Номер провадження: 11-кп/813/995/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2020 у кримінальному провадженні №0001896, внесеного до ЄРДР 14.03.2015 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, з вищою освітою, працював заступником директора ТОВ «Навчальний центр фахівців морського транспорту», неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення.

Розшук обвинуваченого ОСОБА_7 скасовано у зв`язку із його виправданням.

Процесуальні витрати віднесено на рахунок держави. Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.03.2015 року.

В мотивувальній частині вироку суду першої інстанції викладено формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 і визнане судом не доведеним, а саме:

14.03.2015, близько 04 год. 30 хв., більш точний час у ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, у квартирі АДРЕСА_2 , в якій проживав обвинувачений, у ході вживання алкогольних напоїв на тлі раптово виниклих неприязних відносин між останнім та ОСОБА_10 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 умисно, з метою заподіяння смерті, наніс ОСОБА_10 низку ударів руками та ногами по голові, шиї, тулубу та рукам, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: забитої рани лобної області по центру, крововиливу в м`які тканини лобної області, закритої травми шиї у вигляді переломів верхніх ріжків щитовидного хряща з крововиливами в навколишні м`які тканини, переломів 3 та 7 лівих ребер по навколо грудинній лінії, 4 та 7 лівих ребер по середньо ключичній лінії, переломів 3 та 8 правих ребер по навколо грудинній лінії, крововиливів у м`які тканини грудної клітини в місцях переломів, трьох крововиливів та саден лівої верхньої кінцівки, двох крововиливів лівої верхньої кінцівки.

Після чого обвинувачений умисно, з метою вбивства ОСОБА_10 , виштовхнув його з вікна кухні вказаної квартири. В результаті падіння ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці події. Пошкодження, утворені в результаті падіння, утворюють єдиний нерозривний морфологічний комплекс і за критерієм небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинному зв`язку з наявними травмами голови, грудної клітки, живота, таза і кінцівок у вигляді крововиливів під м`які оболонки головного мозку, відкритого циркулярного перелому кісток основи черепа, закритих множинних переломів правих та лівих ребер, множинних розривів печінки, розтрощення крестцового, поясничного відділів хребта та сідничних кісток, закритого багатоскольчатого перелому лівої стегнової кістки, відкритого багатоскольчатого перелому кісток лівої гомілки, розриву лонного зчленування, множинних закритих переломів правової і лівої лонних кісток, розриву правого крестцово-підвздохового зчленування, багатоскольчатого закритого перелому крила лівої підвздошної кістки.

Безпосередньою причиною смерті ОСОБА_10 є травматичний шок. В обвинувальному акті зазначено, що кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди не спричинено. Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновків про відсутність доказів того, що ОСОБА_7 мав умисел, який би був підкріплений відповідним мотивом для заподіяння смерті ОСОБА_10 та про те, що під час судового розгляду стороною обвинувачення не надано переконливих, належних та допустимих доказів вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 зазначив, що вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та постановленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, з таких підстав:

-судом першої інстанції безпідставно визнано недопустимими доказами протокол місця події від 14.03.2015 (огляд трупу), складений слідчим Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_11 лише з тих підстав, що протокол не підписаний особою, що його склала, а також безпідставно визнав недопустимим протокол огляду місця події від 14.03.2015 (огляд квартири), оскільки проведення його за участі одного понятого та без отримання ухвали слідчого судді, не порушили права та свободи ОСОБА_7 , а огляд проведений у зв`язку зі встановленням трупу;

-судом безпідставно не прийнято до уваги та визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 14.03.2015 квартири АДРЕСА_3 з мотиву участі у слідчій дії лише одного понятого ОСОБА_12 , яка також зазначена в протоколі як власниця вказаної квартири, хоча вона є власницею кв. АДРЕСА_4 ;

-суд першої інстанції необґрунтовано відкинув доказ протокол місця події від 08.09.2015, складений слідчим ОСОБА_13 , з якого вбачається, що відстань від місця розташування голови трупа ОСОБА_14 до будівлі складає 175 см, з тих підстав, що вказаний протокол був складений майже через 6 місяців. При цьому вказану слідчу дію було проведено на підставі клопотання сторони захисту та при їх присутності. Крім того, дані, вказані в протоколі від 08.09.2015 не відрізняються суттєво від даних протоколу огляду події від 14.03.2015;

-суд не прийняв до уваги, що відповідно висновку судово-психіатричної експертизи №456 від 25.09.2015 в матеріалах відсутні будь-які дані, які б могли свідчити про такий психічний, психологічний, емоційний стан ОСОБА_10 , сприяючі його суїцидальної активності або доведення його до самогубства;

-суд прийняв в якості доказу невинуватості ОСОБА_7 експертний висновок №6-2015/з від 06.11.2015. Однак, вказаний висновок був складений на підставі клопотання сторони захисту, якою також надавались матеріали. При цьому не було враховано протоколу огляду місця події від 07.05.2015 огляд парапету балкону по траєкторії падіння тіла ОСОБА_10 , з якого вбачається відсутність контактування тіла з елементами конструкції;

-місцевим судом не враховано та не надано оцінку висновку судово-медичної експертизи №146-878/2015 від 11.05.2015, висновку комісійної судово-медичної експертизи №201 від 31.08.2015, згідно яких смерть ОСОБА_10 настала в результаті травматичного шоку від отриманих кількісних тяжких ушкоджень. З вказаного висновку також вбачається, що даних про втрату свідомості ОСОБА_10 перед падінням або під час падіння комісія не має, однак не виключена можливість втрати свідомості після виникнення зазначених у висновку ушкоджень;

-експертний висновок №6-2015/з від 06.11.2015, який був складений з урахуванням висновку судово-трасологічної експертизи №2711/05 від 30.10.2015, яка була проведена більше ніж 7 місяців після події, спростовується висновком судово-медичної експертизи №146-878/2015 від 11.05.2015, висновком комісійної судово-медичної експертизи №201 від 31.08.2015. Також, в порушення вимог ст. 290 КПК України, вказаний доказ не був відкритим стороні обвинувачення, тому цей доказ є недопустимим;

-суд першої інстанції безпідставно визнав недопустимим доказом винуватості ОСОБА_7 копії протоколу №000117 від 14.03.2015 з підстав того, що наданий був не оригінал, а копія доказу;

-судом першої інстанції не надано оцінку результату токсикологічного дослідження №844, згідно якого у сечі ОСОБА_7 було знайдено наркотичну речовину барбитурат;

-свідчення ОСОБА_15 , що ОСОБА_7 о 05.10 годин сказав йому у телефонній розмові слова «Не пригай», оскільки ОСОБА_10 «поймал белочку» та переплутав двері з вікном, не може прийматись до уваги, оскільки згідно повідомлення по лінії 102 14.03.2015 о 04.35 годин труп ОСОБА_10 вже знаходився на тротуарі біля будинку, тому дзвінок до ОСОБА_15 можливо був здійснений обвинуваченим з метою уникнення відповідальності, тому суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги протокол прослуховування належного ОСОБА_7 телефону;

-судом першої інстанції невірно надала оцінка показам свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , які були безпосередніми учасниками подій, про які вони свідчили, а саме що чули крики по допомогу, шум та звуки падаючої меблі та боротьби, що також це підтверджується висновком судово-медичних експертиз №146-878/2015 від 11.05.2015 та №201 від 31.08.2015;

-судом зроблений хибний висновок щодо відсутності сварки між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , оскільки протоколом огляду квартири від 14.03.2015 вбачається, що обстановка не порушена, оскільки відповідно до цього протоколу, на столі на кухні наявне бите скло, наполовину відірвана занавіска, а також наявні інші пошкодження, які навпаки свідчать про сліди боротьби;

-судом першої інстанції зроблено хибні висновки, що ОСОБА_10 крім алкоголю двічі вживав наркотичні засоби, оскільки вказане цілком спростовується висновком судово-медичного експерта №146-878/2015 від 11.05.2015, згідно якого жодних психотропних речовин в крові ОСОБА_10 не виявлено;

-судом першої інстанції безпідставно визнано неналежним доказом висновок експерта №540/27-Д від 03.04.2015 про наявність тілесних ушкоджень у обвинуваченого ОСОБА_7 лише з тих підстав, що у заключній частині вказаного висновку прізвище обвинуваченого зазначено як « ОСОБА_23 »;

-судом першої інстанції здійснено необґрунтований висновок щодо відсутності пошкоджень на склопакеті вікна, вилученого з квартири АДРЕСА_3 , оскільки він цілком спростовується висновком судово-трасологічної експертизи №251-Б від 05.05.2015;

-судом не надано оцінку та взагалі не указано у вироку висновок судово-криміналістичної експертизи №64-Д від 09.04.2015, згідно якої на відрізку з липкої стрічки знятої з вікна, наявний слід долоні ОСОБА_7 . На вікні слідів пальців або долонних поверхонь ОСОБА_10 не виявлено. Окрім того, на внутрішній стороні скла виявлено слід взуття, при цьому на момент огляду трупа ОСОБА_10 , останній був без взуття;

-судом першої інстанції невірно надано оцінку акту судово-медичного дослідження №190 та висновку експерта №195 від 20.03.2015, висновку експерта №229 від 30.04.2015, що мають доказове значення у сукупності з іншими висновками експерта.

