Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/186/21 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категоріяст. 115 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2021 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2021 року, якою стосовно підозрюваної

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Піщаний Брід, Добровеличківського району, Кіровоградської області, громадянки України, українки, неодруженої, на утриманні малолітніх дітей не має, безробітної, з повною загальною середньою освітою, зареєстрована та проживаюча за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої ,
застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000035 від 30.03.2021,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України строком на 60 днів, а саме з 23 год. 30 хв.30 березня 2021 року до 23 год.30 хв. 28 травня 2021 року, без визначення розміру застави,
В С Т А Н О В И Л А:

Т.в.о. начальника СВ відділення поліції № 2 (сел. Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_9 звернувся до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
В обґрунтування клопотання зазначив, що в провадженні СВ відділення поліції № 2 (сел. Добровеличківка) Новоукраїнського РВП ГУНП в Кіровоградській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР № 0000035 від 30.03.2021,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.
Органом досудового розслідуванням ОСОБА_8 повідомлено про підозру в тому, що вона 30 березня 2021 року в період з 07.00 год. по 19 год. 25 хв., разом з рідним братом малолітнім ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходилися за місцем проживання у приміщенні кімнати будинку домоволодіння розташованого по АДРЕСА_1 , де разом порались по господарству.
Під час прибирання між ОСОБА_8 та малолітнім ОСОБА_10 розпочалася сварка з приводу відмови останнього надавати допомогу у прибиранні, під час якої у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на позбавлення життя малолітнього ОСОБА_10 .
Переслідуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 взявши до рук предмет, ззовні схожий на дерев`яну палицю, підійшла до малолітнього ОСОБА_10 , де діючи умисно та цілеспрямовано, реалізовуючи свій злочинний намір спрямований на позбавлення життя малолітнього ОСОБА_10 , бажаючи досягнення злочинного результату у вигляді смерті останнього, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання нанесла ОСОБА_10 предметом, ззовні схожим на палицю, не менше десяти ударів по тілу, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді множинних поверхневих травм живота, спини, тазу, кінцівок, геморагічного шоку.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та підозрюваній
ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, з визначенням розміру застави.
Ухвала мотивована тим, що у ОСОБА_8 відсутні стійкі соціальні зв`язки так як не має постійного місця роботи та навчання, не одружена, не має дітей , а тому у співвідношенні із інкримінованим злочином навіть доводи щодо проживання бабусі та дідуся у селі Піщаний Брід та відсутність коштів не є достатніми для істотного зменшення ризику переховуватися від суду та органів досудового слідства.
Слідчий суддя вважає, що є реальні ризики того, що ОСОБА_8 перебуваючи на волі також може незаконно впливати на свідків, потерпілу, з метою уникнення від покарання.
Крім того, підозрювана може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які можуть мати істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як досудове розслідування тільки розпочате, а тому цей ризик також є істотним, так як в тому числі і зі змісту клопотання достеменно не встановлено конкретного знаряддя вчинення злочину, за допомогою якого можливо заподіяно смерть ОСОБА_10 .
На даний час ризики продовжують існувати, стан здоров`я і вік ОСОБА_8 дозволяють утримувати її під вартою, а тому з метою дотримання балансу між суспільним інтересом та правом особи на особисту свободу, для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, доцільно визначити щодо обвинуваченої винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Наведені обставини дають підстави однозначно зробити висновок про наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3 ч.1 ст. 177 КПК України .
Щодо застосування більш м`яких запобіжних заходів, застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим у зв`язку із вчиненням насильницького злочину відносно потерпілого, а також зі слів сторони захисту в підозрюваної відсутні матеріальні можливості внести заставу.
Застосування відносно підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів такі як: особисте зобов`язання, домашній арешт чи порука, - не зможуть запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, впливати на свідків та потерпілу, а також знищити сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають значення для розслідування злочину.

