Справа № 159/802/21
Провадження № 1-кп/159/261/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Ковелі Волинської обл. кримінальне провадження № 120 210 305 500 000 24 про обвинувачення
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Узбекистану, громадянина Узбекистану, за посвідкою на постійне проживання в Україні - мешканця АДРЕСА_1 , фактичного мешканця АДРЕСА_2 , одруженого, має на утриманні 3 - х неповнолітніх дітей, із середньою освітою, не працюючого, раніше не притягався до кримінальної відповідальності,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,
встановив:
Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при таких обставинах. Об 11 год. 27 хв. 20.01.21 р. на 73 км а/д Т 0 311 сполученням Ковель Камінь Каширський поліцейським ВРПП Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області старшим сержантом поліції ОСОБА_6 під час реагування на помічене ним адміністративне правопорушення, а саме: порушення водієм транспортного засобу (далі т/з) марки «Фольксваген Пассат», д. н. з. НОМЕР_1 , п. 9.8 ПДР України з 1 жовтня по 1 травня на всіх механічних транспортних засобах поза населеними пунктами повинні бути ввімкнені денні ходові вогні, а в разі їх відсутності в конструкції транспортного засобу ближнє світло фар було зупинено зазначений вище т/з, водієм якого виявився ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП; під час здійснення зупинки на узбіччі останній не увімкнув правий покажчик повороту, чим порушив п. 9.2, пп. «а» ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП; після зупинки автомобіля було виявлено, що у ньому перебувають діти, які не досягли зросту 145 см, без використання спеціального сидіння, чим порушив п. 21.11, пп. «б» ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 10 ст. 121 КУпАП; також було встановлено, що він взагалі не має посвідчення водія на право керування таким т/з, тобто, порушив п. 2.1, пп. «а» ПДР України, чим вчинив адмінправопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП; під час огляду автомобіля поліцейським ВРПП Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області старшим сержантом поліції ОСОБА_6 було встановлено, що у комплектації т/з відсутній працездатний вогнегасник. Під час перевірки поліцейським документів у ОСОБА_4 об 11 год. 27 хв. 20.01.21 р. останній, переслідуючи корисливу мету ухилення від адмінвідповідальності за порушення Правил дорожнього руху надав поліцейському ВРПП Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області старшому сержанту поліції ОСОБА_6 , який, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» є службовою особою правоохоронного органу у зв`язку з постійним виконанням функцій представника влади із правоохоронними і правозастосовними повноваженнями, неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 500 грн, поклавши їх до посвідки на постійне місце проживання в Україні, що знаходилась у руках поліцейського, за те, щоб вказана вище службова особа з використанням наданої їй влади та службового становища, не виносила постанову про адміністративні правопорушення та не притягала його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху. У відповідь поліцейський пояснював та попереджав ОСОБА_4 про те, що за надання неправомірної вигоди службовій особі передбачена кримінальна відповідальність. Вказані вище злочинні дії ОСОБА_4 негайно були припинені поліцейськими. Зокрема поліцейський ВРПП Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області старший сержант поліції ОСОБА_6 у межах своїх повноважень відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» та Закону України «Про запобігання корупції» вжив невідкладних заходів щодо попередження, своєчасного виявлення і припинення злочину шляхом повідомлення по телефону про цей факт на лінію «102». На місце події терміново прибули поліцейські Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області, які у встановленому законом порядку провели огляд місця події.

Тим самим обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями, що вразились у наданні службовій особі неправомірної вигоди за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь - якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 369 КК України.

Вказане вище обвинувачення пред`явлено обвинуваченому 26.01.21 р.. Тоді ж між прокурором Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим за участю його захисника було укладено угоду про визнання винуватості.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, згідно з якою обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України у повному обсязі пред`явленого обвинувачення у розглядуваному кримінальному провадженні.

Сторони угоди узгодили покарання для обвинуваченого за ч. 1 ст. 369 КК України у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 17 000 грн, із застосуванням спецконфіскації предмета неправомірної вигоди грошових коштів в сумі 500 грн. При цьому сторони врахували тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

За змістом угоди, обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні обвинувачений також просить суд затвердити угоду, повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України в обсязі обвинувачення, що викладене у обвинувальному акті та в угоді, та пояснив, що він розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим у повному обсязі; вид покарання, що буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом; наслідки невиконання угоди. Зазначив також, що хоча він не працює та не має доходу, однак, має достатні збереження для сплати штрафу у встановлені законом строки.

Захисник також просить суд затвердити угоду на умовах, визначених у ній.

Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості.

Потерпілий у даному кримінальному провадженні відсутній.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 468, ч. ч. 2, 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим щодо нетяжких кримінальних правопорушень (злочинів).

Угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесене до категорії нетяжких злочинів.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, що буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.

З пояснень обвинуваченого вбачається, що укладення угоди є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь - яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачений погодився на призначення узгодженого покарання.

Умови даної угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

З урахуванням наведеного, суд вважає за доцільне затвердити угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим і призначити обвинуваченому узгоджене сторонами угоди покарання.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 368, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 26 січня 2021 року у кримінальному провадженні № 120 210 305 500 000 24 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, укладену між прокурором Ковельської місцевої прокуратури Волинської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, призначивши покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає суму 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.

Речові докази у справі:

оптичний носій інформації (диск) із записом відеоматеріалів обставин надання неправомірної вигоди, - залишити при матеріалах кримінального провадження;

- купюру номіналом 500 (п`ятсот) грн, що передана на зберігання до Ковельського РУП ГУ НП у Волинській області за постановою слідчого від 21.01.21 р., конфіскувати на доход держави, знявши з неї арешт, що накладений за ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайсуду Волинської області від 22.01.21 р..

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Головуючий:ОСОБА_1