Окрім того, прокурор в апеляційній скарзі зазначив, що судом не враховано, не надано оцінку та не вказано у вироку наступні письмові докази:

-направлення №6 для огляду на стан сп`яніння (алкоголь та наркотики) ОСОБА_7 від 14.03.2015;

-акт Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я від 24.04.2015, відповідно якого надані на дослідження біологічні зразки ОСОБА_7 упаковані належним чином;

-результат токсикологічного дослідження №844 ОСОБА_7 від 30.04.2015, згідно якого в біологічних зрізках, отриманих від ОСОБА_7 виявлено наркотичний речовину барбитурат;

-акт судово-медичного дослідження (обстеження) №1665/878 (дослідження внутрішніх органів трупа ОСОБА_10 ) Одеського обласного бюро СМЕ від 10.04.2015, відповідно якого у внутрішніх органах ОСОБА_10 наркотичних або психотропних речовин не виявлено;

-висновок експерта №196 Одеського обласного бюро СМЕ від 24.03.2015, відповідно якого на одежі ОСОБА_10 виявлені пошкодження, які виникли внаслідок надмірного перерастягування верхньої одежі та білизни, а дірка на підошві правої шкарпетки виникла внаслідок зачіпу. Вказаний висновок суперечить вищевказаному висновку експерта №6-2015/з від 06.11.2015 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи щодо розриву тканини підошовної поверхні правої шкарпетки внаслідок перебування потерпілого в положенні стоячи на елементах нижньої планки віконної рами;

-висновок судово-психіатричного експерта №260 КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської облдержадміністрації Міністерства охорони здоров`я України від 21.05.2015, відповідно якого ОСОБА_7 у досліджуваний період міг сприймати характер дій, які він вчиняв та міг прогнозувати їх можливі наслідки. Вказаний висновок має суттєве значення для вирішення питання сприяння ОСОБА_7 подій 14.03.2015, та, відповідно, можливості притягнення його до кримінальної відповідальності;

-акт судово-медичного дослідження (обстеження) №31/в Одеського обласного бюро СМЕ від 23.03.2015;

-висновок експерта №215 Одеського обласного бюро СМЕ від 23.04.2015 щодо дослідження одежі ОСОБА_7 ;

-висновок експерта №378 Одеського обласного бюро СМЕ від 28.04.2015;

-висновок експерта №63-Д Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 17.04.2015;

-висновок експерта №399 Одеського обласного бюро СМЕ від 14.07.2015;

-висновок експерта №435-Б Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 14.08.2015;

-висновок експерта №423 Одеського обласного бюро СМЕ від 17.07.2015;

-висновок експерта №465 Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 01.05.2015;

-висновок експерта №195-Б Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 18.03.2015;

-протокол обшуку (за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 33-Б) від 12.06.2015.

Посилаючись на такі доводи, прокурор ОСОБА_6 просить скасувати вирок Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2020 та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років. Стягнути з ОСОБА_7 в дохід держави на проведення судових експертиз 8357,80 грн.

Окрім того, посилаючись на поверхневу та неповну оцінку доказів, а також відсутність оцінки ряду доказів, просить дослідити їх у суді апеляційної інстанції повторно, а саме:

-протокол огляду місця події зі схемою та ілюстрованою таблицею до протоколу від 14.03.2015, за адресою: АДРЕСА_5 ;

-протокол огляду місця події від 14.03.2015 (огляд трупу), за адресою: АДРЕСА_6 ;

-протокол огляду місця події від 14.03.2015, за адресою: АДРЕСА_6 , складений слідчим прокуратури Одеської області.;

-ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси про надання дозволу на примусовий огляд балконів та квартир АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 , яка згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на майно щодо об`єктів нерухомого майна належить ОСОБА_24 та ОСОБА_25 від 30.04.2015;

-протокол огляду місця події від 07.05.2015 за адресою: АДРЕСА_10 ;

-рапорт інспектора патрульної служби 1 роти полку ПС ОМУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_26 щодо підтвердження інформації виявлення трупу, за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченко, ЗЗБ від 14.03.2015;

-картку первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону; до Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в О деякій області від 14.03.2015;

-виписку з ЖРЗПЗ за 14.03.2015 та 16.03.2015;

-довідку від 19.03.2015 щодо перевірці (прослуховуванні) бази даних цифрового архіватора мовленнєвої інформації та визначення номерів «Amur», встановленого в черговій частині ОМУ щодо надходження 14.03.2015 по лінії 102 повідомлень про подію по пр-ту Шевченко, 33-Б;

-CD-диск, на якому містіться аудіо запис «102» Трихлебова, Полоз та Крюченюк від 14.03.2015;

-протокол прослуховування від 16.06.2015 бази даних цифрового архіватора мовленнєвої інформації та визначення номерів «Amur», встановленого в черговій частині ОМУ щодо надходження 14.03.2015 по лінії 102 повідомлень про подію по пр-ту Шевченко, 33-Б;

-ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси (Справа № 522/5328/15-к, №1-«кс»/522/4495/15) про задоволення клопотання про арешт майна від 18.03.2015;

-протокол огляду (стільникового телефону «SAMSUNG», модель SM-G900H (SEK) від 15.03.2015;

-протокол №000117 медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння ОСОБА_7 від 14.03.2015;

-висновок експерта №251-Б Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 05.05.2015;

-акт судово-медичного дослідження (обстеження) №190 Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 20.03.2015;

-висновок експерта №195 Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 20.03.2015;

-висновок експерта №229 Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 30.04.2015;

-висновок експерта №540/27-Д Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 03.04.2015;

-висновок судово-психіатричного експерта №456 КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської облдержадміністрації Міністерства охорони здоров`я України від 25.09.2015,

-акт судово-медичного дослідження (обстеження) №285/878 (крові від трупа ОСОБА_10 ) Одеського обласного бюро судово-медичної експертизи від 17.03.2015;

-ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси (справа №522/10095/15-к, провадження №1-кс/522/8846/15) про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_6 ) від 27.05.2015;

-протокол обшуку (за адресою: АДРЕСА_6 ) від 12.05.2015;

-направлення №6 для огляду на стан сп`яніння (алкоголь та наркотики);

-акт Одеського обласного медичного центру психічного здоров`я;

-результат токсикологічного дослідження №844 ОСОБА_7 від 30.04.2015;

-акт судово-медичного дослідження (обстеження) №1665/878 (дослідження внутрішніх органів трупа ОСОБА_10 ) від 10.04.2015;

-висновок судово-медичної експертизи №146-878/2015 від 11.05.2021;

-висновок судово-медичної експертизи №201 від 31.08.2015;

-висновок експерта №64-Д від 09.04.2015;

-висновок експерта №196 від 24.03.2015;

-висновок судово-психіатричного експерта №260 від 21.05.2015;

-висновок експерта №195-Б від 18.03.2015;

-висновок експерта №465 від 01.05.2015;

-акт судово-медичного дослідження (обстеження) №31/878 від 23.03.2015;

-висновок експерта №215 від 23.04.2015;

-висновок експерта №378 від 28.04.2015;

-висновок експерта №63-Д від 17.04.2015;

-висновок експерта №399 від 14.07.2015;

-висновок експерта №435-Б від 14.08.2015;

-висновок експерта №423 від 17.07.2015;

-результати психологічного дослідження професійної придатності прокурора прокуратури Малиновського району м. Одеси ОСОБА_10 від 23.10.2014;

-лист Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи від 24.06.2020 за №01/1672.