В апеляційній захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою її підзахисній обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що під час розгляду клопотання підозрюваною ОСОБА_8 було заявлено відвід слідчому судді ОСОБА_1 з причини упередженого ставлення до особи підозрюваної, що виразилось у надмірному триманні ОСОБА_8 в умовах обмеженого простору в межах розгляду вказаного вище клопотання 01.04.2021 року, починаючи з 09.00 год. та протягом наступних більш як 10 годин. ОСОБА_8 заявила, що з указаних причин вона вже не має змоги нормально сприймати інформацію, не може повноцінно приймати участь у судовому засіданні, реагувати на питання суду та хід розгляду, користуватись своїми іншими процесуальними правами. У задоволенні відводу було було відмовлено (ухвала судді Новоукраїнського районного суду ОСОБА_11 від 02.04.2021 року).

В подальшому 02.04.2021 року під час розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу стороною захисту звернено увагу слідчого судді ОСОБА_1 на той факт, що прокурор ОСОБА_12 , який допущений судом 01.04.2021 року до участі у справі, не має відповідних повноважень, оскільки відсутня відповідна постанова. Даний факт було виявлено стороною захисту саме 02.04.2020 року в момент, коли слідчий суддя мав приступити безпосередньо до розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .

Сторона захисту обґрунтовано вважає, що, допустивши до розгляду у справі прокурора ОСОБА_12 , який не має повноважень прокурора у КП №0000035 від 30.03.2021 року, під час розгляду клопотання про обрання міри запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 , вважаючи наявність описки у постанові про зміну групи прокурорів, слідчий суддя ОСОБА_1 діяв упереджено та підлягав відводу, який і було заявлено 02.04.2021 року захисником адвокатом ОСОБА_7 .

Указану заяву про відвід слідчого судді було залишено без розгляду, оскільки слідчий суддя ОСОБА_1 вважав, що цей відвід має повторний характер і направлений на затягування судового розгляду.

У клопотанні слідчого про обрання міри запобіжного заходу відсутні докази того, що ОСОБА_8 мала умисел на заподіяння смерті ОСОБА_10 , із показів свідків цього факту не вбачається, а показання самої ОСОБА_8 , відібрані у неї свідчать про те, що вона мала на меті нанести тілесне покарання ОСОБА_10 , що не вказує на наявність кваліфікуючих ознак ст. 115 КК України.

Вважає, що слідчий суддя, не маючи вагомих доказів вчинення підозрюваною інкримінованого їй кримінального правопорушення, не зваживши на той факт, що органом досудового розслідування невірно кваліфіковано кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_8 , безпідставно схилився на сторону обвинувачення.

Заслухавши доповідача, захисника яка підтримала апеляційну скаргу та просили обрати її підзахисній запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем його проживання, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та вважає, що слідчий суддя обґрунтовано застосував до ОСОБА_8 запобіжний захід, саме у вигляді тримання під вартою, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення,з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.
Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого призначеного покарання ОСОБА_8 в подальшому та визнає за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

В суді апеляційної інстанції сторона захисту вказувала на необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Ризик переховування підозрюваної ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

На думку колегії суддів про наявність вказаного ризику свідчить, що ОСОБА_8 будучи обізнана, що в суді першої інстанції працює лише один суддя з формальних підстав заявила йому повторний необґрунтований відвід з метою її звільнення з під варти та в подальшому уникнення від розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу.

Також, ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, яке відносяться до класифікації особливо тяжких, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або ж довічне позбавлення волі.
Не визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_8 в сукупності з мірою покарання, яка загрожує у разі визнання її винуватою, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування їх від суду, незаконного впливу на свідків.
Раніше ОСОБА_8 не притягувалась до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, проте на думку колегії суддів ОСОБА_8 перебуваючи на волі може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, так як у разі направлення до суду обвинувального акта відносно ОСОБА_8 , їй може загрожувати позбавлення волі строком від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі, тож з метою уникнення відповідальності остання маючи слабкі соціальні зв`язки з родичами, не маючи місця роботи та навчання, може виїхати за межі Кіровоградської області та взагалі з України.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків та потерпілого слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи захисника на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання щодо

ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Доводи захисника щодо пом`якшення обраного запобіжного заходу з підстав наявності у нього місця проживання, не можуть бути враховані оскільки ОСОБА_8 вчинила інкриміноване кримінальне правопорушення за місцем її проживання.