Також, прокурор просить повторно допитати ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_17 , ОСОБА_29 , та ОСОБА_20 .

В судове засідання суду апеляційної інстанції потерпілі, які були належним чином сповіщенні про дату та час судового розгляду, не з`явились, причини неявки не повідомили.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.

Участь потерпілих під час розгляду апеляційної скарги прокурора не є обов`язковою, окрім того учасники провадження не заперечували проти розгляду кримінального провадження за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , які просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

При цьому, судовий розгляд провадження відносно ОСОБА_7 проводився відповідно до положень ч. 3 ст. 323 КПК України з дотриманням вимог щодо забезпечення обов`язкової участі захисника.

Частиною 4 зазначеної статті встановлено, що якщо після постановлення ухвали про спеціальне судове провадження обвинувачений з`явився або був доставлений до суду, судовий розгляд продовжується з моменту постановлення такої ухвали згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

За клопотанням сторони захисту суд продовжує судовий розгляд з моменту з`явлення обвинуваченого в судовому засіданні та повторно досліджує окремі докази, які досліджувалися за відсутності обвинуваченого (якщо про таке дослідження доказів просить сторона захисту).

В свою чергу, до початку судового розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 з`явився до Одеського апеляційного суду, у зв`язку з чим судовий розгляд відносно нього здійснений згідно із загальними правилами, передбаченими КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

На виконання вищевказаних вимог, прокурором заявлене клопотання про дослідження письмових доказів, а також повторний допит свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_17 , ОСОБА_29 та ОСОБА_20 . Однак, зважаючи на те, що судом першої інстанції в повній мірі надана оцінка допитам свідків та останні детально допитані щодо обставин інкримінованого ОСОБА_7 злочину, відповідно до журналів судових засідань письмові докази, надані стороною обвинувачення досліджені судом першої інстанції повністю, на наявність будь-яких порушень під час їх дослідження, прокурор не вказував, а лише висловив незгоду з тим, що судом невірно надана оцінка таким доказам в апеляційній скарзі. Окрім того, підставою для заявлення клопотання прокурором стала відсутність надання оцінки частини доказів, що були досліджені судом першої інстанції, які він просив повторно дослідити. Проте, прокурор не зазначив, яким чином ці докази підтверджують, або спростовують причетність ОСОБА_7 до інкримінованого йому злочину та яке доказове значення мають, а також могли вплинути на постановлення судом першої інстанції рішення по суті, як такого, що могло виправдати, так і такого, що могло встановити вину. Тому, апеляційний суд вважав за недоцільним проводити повторний допит зазначених осіб та досліджувати письмові докази, які були в повній мірі досліджені судом першої інстанції, про що постановлено окрему ухвалу апеляційного суду.

При цьому відмовляючи у задоволенні зазначеного клопотання прокурора щодо повторного дослідження доказів та допиту свідків, апеляційний суд виходить з того, що норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням.

Апеляційний суд з даного питання зазначає, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 в справі №127/14811/17.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_7 , суд першої інстанції повністю дослідив всі докази, надані стороною обвинувачення, та вказав підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення, а також підстав з яких частина доказів визнана судом недопустимими, навів їх у вироку та надав відповідну оцінку.

Окрім того, судом першої інстанції безпосередньо допитані свідки ОСОБА_30 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , ОСОБА_22 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 .

Так, свідок ОСОБА_30 надав суду першої інстанції покази, що в день події, приблизно о 20 годині, йому зателефонував ОСОБА_10 та запропонував поїхати до автосалону, з метою придбання ним автомобіля. При цьому, ОСОБА_7 поїхав разом з ним. В салоні ОСОБА_10 забрав авто, та вони втрьох поїхали до бару «Уліс», де випили пару пляшок пива. При цьому, ОСОБА_30 з ОСОБА_10 вживали наркотики. В подальшому, вони вирішили поїхати до бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який неподалік від будинку ОСОБА_7 та по дорозі зайшли до останнього додому. Дома у ОСОБА_7 випили більше половини пляшки віскі «Чівас» та знову разом з ОСОБА_10 вжили наркотики, ОСОБА_7 від наркотиків відмовився. Близько 3 години ночі він, ОСОБА_31 та ОСОБА_10 спустились в паркінг, оскільки вирішили їхати до бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Поки ОСОБА_10 з ОСОБА_7 переставляли автомобіль на інше місце, свідок поїхав додому. О 03 год. 50 хв. ОСОБА_7 подзвонив ОСОБА_30 , проте він не взяв телефон. Ні в барі, ні дома у ОСОБА_7 не було поміж ними сварок, боротьби, ніхто не був агресивним, неприязних відношень між ними не було;

-свідок ОСОБА_16 показав суду першої інстанції, що проживає в одному будинку з ОСОБА_7 14.03.2015 вночі прокинувся від чоловічого крику, який швидко припинився. Вранці свідок вийшов гуляти з собакою, побачив тіло на землі, працівники міліції сказали, що чоловік викинувся з вікна;

-свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснив, що близько 04 год.15 хв. 14.03.2015 на «Вайбер» подзвонив ОСОБА_7 сказав, що йому страшно, потім свідок почув слова ОСОБА_7 «не прыгай». Свідкові другий раз подзвонив ОСОБА_7 та сказав «набери Шипу», після чого зв`язок припинився. Свідок зв`язався з ОСОБА_22 , вони поїхали до ОСОБА_32 . Коли приїхали то побачили, що його виводили працівники міліції, він був у пригніченому стані, слідів боротьби чи тілесних ушкоджень на ньому не було. В 2016 році свідок відвідував ОСОБА_7 у шпиталі. ОСОБА_33 розповів свідкові, що ОСОБА_30 поїхав за наркотиками для ОСОБА_10 , а вони з ОСОБА_10 повернулись до квартири. ОСОБА_10 «поймал белочку», переплутав двері з вікном, виломив вікно та випав. В слідчому ізоляторі ОСОБА_7 відправляли в карцер, вимагаючи зізнання у злочині, який він не вчиняв;

-свідок ОСОБА_22 пояснив суду першої інстанції, що 14.03.2015 о 05 годині ранку подзвонив ОСОБА_34 та повідомив, що ОСОБА_33 по телефону просив терміново приїхати. За 20 хвилин свідок та ОСОБА_34 приїхали до квартири ОСОБА_32 , де від працівників міліції дізнались, що сталось. В цей час, працівники міліції вели ОСОБА_32 до автомобіля, він був чисто одягнутий, тілесних ушкоджень або слідів боротьби видно не було. Пізніше ОСОБА_33 розповідав, що після розпивання спиртного та вживання наркотиків, ОСОБА_35 заснув, а потім різко прокинувся, його не впізнавав, питав «ти хто?»;

-свідок ОСОБА_17 надав у суді першої інстанції наступні показання: вночі його розбудила дружина близько 04 години ранку, в квартирі над ними було чути крики про допомогу, кому належав голос пояснити не може, після чого свідок спустився до консьєржа, розбудив її та попросив викликати міліцію. Через 05 хвилин повернувся до квартири, було вже тихо. ОСОБА_36 від працівників міліції дізнався, що внизу під будинком лежить труп;

-свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснила, що вночі прокинулась від крику «допоможіть», розбудила чоловіка, який пішов до консьєржа викликати міліцію. Чоловіка не було хвилин 5-7, коли він повернувся криків вже не було чути;

-свідок ОСОБА_19 , пояснила суду першої інстанції, що прокинулась вночі від криків через стінку. Попросила чоловіка подивитись, що відбувається в квартирі сусіда. Проте йому ніхто не відчинив двері. Незабаром вони знову прокинулись від несамовитого крику чоловіка. Хто саме кричав свідок не могла пояснити. Це було близько 04 год. 20 хв. ранку. Саме в цей день було б 2 роки її онучці, яка випала з вікна. Свідок з чоловіком пішли в квартиру, де проживав ОСОБА_33 . Двері в квартиру були відкриті, в дверях стояв ОСОБА_7 , мав переляканий вигляд, чоловік відвів його до їх квартири, звідки його й забрали міліціонери. Свідок в квартирі ОСОБА_7 побачила віконну раму, яка лежала на підлозі, в квартирі нікого не було. Через велике панорамне вікно кухні побачила, що під будинком хтось лежить та відразу викликала поліцію. Криків вбивають вона не чула, при цьому, зауважила, що у будинку погана звукоізоляція, а стінка спальні межує з кухнею ОСОБА_7 ;

-свідок ОСОБА_28 пояснив суду, що 14.03.2015 лягли спати з дружиною дуже пізно, близько 02 години ночі, оскільки заважали музика та галас, які лунали на кухні сусіда ОСОБА_7 . Це змусило подзвонити в двері його квартири, проте двері не відчинили, але шум припинився. Через деякий час він прокинувся від несамовитого, пронизливого крику, схожого на передсмертний. Побоюючись за життя сусіда, вийшли з жінкою та побачили ОСОБА_7 , який стояв у дверях. Він забрав його до своєї квартири. З квартири ОСОБА_7 при свідкові нікому на дзвонив, нічого не розповідав, було видно, що він знаходиться у стресовому стані. Згодом з квартири свідка ОСОБА_7 забрали працівники міліції, яких викликала дружина свідка;

-свідок ОСОБА_20 показала суду, що в березні 2015 року, вона проживала на 7 поверсі будинку АДРЕСА_6 . Дату не пригадує, вночі прокинулась від шуму та крику допоможіть, через деякий час шум затих, вона заснула. Прокинулась коли почало сіріти, приблизно від 04 до 05 ранку, побачила відображення у скляній шафі, нібито щось промайнуло. Подивилась у вікно та побачила внизу тіло людини, подзвонила в міліцію;

-свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що станом на 2015 рік працювала консьєржем в будинку АДРЕСА_6 . В день події, точну дату не пригадає, перед ранком її розбудив мешканець будинку та повідомив, що на 9 поверсі шумлять, проте свідок не піднімалась, а відразу викликала міліцію зі свого телефону, повідомивши зі слів чоловіка про шум чи бійку в будинку. Через якийсь час, до приїзду міліції, до неї зайшла мешканка будинку та сказала, що сталось «ЧП». Свідок показала, що в день події не бачила з ким та коли заходив до під`їзду ОСОБА_33 , оскільки мешканці будинку відкривають вхідні двері своїми ключами, проте бачила ОСОБА_33 приблизно з 23 до 24 години, який виносив сміття та курив на вулиці.

Окрім того, судом першої інстанції досліджені всі письмові докази, якими прокурор обґрунтовував обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_7 та які надані ним у судовому засіданні, в тому числі:

- акт №1665/878 від 16.03.2015 дослідження судовим експертом токсикологом крові трупа ОСОБА_10 , яким встановлено, що вміст етилового спирту в крові ОСОБА_10 складає 2,9 проміле, що відноситься до тяжкого ступеню алкогольного сп`яніння;

- висновок експерта №431 від 07.04.2015 про дослідження брюк ОСОБА_7 на яких кров не виявлена;

- висновок судової трасологічної експертизи №251-Б від 05.05.2015, відповідно до якого на поверхнях вікна слідів, характерних для впливу стороннього предмету не виявлено, стулка вікна, ймовірно, випала з рами вікна внаслідок повороту ручки на відкриття у положенні «провітрювання» та була зруйнована при відкритті стулки в двох плоскостях;

- висновок судово-психіатричної експертизи №456 від 25.09.2015, відповідно до якого ОСОБА_10 в період часу близько 04 год. 14.03.2015 до моменту смерті, міг виявляти клінічні ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді гострої інтоксикації делірієм викликаної вживанням алкоголю, міг перебувати у несвідомому стані, тобто в стані алкогольної коми. Ступінь сп`яніння ОСОБА_10 відноситься до невідкладних станів в психіатрії (наркології). ОСОБА_10 потребував невідкладних медичних заходів, а його поведінка свідчила про те, що він знаходився психотичному стані, тобто в стані зміненої свідомості на фоні важкої алкогольної інтоксикації;

- висновок експерта №6-2015/з від 06.11.2015 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи проведеної комісійної експертизи за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001896, щодо характеру та об`єму ушкоджень трупа ОСОБА_10 ;

- акт судово медичного дослідження КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації №190/878 від 23.03.2015 в якому вказано, що у вилученому з головки статевого члену елементи калових мас та слини не виявлено;

- акт судово медичного дослідження КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації №836/878, від 24.03.2015 в якому вказаний судово-медичний діагноз трупа ОСОБА_10 ;

- акт судово медичного дослідження КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації №190 від 20.03.2015 про дослідження клаптів шкіри центру лобової області, підборіддя та інших частин трупу ОСОБА_10 ;

- висновок експерта №195 від 20.03.2015 КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації про дослідження клаптів шкіри центру лобової області, підборіддя та інших частин трупу ОСОБА_10 ;

- висновок експерта №219 від 15.04.2015 КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації експертизи кухонного ножа, вилученого при огляді місця події;

- висновок експерта №247 від 24.04.2015 КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації про дослідження пристроїв для відстрілу гумових куль, належного ОСОБА_7 ;

- висновок експерта №229 від 30.04.2015 КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації про дослідження сорочки ОСОБА_10 ;

- висновок експерта №464 від 01.05.2015 КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації про дослідження вилучених в ході огляду місця події полімерного пакетика та паперового згортку, на яких наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів не міститься;

- висновок експерта №382 від 06.05.2015 КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації про дослідження двох пристроїв для відстрілу гумових куль, належних ОСОБА_7 та ОСОБА_10 ;

- висновок експерта №240 від 07.05.2015 КУ «Бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської облдержадміністрації про дослідження трьох пристроїв для відстрілу гумових куль, належних ОСОБА_10 ;

- протокол огляду місця події від 14.03.2015 квартири АДРЕСА_3 , складений слідчим Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області під час проведення якого вилучені прилади для відстрілу гумових куль, сумки чоловічі у кількості дві штуки; мобільні телефони у кількості п`ять штук; два ґудзика; аптекарський пакет розгорнутий; пачка цигарок; полімерний пакетик з застібками; кухонний ніж; вісімнадцять недопалків цигарок; сліди взуття; фрагмент пластикової конструкції; п`ять скляних стаканів; пляшка від віскі; вісім слідів долоні та вісімнадцять слідів пальців рук; ноутбук; фотокартка; таблетки;

- протокол огляду місця події від 14.03.2015 (трупа), складений слідчим Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, огляду трупа чоловічої статі який знаходиться поруч з будинком за адресою АДРЕСА_6 ;

- протокол огляду місця події від 14.03.2015 - квартири сусідки ОСОБА_7 - ОСОБА_12 , складений старшим слідчим прокуратури Одеської області, під час проведення якого вилучені чоловічі туфлі чорного кольору;

- протокол огляду місця події від 14.03.2015 (паркінгу), складений слідчим Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_11 , під час проведення якого вилучено сервер чорного кольору;

- протокол огляду місця події від 07.05.2015 (балкону квартири, яка знаходиться під квартирою ОСОБА_37 ), складеного слідчим з ОВС СУ прокуратури Одеської області, в ході якого нічого не вилучено;

- протокол обшуку за адресою АДРЕСА_6 від 12.06.2015 року.