Доводи захисника про безпідставне допущення слідчим суддею до справи прокурор ОСОБА_12 , оскільки він є процесуальним прокурором по іншому кримінальному провадженню колегія суддів не враховує, оскільки по справі наявна постанова керівника Новоукраїнської окружної прокуратури ОСОБА_13 про зміну прокурорів, якою процесуальним прокурором визначено ОСОБА_12 . Незважаючи, що у одній цифрі номеру кримінального провадження виявлена технічна помилка з мотивувальної частини постанови вбачається, що кримінальне провадження внесено за п.2 ч.2 СТ. 115 КК України, саме за фактом насильницької смерті малолітнього ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За таких підстав, заявлений відвід на підставі ч. 4 ст. 81 КПК України правильно залишений без розгляду, як такий, що має ознаки зловживання правом на відвід, з метою затягування кримінального провадження.

Отже, доводи про необхідність скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 та зміні запобіжного заходу на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою - колегією суддів не можуть бути задоволено, оскільки у нього наявні високий ризик можливості переховування від органів досудового розслідування та суду, впливу на свідків, та наявний високий ризик вчинення інших (нових) кримінальні правопорушення.

Крім того, відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, від якого настали негативні наслідки у вигляді смерті людини.
Також, необхідно зазначити, що метою застосування запобіжного заходу щодо

ОСОБА_8 згідно із ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
А тому, належна поведінка підозрюваного ОСОБА_8 на досудовому слідстві не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинення нових кримінальних правопорушень.
Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням підозрюваним процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.
Таким чином підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, згідно п. 175, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Також, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Крім того, слідчий суддя на стадії обрання запобіжного заходу не перевіряє правильність кваліфікації дій підозрюваного, наявність та достатність доказів для визнання вини чи питання допустимості доказів.
У справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, в якому вона обвинувачується, а пред`явлена обвинувачення, є вірогідним та достатнім для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, слідчий суддя задовольняючи подання слідчого та застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обґрунтовано зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, так і про існування ризиків запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідка; вчинити нові кримінальні правопорушення.
Дані обставини свідчать про наявність передбачених законом підстав для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Доводи захисника про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України необхідно зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України вбивство це умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, необхідно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