- протокол огляду місця події від 08.09.2015, складений слідчим прокуратури Одеської області ОСОБА_13 в якому зазначено, що відстань від місця розташування голови трупа ОСОБА_14 до будівлі складає 175 см.;

- витяг з кримінального провадження №0001896 про внесення до Єдиного реєстру досудового розслідування 14.03.2015;

- постанову про внесення змін у складі групи прокурорів від 10.11.2015;

- заяву ОСОБА_38 , якою надано дозвіл на огляд автомобіля «Лексус» ГН 7003 ОВ;

- заяву заступника директора ПП ЖСЦ «Парковий» ОСОБА_39 слідчому прокуратури Одеської області від 14.03.2015 та його розписку;

- рапорт інспектора патрульної служби 1 роти полку ПС ОМУ ГУ МВС України в Одеській області ОСОБА_26 від 14.03.2015 року;

- рапорт начальника Шевченківського ВМ Приморського ОМУ ГУ МВС України в Одеській області на проведення радіорозвідки за адресою м. Одеса, пр. Шевченко 33б;

- довідку щодо проведення радіорозвідки на місці скоєння злочину;

- картку первинного обліку інформації, яка надійшла по телефону до Шевченківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від 14.03.2015;

- виписку з ЖРЗПЗ за 14.03.2015 та 16.03.2015 року;

- довідку від 19.03.2015 щодо перевірки (прослуховування) бази даних цифрового архіватора мовленнєвої інформації та визначення номерів «Amur», встановленого в черговій частині ОМУ щодо надходження 14.03.2015 по лінії «102» повідомлень про подію та CD диск, на якому міститься аудіо запис 102 Трихлебова, Полоз та Крюченюк від 14.03.2015;

- картку первинного обліку інформації від 14.03.2015;

- протокол прослуховування від 16.03.2015 бази даних цифрового архіватора мовленнєвої інформації та визначення номерів «Amur», встановленого в черговій частині ОМУ щодо надходження 14.03.2015 по лінії «102» повідомлень про подію;

- протокол затримання підозрюваного ОСОБА_7 від 14.03.2015р;

- заяву ОСОБА_7 про добровільну видачу речей від 14.03.2015;

- клопотання та ухвали слідчого судді про арешт майна від 15.03.2015;

- протоколи огляду стільникових телефонів;

- направлення №7 для огляду на стан сп`яніння ОСОБА_30 та ОСОБА_7 від 14.03.2015;

- листи головному лікарю Миколаївського обласного наркологічного диспансеру від 24.04.2015;

- постанови про призначення експертизи;

- заяву ОСОБА_40 про залучення його як потерпілого;

- заява ОСОБА_40 ; постанова про визнання представником потерпілого;

- акти судово медичного дослідження №190/878 від 23.03.2015, №836/878, від 24.03.2015; висновки експертів №190 та №195 від 20.03.2015; №219 від 15.04.2015та №247 від 24.04.2015, №229 від 30.04.2015; №464 від 01.05.2015; №382 від 06.05.2015; №240 від 07.05.2015;

- супровідні листи від 05.08.2015;

- протоколи (розсекречені «не таємно») за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 29.07.2015 року;

- ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2015 про надання дозволу на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 .

При цьому, судом першої інстанції, відповідно до журналів судових засідань повністю досліджені всі докази, якими прокурор обґрунтовував обвинувачення, заслухані заперечення сторони захисту щодо цих доказів, та досліджені докази, надані стороною захисту.

Водночас, суд першої інстанції проаналізувавши надані сторонами докази, за встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з безпосередньо дослідження в судовому засіданні надані, як стороною обвинувачення, так стороною захисту письмові докази та висновки експертів, обґрунтовано дійшов висновків про недоведеність того, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.115 КК України, яке йому поставлене у провину стороною обвинувачення.

Місцевий суд зазначив, що відомості, викладені в протоколах слідчих дій, висновках експертів не можуть обґрунтувати безсумнівний висновок про наявні обставини, які лягли в основу обвинувачення, так як такі відомості не підтверджуються іншими доказами, які б могли виключити будь-яке інше розумне пояснення події, що є предметом судового розгляду. Не доводять таких підстав і показання свідків, які отримані під час судового засідання. З чим погоджується апеляційний суд.

При цьому, прокурор зазначав, що судом досліджені докази, які надані стороною обвинувачення, але не надана оцінка всім доказам, з огляду на що, місцевий суд прийняв рішення, що постановлене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та висновку суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, яке саме суттєве значення для правильного вирішення справи мають докази, та які з них окремо, або в сукупності могли вплинути на встановлення в діях ОСОБА_7 складових ознак злочину, що йому було інкриміновано, а також підтвердити наявності в його діях цього злочину, з тих що зазначені прокурором, апеляційна скарга не містить. Жодного посилання на те, що саме підтверджують докази, на які посилався прокурор, в тому числі повторно просив їх дослідити, в апеляційній скарзі не зазначено.

Крім того, прокурор посилався в апеляційній скарзі на те, що стороною обвинувачення повністю доведено вину ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_10 судово-медичними експертизами №146-878/2015 від 11.05.2015 та №201 від 31.08.2015, №64-Д від 09.04.2015, 251-Б від 05.05.2015, іншими експертизами та актами судово-медичних досліджень, протоколами огляду місця події від 14.03.2015 та 07.05.2015, показаннями свідків, отриманих у ході судового розгляду та іншими доказами, яким на думку прокурора надана неналежна оцінка, або взагалі не надана оцінка.

Апеляційний суд зазначає, що у вироку суд першої інстанції зазначив докази, які визнані ним недопустимі, а також зазначені ті, що взагалі прямих належних доказів винуватості ОСОБА_7 не містять та зазначено, що інші докази, надані стороною обвинувачення не містять обґрунтованих підтверджень на встановлення винуватості ОСОБА_7 . При цьому, висновки судово-медичної експертизи №146-878/2015 від 11.05.2015 та №201 від 31.08.2015, №64-Д від 09.04.2015, на які посилався прокурор, відповідно до журналів судових засідань досліджені судом першої інстанції, проте вони не зазначені у вироку. В свою чергу, судом першої інстанції долучено в якості належного та допустимого доказу висновок судово-медичної комісійної експертизи №6-2015/з від 06.11.2015 Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи проведеної за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001896, серед яких експерту надавались копії вищезазначених висновків, та які були в ній відображені з аналізом інших матеріалів провадження, що були надані в розпорядження експертної комісії.

При цьому, із аналізу матеріалів провадження в аспекті доводів апеляційної скарги прокурора та висновку експерта №6-2015/з від 06.11.2015, в ньому враховані висновки судово-медичної експертизи №146-878/2015 від 11.05.2015 та висновок експерта №201 від 31.08.2015, висновок експерта №2711/05 від 30.10.2015 в тому числі, на противагу доводів прокурора, в ньому врахований протокол огляду місця події від 07.05.2015 та надана оцінка в сукупності зазначеним висновкам, та отримано дані, які проаналізовані та співставленні з вищезазначеними висновками, що знайшли своє відображення у висновку експерта №6-2015/з від 06.11.2015 та вироку суду першої інстанції, а саме: «характер та об`єм ушкоджень трупа ОСОБА_10 , в т.ч. переважання об`єму внутрішній ушкоджень над зовнішніми, ознаки струсу тіла, дозволяють стверджувати, що в даному випадку мало місце падіння тіла з висоти, а механізм утворення циркулярного перелому кісток основи черепа саме відривний його характер свідчить про падіння тіла з висоти з проміжним контактуванням. Відсутність ушкодження кісток лівої стопи, синець на шкірі стопи, наявність розриву тканини підошовної поверхні правої шкарпетки свідчить, що потерпілий знаходився у вертикальному положенні стоячи на елементах нижньої планки віконної рами, падіння ОСОБА_10 з висоти відбулося при «первинному» вертикальному положенні його тіла в отворі віконної рами. Інші варіанти «первинного» положення тіла, в т.ч. і за участю дії сторонньої особи (поштовх), виключаються. При «первинному» вертикальному положенні тіла ОСОБА_10 в отворі віконної рами з наданням йому прискорення (поштовх), враховуючи зріст потерпілого та висоту падіння, можна стверджувати про те, що проміжний контакт в такому випадку був би відсутній (що не узгоджується з наявними тілесними ушкодженнями), та припустити те, що розташування тіла на площині приземлення було б не на тротуарі, а на дорожньому покритті.».

При цьому, із аналізу матеріалів провадження у вказаному висновку зазначено весь механізм утворення пошкоджень, які були виявлені на трупі ОСОБА_10 , з детальним описанням слідоутворення.

Будь-яких даних, які б вказували на наявність у потерпілого слідів насильницької смерті, або підтверджували про втручання сторонньої особи до подій 14.03.2015, які мали наслідком настання смерті ОСОБА_10 матеріали провадження не містять. Більш того, судом першої інстанції зазначені висновки з даного приводу, з огляду на висновок експерта №6-2015/з від 06.11.2015 щодо невкладання в механізм утворення пошкоджень ОСОБА_10 в інші варіанти, аніж те, що падіння ОСОБА_10 з висоти відбулося при «первинному» вертикальному положенні його тіла в отворі віконної рами, при цьому надання йому прискорення (в т.ч. штовхання) виключається.

В свою чергу, з приводу доводів прокурора щодо долученої захисником ОСОБА_8 вище вказаного висновку експерта №6-2015/з від 06.11.2015, який на його думку є недопустимим доказом, оскільки відкритий стороні обвинувачення лише в судовому засіданні, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 11 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, під час її розгляду в суді першої інстанції, захисником ОСОБА_8 було заявлено клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження висновку експерта №6-2015/з від 06.11.2015, проведеної за ініціативною сторони захисту (т. 8 а.п. 64).

Суд, з`ясувавши думки учасників судового розгляду, надав час прокурору для ознайомлення з висновком (оголошено перерву у судовому засіданні т. 8 а.п. 64-66, 69), після чого прокурор подав клопотання про визнання цього доказу недопустимим з огляду на не відкриття стороні обвинувачення в порядку ст. 290 КПК України.

В судовому засіданні 02.07.2020 прийняв рішення про його задоволення та долучив зазначену експертизу до справи, що підтверджується журналом судових засідань (т. 8 а.п. 73). При цьому, висновок експерта судом першої інстанції був визнаний належним та допустимим доказом у кримінальному провадженні.

Водночас, клопотання про проведення судово-медичної комісійної експертизи трупу ОСОБА_10 за матеріалами провадження, було заявлене захисником ОСОБА_41 та висновок одержано ним же, проте долучений висновок був вже захисником ОСОБА_8 в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження, та яка здійснювала захист обвинуваченого вже на стадії судового розгляду і не приймала участі у якості захисника під час досудового розслідування.

При цьому, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові №13-43кс19 від 16 жовтня 2019 року, принцип змагальності є наскрізним, і він не вичерпується реалізацією положень ст. 290 КПК України. Навпаки, після передачі кримінального провадження до суду, саме суд у ході розгляду справи під час безпосереднього дослідження кожного доказу у змагальній процедурі забезпечує безпосереднє дотримання принципу змагальності.

Згідно з положеннями п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК стороною захисту в кримінальному провадженні є підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники. Останні - за умови залучення їх до провадження відповідно до вимог статей 44, 48 КПК України. Зі змісту ст. 42 КПК України вбачається, що основним суб`єктом сторони захисту в кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування є підозрюваний.

Відповідно до положень засади диспозитивності, які закріплені в частинах 1 і 3 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом; слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, які винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Під диспозитивністю у доктрині кримінального процесуального права розуміють міру процесуальної свободи сторін кримінального провадження, яка полягає в наданні та забезпеченні можливості вільно в межах, установлених кримінальним процесуальним законом, використовувати свої права (як матеріального, так і процесуального характеру) та обирати способи їх здійснення і таким чином активно впливати на хід і результати кримінального провадження.

Основним положенням, яке визначає змістовне наповнення засади диспозитивності, є свобода сторін кримінального провадження у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених кримінальним процесуальним законом (ч. 1 ст. 26 КПК).

Ураховуючи вказані вище положення кримінального процесуального закону, апеляційний суд, вважає, що судом першої інстанції вірно зазначено, що процесуальні документи, які не було відкриті стороні в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, оскільки їх не було у розпорядженні сторони захисту, можуть бути відкриті іншій стороні і під час розгляду справи у суді першої інстанції. При цьому, апеляційний суд зазначає, що наявність доказу у захисника, не завжди вказує на поінформованість особи, в інтересах якої вона діє, про існування такого доказу та належну і кваліфіковану правову допомогу. А не надання захисником, доказу, який в тому числі може вказувати на невинуватість особи, наскрізно порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Окрім того, захисником ОСОБА_8 , яка вже на стадії судового розгляду справи надавала правову допомогу обвинуваченому ОСОБА_7 , у розпорядженні якої не було висновку експерта №6-2015/з від 06.11.2015, відкрила його прокурору під час розгляду справи у суді першої інстанції, таким чином сторона захисту виконала свої обов`язки і не порушила право учасників кримінального провадження.

Обставин, які б вказували на недопустимість висновку №6-2015/з від 06.11.2015, або неможливість його проведення за відсутності матеріалів, необхідних для складання висновку (напр. невиконані клопотання експерта тощо), матеріали провадження не містять, більш того у висновку зазначені всі вихідні дані та підсумки попередніх експертиз, з їх детальним аналізом та порівняльними таблицями, яким прокурор, навпаки, обґрунтовує наявність вини ОСОБА_7 у інкримінованому йому злочині.

З приводу доводів прокурора щодо неврахування висновку експерта №64-Д від 09.04.2015, згідно якого на відрізку з липкої стрічки знятої з вікна, наявний слід долоні ОСОБА_7 ; на вікні слідів пальців або долонних поверхонь ОСОБА_10 не виявлено; на внутрішній стороні скла виявлено слід взуття, при цьому на момент огляду трупа ОСОБА_10 , останній був без взуття, колегія суддів зазначає, що самі по собі відбитки не можуть доводи існування будь-якого доказу обставин, які поставлені в обвинувачення ОСОБА_7 , з огляду на те, що ОСОБА_7 постійно мешкав в квартирі АДРЕСА_3 , що об`єктивно пояснює наявність таких слідів на будь-яких предметах, що знаходяться за місцем його мешкання. Обставини, на які посилається прокурор мають бути оцінені в сукупності з іншими доказами, а не окремо, з огляду на те, особа до подій, що мали місце 14.03.2015, мешкала у вказаному приміщенні постійно. При цьому, прокурором у апеляційній скарзі не зазначено обставин, на які він посилається з приводу наявності на внутрішній стороні скла виявлено слід взуття. Будь-які дані, які б вказували на ідентифікацію цього сліду, матеріали провадження, апеляційної скарги не містять, та що саме може доводити наявність вказаного сліду взуття саме на внутрішній частині скла, невідомо.

Одночасно, колегія суддів, на противагу доводам апеляційної скарги прокурора, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протоколу огляду місця події (квартири АДРЕСА_3 )14.03.2015 та протокол огляду цієї ж квартири за участі ОСОБА_12 того ж дня 14.03.2015 не допустимим доказами з огляду на те, що відповідно до вимог ст. 13 КПК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Тобто законодавцем, окрім можливості проникнення до житла чи іншого володіння особи на підставі судового рішення, передбачено іншу процесуальну гарантію захисту прав особи, а саме можливість проникнути до житла чи іншого володіння особи за добровільною згодою особи, яка ним володіє. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з клопотанням про дозвіл на обшук чи відповідно огляд місця події, а саме квартири АДРЕСА_3 , які були проведені 14.03.2015, сторона обвинувачення до слідчого судді не зверталась, а підтвердження надання добровільної згоди від володільця майна матеріли провадження не містять.

Окрім того, протокол огляду місця події (первинний) від 14.03.2015 складено, як вірно зазначив суд першої інстанції, в порушення вимог КПК України, а саме ч. 7 ст. 223 КПК України, відповідно до якої обшук або огляд житла чи іншого володіння особи здійснюються з обов`язковою участю не менше двох понятих незалежно від застосування технічних засобів фіксування відповідної слідчої (розшукової) дії. Що не було дотримано слідчим під час проведення зазначеної слідчої дії, та огляд проведено за участі лише одного понятого.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо порушення слідчим Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_11 вимог ч. 5 ст. 104 КПК України, відповідно до якого протокол підписують усі учасники, які брали участь у проведенні процесуальної дії. А слідчий, який є особою, що проводив слідчу дію, своїм підписом мав надати протоколу огляду трупу від 14.03.2015 статусу офіційного документу. З огляду на що, даний доказ також є недопустимим, хоч і не спростовує факту наявності трупу ОСОБА_42 на місці огляду, на що посилається прокурор.

Окрім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання протоколу огляду місця події від 14.03.2015 (паркінгу), недопустимим доказом виходячи з того, що він був складений слідчим Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_11 , в якому вказано час початку слідчої дії 09 год. 25 хв., закінчення 10 год. 58 хв. та саме в цей проміжок часу слідчий ОСОБА_11 за участі тих же свідків проводив іншу слідчу дію: у період з 09 год. 09 хв. по 10 год. 50 хв. огляду труп ОСОБА_42 , що фізично не можливо.