Відповідно до наявних пояснень ОСОБА_8 від 30.03.2021, що вказаної дати близько 07.00 години вона на побутовому ґрунті, так як її брат ОСОБА_10 не хотів працювати, вона з метою покарати його за негарну поведінку вдарила його 10-ть разів ременем по спині та двічі дерев`яною палицею по ногах.
Відповідно до змісту протоколу допиту свідка ОСОБА_14 від 31.03.2021, який являється дядьком постраждалого та підозрюваної, зазначено, що 30.03.2020 близько 18:55 год. до нього зателефонував знайомий з іншої області "батюшка" на ім`я ОСОБА_15 та повідомив, що він спілкувався нещодавно в телефонному режимі з племінницею свідка ОСОБА_16 , котра також його знає та повідомила його, що ОСОБА_17 не дихає. Коли приїхав додому до ОСОБА_16 , то будинок був зачинений з середини, вона якийсь час не відчиняла, а коли відчинила, то в неї на руках без свідомості був ОСОБА_17 та ОСОБА_16 промовила, що її посадять. ОСОБА_18 осіб в будинку свідок не бачив. Після цього свідок відразу повіз ОСОБА_19 до лікарні, де після реанімаційних заходів констатували його смерть.
Протокол допиту потерпілої ОСОБА_20 від 31.03.2021, яка надала показання, що вона являється мамою загиблого ОСОБА_10 та підозрюваної ОСОБА_8 . Протягом останніх близько 6-ти місяців, вона переважно була відсутня за місцем проживання, оскільки знаходилася на лікуванні з середнім сином в лікарні "Охмадит" у м. Києві. За меншим сином ОСОБА_19 доглядала старша сестра ОСОБА_16 .
Останнього разу вона була вдома з 08 по 10.03.2021 та знову поїхала до м. Києва. 30.03.2021 близько 17:00 год. до неї зателефонувала донька та сказала, що в брата ОСОБА_19 болить живіт, а ще через 20 хв. повідомила, що брат без свідомості. Потерпіла їй сказала викликати швидку допомогу. Про конфліктні ситуації в сім`ї та про вищевказану подію вона повідомити нічого не може. Про те, що сталося вона дізналася 30.03.2021 близько 18:20 год. від брата ОСОБА_14 , який відвозив ОСОБА_10 до лікарні.
У протоколі допиту свідка ОСОБА_21 від 31.03.2021 зазначено, що являється бабусею ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Їй відомо, що ОСОБА_16 доглядала за ОСОБА_19 . Останній був неслухняною дитиною, про це їй розповідала онучка. 30.02.2021 об 20:20 год. до неї зателефонувала ОСОБА_16 та повідомила, що вона вдарила ОСОБА_19 та йому стало погано. Конкретного нічого вона не повідомила та попросила викликати поліцію. Після цього зателефонував її син ОСОБА_14 та повідомив, що ОСОБА_17 помер.
Судом встановлено, що після того, як потерпілий малолітнім ОСОБА_10 отримав численні тілесні ушкодження, ОСОБА_8 не намагалась надати своєму молодшому братові медичну допомогу, не викликала швидку допомогу, з метою уникнення відповідальності повідомила ОСОБА_20 лише про те, що в брата ОСОБА_19 болить живіт, а ще через 20 хв. повідомила, що брат без свідомості.

А тому, колегія суддів погоджується з думкою слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України є обґрунтованою, з огляду на її поведінку після вчинення злочину та суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, які свідчили про те, що ОСОБА_8 всіляко не намагалась запобігти тяжким наслідкам, що свідчить про відсутність умислу на вбивство.

Відмовляючи апелянту у задоволенні його апеляційної скарги колегія суддів враховує обставини, визначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: повідомлення ОСОБА_8 за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України. Враховує вагомість наявних доказів доданих слідчим до матеріалів клопотання, а саме витяг з ЄРДР від 30.03.2021; повідомлення про підозру ОСОБА_8 ; протокол огляду місця події від 31.03.2021 за місцем вчинення кримінального правопорушення, а саме в приміщенні будинку домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено, оглянуто та вилучено: - дерев`яну скалку з нашаруванням речовини бурого кольору; два змиви та контрольний змив речовини бурого кольору; лікарське свідоцтво про смерть № 2165 від 31.03.2021, згідно з яким причиною смерті ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є множинні поверхневі травми живота, спини, тазу, кінцівок, які настали внаслідок нападу з використанням тупого предмета з метою вбивства чи нанесення ушкодження, що підтверджує факт насильницької смерті ОСОБА_10 та наявність достатніх даних, що вказують на вчинення злочину.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування на початковому етапі досудового розслідування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.
Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть йому змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків з метою зміни їхніх показань; вчинити інше кримінальне правопорушення.
На даний час наявні достатні підстави вважати, що за матеріалами даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України,а інші, більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт/особисте зобов`язання), на думку колегії суддів не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 , необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2021 року необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_8
залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді.

Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2021 року, якою стосовно підозрюваної ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000035 від 30.03.2021,за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України строком на 60 днів, а саме з 23 години 30 хвилин 30 березня 2021 року до 23 години 30 хвилин 28 травня 2021 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4