Натомість, апеляційний суд знаходить слушними посилання прокурора на те, що суд зазначив про вживання ОСОБА_10 крім алкоголю наркотичних засобів, посилаючись на показання свідка ОСОБА_30 , проте згідно висновку судово-медичного експерта №146-878/2015 від 11.05.2015, який був досліджений судом першої інстанції, відповідно до журналів судових засідань, згідно якого психотропних речовин в крові ОСОБА_10 не виявлено. Проте зазначені висновки не є такими, що на думку апеляційного суду могли вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині, більш того, жоден із висновків експерта, в тому числі №6-2015/з від 06.11.2015 не ґрунтується на висновках суду щодо перебування потерпілого у стані наркотичного сп`яніння та не вказує на те, що стан, в якому він перебував, пов`язаний з вживанням останнім наркотичних засобів.

Доводи прокурора проте, що суд першої інстанції необґрунтовано відкинув доказ протокол місця події від 08.09.2015, з тих підстав, що вказаний протокол був складений майже через 6 місяців, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції зазначив, що такий протокол викликає у суду обґрунтовані сумніви, а не відкинув його та причиною такого сумніву стало проведення огляду місця події після спливу 6 місяців з моменту події, а також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в протоколі не зазначено на підставі яких фактичних даних встановлена зазначена відстань.

Посилання прокурора щодо неприйняття судом першої інстанції до уваги висновку судово-психіатричної експертизи №456 від 25.09.2015, відповідно до якої в матеріалах провадження відсутні будь-які дані, які б могли свідчити про такий психічний, психологічний, емоційний стан ОСОБА_10 , сприяючі його суїцидальної активності або доведення його до самогубства, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції врахований даний висновок, йому надана оцінка із зазначенням підсумків самої експертизи, а саме те, що ОСОБА_10 в період часу близько 04 год. 14.03.2015 до моменту смерті, міг виявляти клінічні ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді гострої інтоксикації делірієм викликаної вживанням алкоголю, міг перебувати у несвідомому стані, тобто в стані алкогольної коми. Ступінь сп`яніння ОСОБА_10 відноситься до невідкладних станів в психіатрії (наркології). ОСОБА_10 потребував невідкладних медичних заходів, а його поведінка свідчила про те, що він знаходився психотичному стані, тобто в стані зміненої свідомості на фоні важкої алкогольної інтоксикації.

Будь-яких обставин, які б за матеріалами провадження, або висновком вище згаданої експертизи, або інших експертних досліджень вказували на наявність фактів та обставин, що могли б вказувати на підозру в діях ОСОБА_10 суїцидальної активності або доведення його до самогубства, провадження не містить. Із аналізу матеріалів провадження, речення вирване прокурором із контексту висновку експерта, яким в ході проведення дослідження аналізувались медичні документи відносно потерпілого та можливість перебування останнього в подібних станах до події, що мала місце 14.03.2015. Яким чином зазначені у висновку експерта №456 від 25.09.2015 дані щодо відсутності суїцидальної активності або доведення до самогубства потерпілого можуть бути належним підтвердженням наявності вини обвинуваченого, прокурором не зазначено. Тим паче, з огляду на сформульоване прокурором обвинувачення, обставини суїциду та доведення до самогубства не відображені в ньому, і взагалі виключають ознаки інкримінованого за наслідками досудового розслідування відносно ОСОБА_7 злочину, оскільки в першому випадку взагалі спростовують наявність злочину, а в іншому вказують на наявність іншого складу злочину, за яким ОСОБА_7 обвинувачення не пред`являлось.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції на виконання вимог ч. 1 ст. 94 КПК України за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вірно зазначив, що прокурором відповідно до вимог ст. 85 КПК України не надано належних доказів, які б прямо чи непрямо підтверджували існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі виписка з ЖРЗПЗ за 14.03.2015 та 16.03.2015; довідка від 19.03.2015 щодо перевірки (прослуховування) бази даних цифрового архіватора мовленнєвої інформації та визначення номерів «Amur», встановленого в черговій частині ОМУ щодо надходження 14.03.2015 по лінії «102» повідомлень про подію та CD диск, на якому міститься аудіо запис 102 Трихлебова, Полоз та ОСОБА_43 від 14.03.2015; картка первинного обліку інформації від 14.03.2015; протокол прослуховування від 16.03.2015 бази даних цифрового архіватора мовленнєвої інформації та визначення номерів «Amur», встановленого в черговій частині ОМУ щодо надходження 14.03.2015 по лінії «102» повідомлень про подію; протокол затримання підозрюваного ОСОБА_7 від 14.03.2015р; заява ОСОБА_7 про добровільну видачу речей від 14.03.2015; клопотання та ухвали слідчого судді про арешт майна від 15.03.2015; протоколи огляду стільникових телефонів; направлення №7 для огляду на стан сп`яніння ОСОБА_30 та ОСОБА_7 від 14.03.2015 та суд першої інстанції вірно зазначив, що досліджені ним, та надані прокурором докази, в тому числі щодо стану, в якому перебував сам ОСОБА_7 , відповідно до результату токсикологічного дослідження №844, на який посилається прокурор, а також розмов зі свідком ОСОБА_15 , які на думку апеляційного суду не можуть самі по собі, а також в сукупності із дослідженими судом першої інстанції доказами вказувати на наявність в діях ОСОБА_7 ознак злочину, що йому інкримінуються.

На противагу доводам прокурора, судом першої інстанції допитані свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_28 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , їх показання знайшли своє відображення в мотивувальній частині вироку, їм надана оцінка, в тому числі суд першої інстанції зазначив, що жоден із допитаних свідків не був очевидцем подій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками, при цьому зазначає, що відповідно до допитів вказаних свідків, ніхто не може пояснити, кому саме належав голос, який прохав про допомогу. Водночас, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_28 , які відповідно до їх показань, наданих у судовому засіданні суду першої інстанції, не зазначили, що бачили будь-які пошкодження на тілі, або одязі обвинуваченого, а останній з їх слів перебував у стресовому стані. Доводи прокурора зводяться до незгоди з висновками суду, що знайшли своє відображення у мотивувальній частині вироку, в якій судом надана оцінка показанням свідків, та зазначено, що більшість досліджених показань є показаннями із чужих слів, а не всі показання свідків.

Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимими протоколи (розсекречені «не таємно») за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 29.07.2015 виходячи з того, що ухвала слідчого судді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_44 від 25.03.2015 про дозвіл на втручання у приватне спілкування - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж з зазначеними ідентифікаційними ознаками, як і письмове доручення слідчого, прокурора старшому оперуповноваженому відділу УКР ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_45 на проведення негласної слідчої (розшукової) дії у кримінальному провадженні суду не надані, що виключає використання протоколів за результатами зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж в якості допустимих доказів винуватості ОСОБА_7 .

При цьому, докази у вигляді результатів НСРД повинні бути відкриті стороні захисту у порядку, визначеному статтею 290 КПК України. Однак процесуальні документи, в тому числі ухвали слідчого судді, про дозвіл на проведення НСРД у виключних випадках можуть бути надані й під час розгляду справи в суді.

Невідкриття таких процесуальних документів до моменту передачі кримінального провадження до суду не може бути безумовною підставою для визнання результатів НСРД недопустимими доказами. Якщо сторона обвинувачення не вжила необхідних та своєчасних заходів, що спрямовані на розсекречення таких процесуальних документів і їх немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм статті 290 КПК України.

Якщо відповідні документи будуть надані суду, що розглядає кримінальне провадження, суд на основі оцінки доказів у їх сукупності, а також з урахуванням процесуальних підстав для проведення НСРД, та з урахуванням позицій сторін, в тому числі позиції сторони захисту, може прийняти рішення про їх допустимість.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 16.10.2019 у справі №640/6847/15-к.

Водночас, прокурором, ухвали слідчого судді про дозвіл на проведення НСРД не були відкриті в порядку ст. 290 КПК України ні під час ознайомлення з матеріалами провадження, ні під час судового розгляду, а обставини, які б вказували на те, що сторона обвинувачення вживала необхідних і своєчасних заходів, спрямованих на розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, а вони не були розсекречені до моменту передачі справи у суд з причин, що не залежали від волі або процесуальної поведінки прокурора, матеріали провадження не містять, і в такому випадку має місце порушення норм статті 290 КПК України, на що й обґрунтовано послався місцевий суд.

На противагу доводам прокурора, суд першої інстанції дійшов переконання, що оскільки поведінка ОСОБА_10 в ніч події відповідала клінічним критеріям деліріозного розладу свідомості, він міг сприйняти панорамне вікно на кухні за вихідні двері квартири. Вказане побічно підтверджується і висновком судово трасологічної експертизи №251-Б від 05.05.2015, яку також було досліджено місцевим судом, відповідно до якої на поверхнях вікна слідів, характерних для впливу стороннього предмету не виявлено, а склопакет вікна, вилучений під час огляду місця події у квартирі АДРЕСА_3 , цілий, без пошкоджень.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що наявність обстановки, яка була зафіксована в протоколі огляду від 14.03.2015, та який судом першої інстанції визнаний недопустимим доказом, що на думку прокурора може вказувати на ознаки боротьби, є припущеннями прокурора, що не підтверджені прямими доказами, та зважаючи на стан, в якому з огляду на ступінь сп`яніння міг перебувати потерпілий, не можна виключати таку обстановку на місці події через неконтрольовані дії самого потерпілого, що прокурором не спростовано та не виключено.

Інших обставин, які б могли вказувати на наявність боротьби між потерпілим та обвинуваченим, в тому числі сліди крові на місці події (у квартирі), на одязі обвинуваченого, ушкодження на тілі обох, які б могли вказувати на боротьбу, наявність епітеліальних тканин на тілі один одного, які їм не належать, також не виявлені, та в експертному висновку №№6-2015/з від 06.11.2015 (з урахуванням інших проведених під час досудового розслідування експертиз) знайшли своє відображення ушкодження на тілі потерпілого.

При цьому, наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень, про які зазначає прокурор, та які на його думку судом не враховані у вироку є безпідставними, оскільки суд надав оцінку висновку експерта №540/27-Д від 03.04.2015, визнавши його недопустимим з огляду на те, що у заключній частині вказаного висновку прізвище підекспертного зазначено як ОСОБА_7 . При цьому, жодних доказів на підтвердження обставин, що це описка, або наявність в матеріалах провадження доказів того, до орган досудового розслідування звертався до КУ «ООБСМЕ» з клопотанням про виправлення описки у висновку експерта, матеріали провадження не містять. Більш того, із аналізу матеріалів провадження висновок експерта №540/27-Д від 03.04.2015 долучений не в оригіналі.

Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 101 КПК висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Однак, матеріали провадження не містять даних, які б вказували на дослідження експертом будь-яких матеріалів, а також про присутність самого ОСОБА_7 під час проведення експертизи, оскільки такими даними висновок не володіє, підписи підекспертного відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання зазначеного доказу недопустимим й з огляду на те, що у заключній частині висновку особа підекспертного зазначена як ОСОБА_7 , що не є особою, якій висунуто обвинувачення.

При цьому, інших об`єктивних даних або доказів того, що ОСОБА_7 вказані тілесні ушкодження отримав під час боротьби з ОСОБА_10 матеріали провадження не містять.

Порядок з цим, суд першої інстанції цілком мотивовано зазначив, що лише за наявності тілесних ушкоджень у обвинуваченого, не отримавши докази, які могли б довести суб`єктивну сторону злочину та свідчили б про його мотиви вбивства, суд позбавлений можливості прийняти рішення про винуватість ОСОБА_46 у інкримінованому йому злочині.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого, на його думку, висновку суду першої інстанції щодо відсутності пошкоджень на склопакеті вікна, вилученого з квартири АДРЕСА_3 , оскільки він, на його думку, цілком спростовується висновком судово-трасологічної експертизи №251-Б від 05.05.2015, є безпідставним, та зводяться до незгоди з висновками суду. Більш того, відповідно до висновку судової трасологічної експертизи №251-Б від 05.05.2015 проведеної НДКЕЦ при ГУМВС України в Одеській області, який досліджений судом першої інстанції, який наведений вище, на поверхнях вікна слідів, характерних для впливу стороннього предмету не виявлено, стулка вікна, ймовірно, випала з рами вікна внаслідок повороту ручки на відкриття у положенні «провітрювання» та була зруйнована при відкритті стулки в двох плоскостях.

Таку ж незгоду з висновками суду щодо акту судово-медичного дослідження №190 та висновку експерта №195 від 20.03.2015, висновку експерта №229 від 30.04.2015, що на думку прокурора мають доказове значення у сукупності з іншими висновками експерта, висловлено прокурором в апеляційній скарзі. При цьому, зазначені висновки знайшли своє відображення у висновку експерта №6-2015/3 від 06.11.2015, їм наданий аналіз у сукупності з іншими судовими експертизами та приведений порівняльний аналіз невідповідностей, які не узгоджуються між собою, за результатами якого комісією складені підсумки, до яких вона дійшла з огляду на досліджені матеріали, отримані в ходу досудового розслідування. Водночас, матеріали провадження (в тому числі висновки експертів) не містять даних, або висновків, які б вказували, що ушкодження у потерпілого, на які посилається прокурор, могли бути отримані шляхом спричинення йому насильницьких дій сторонньою особою, в тому числі ОСОБА_7 .

Надавши правову оцінку наведеним вище доказам, частина з яких була визнана судом недопустимими, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданими суду та дослідженими в судовому засіданні доказами сторони обвинувачення під час проведення змагального процесу не вбачається в діях ОСОБА_7 ознак кримінального правопорушення, за яким йому пред`явлене обвинувачення. А усі надані органом обвинувачення докази ґрунтуються на припущеннях і не можуть свідчити про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, стороною обвинувачення не наведено.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зважає на те, що стороною обвинувачення не надано жодного прямого допустимого доказу на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, що йому інкримінується.

Непрямі докази, на які посилається сторона обвинувачення, а саме, показання свідків, висновки експертиз, протоколи огляду, суд апеляційної інстанції також вважає такими, що не можуть бути взяті як такі, що обґрунтовано та неупереджено доводять вину ОСОБА_7 , оскільки вказані показання та письмові докази у своїй сукупності підтверджують факт смерті потерпілого, але жодним чином не підтверджують факту причетності обвинуваченого ОСОБА_7 до настання цієї смерті. А порушенням вимог діючого КПК України, які призвели до визнання частини доказів недопустимими, взагалі не можуть обґрунтовувати обвинувачення особи у вчиненні злочину, а отже бути такими, що підтверджую наявність вини ОСОБА_7 в інкримінованому органом досудового розслідування злочину.

Згідно з приписами ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Статтею 17 КПК України передбачено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що доводи сторони захисту наведені на захист ОСОБА_7 , стороною обвинувачення не спростовані, а його винуватість у вчиненні інкримінованого йому діяння, поза розумним сумнівом не доведена і всі можливості збирання доказів вичерпані, тому він підлягає виправданню за п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, зазначені висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи з огляду на таке.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Виправдовуючи ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції, всупереч доводів апеляційної скарги, дотримався приписів кримінального процесуального закону, зазначених в ст.ст. 373-374 КПК України і навів у вироку конкретні, беззаперечні обґрунтування мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, визнав докази недопустимими, та надав оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам у їх сукупності та взаємозв`язку один з одним, тому колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції є об`єктивними і всебічними, оскільки базуються на безсторонній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів.

Доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, щодо наявності достатніх доказів вини обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, базуються на положеннях обвинувального акту, тому суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки вони повністю спростовані висновками суду першої інстанції у виправдувальному вироку, які колегія суддів вважає правильними.

Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції обґрунтував свої висновки не на безпосередній оцінці наданих стороною обвинувачення доказів, колегія суддів вважає спростованим під час апеляційного розгляду скарги, оскільки судом першої інстанції в повній мірі взяті до уваги як докази сторони обвинувачення, так і докази сторони захисту, надані ними з урахуванням змагальності кримінального провадження, а також свідків, надана оцінка доказам з мотивуванням, чому суд визнав окремі докази недопустимими, а чому інших доказів не достатньо для висновку щодо наявності вини ОСОБА_7 в інкримінованому йому злочині.

Таким чином, суд першої інстанцій, дослідивши всі обставини кримінального провадження, дійшов правильного висновку, що достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України не встановлено, у зв`язку з чим обґрунтовано виправдав його за недоведеністю в його діянні складу вказаного кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам провадження, зводяться до незгоди з прийнятим судом першої інстанції рішенням та під час апеляційного розгляду скарги, колегією суддів не встановлено протилежного, а висновку суду відповідають матеріалам провадження. Будь-який порушень норм кримінального процесуального права, які б могли вплинути на висновку суду першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до вимог п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

На підставі викладеного апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним і обґрунтованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2020, яким ОСОБА_7 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4