Провадження № 1-кс/331/1281/2021
Справа № 331/1700/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2021 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання слідчого СВ ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000049, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2020 року відносно підозрюваного:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, який має на утриманні малолітню дитину, 2008 р.н., офіційно працевлаштованого в ПАТ « Банк Восток» на посаді охоронника сектору офісної охорони відділу безпеки Східного регіонального Департаменту, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2021 року слідчий СВ ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 звернулася до слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з вищезазначеним клопотанням, яке обґрунтовано таким.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в період часу з 2013 року по 2020 рік працював тренером зі спортивної акробатики в спортивній школі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованій за адресою: АДРЕСА_2 .
З 2018 року по 2020 рік, ОСОБА_8 , перебуваючи на вищевказаній посаді, регулярно та систематично вчиняв інтелектуальні та фізичні розпусні дії відносно малолітніх дівчат - вихованців спортивної школи, в яких він проводив тренування зі спортивної акробатики за наступних обставин.
Так, взимку 2018 року (точної дати органом досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення розпусних дій сексуального характеру, здатних викликати фізичне і моральне розбещення відносно малолітніх дівчат, вихованців спортивної школи, однією з яких була потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в яких він проводив тренування зі спортивної акробатики, з метою створення та подальшого розповсюдження матеріалів порнографічного характеру за участю малолітніх дітей в мережі інтернет.
Так, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем роботи, в спортивній школі «Рей», розташованій за адресою: м. Дніпро, вул. Шолохова, буд. 35, усвідомлюючи та розуміючи, що вихованці спортивної школи, однією з яких була потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій він працював тренером не обізнані щодо фізіології сексуальних контактів, не розуміють їх природу, соціальне, моральне та юридичне значення, й відповідно соціально-правові наслідки, користуючись своїм авторитетом тренера ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, всупереч ст. 1, 21 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, ст. ст. 1, 2, 6, 7 Закону України «Про захист суспільної моралі», ст. ст. 2, 7, 8, 23, 19, 34, 36, 40 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р. і набула чинності 02.09.1990 р., ст. 9 Конвенції про кіберзлочиннісгь від 07.09.2005, яка набула чинності 01.07.2006, ст. 20 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007, яка набула чинності 01.12.2012, ст. ст. 1, 2, 3 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії, який ратифікований 03.04.2003 р., почав реалізацію свого злочинного умислу, переслідуючи у майбутньому мету власного збагачення, за рахунок збуту та розповсюдження матеріалів порнографічного характеру за участю малолітніх дітей в мережі інтернет та таким чином отримання грошової винагороди внаслідок такої діяльності.
З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 розробив план втягнення малолітніх вихованців спортивної школи, в якій він працював до створення матеріалів порнографічного характеру за їх участю. Повідомивши батькам вихованців школи про те, що їх діти будуть приймати участь у фотосесії спортивної білизни гімнасток, ОСОБА_7 отримав від них, на раніше підготовленому ним бланку, письмову згоду на участь їх малолітніх дітей в фотосесії. Так відповідну письмову згоду серед інших батьків вихованців спортивної школи « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було надано мамою неповнолітньої потерпілої ОСОБА_9 - ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_7 почав проводити в приміщенні спортивної школи як групові так і індивідуальні фотосесії з малолітніми вихованцями спортивної школи. На індивідуальних фотосесіях, ОСОБА_7 користуючись своїм авторитетом тренера, та усвідомлюючи неможливість відмовитися від виконання його вказівок, змушував малолітніх дівчат, однією з яких була потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одягати різноманітну відверту сексуальну білизну з явно вираженим еротичним характером, яка складалися лише з тонких смужок тканини та бус чи кружева. Далі ОСОБА_7 примушував малолітніх дівчат приймати відверто сексуальні пози, у тому числі й сам ставив їх в пози стоячи навколішках чи в шпагаті демонструючи свої статеві органи. В зазначених позах дівчата стояли по кілька годин поки ОСОБА_7 проводив фотозйомку. В ході створення фотознімків ОСОБА_7 власноруч знімав з малолітніх дівчат білизну таким чином оголюючи статеві органи та фотографуючи їх крупним планом. При цьому він вчиняв розпусні дії у відношенні малолітніх дівчат однією з яких була потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом дотиків та прогладжування тіла в зоні сідниць та статевих органів таким чином формуючи у малолітніх дівчат неправильне розуміння змісту та ставлення до статевих відносин, створюючи спотворений соціальний досвід, порушуючи нормальний фізичний, психічний і соціальний розвиток та статеву недоторканість останніх.
Таким чином встановлена достатня кількість доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, а саме у вчиненні розпусних дій щодо малолітньої особи.
Крім цього, в період часу з 2018 року по 2020 рік (точної дати органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем роботи, в спортивній школі «Рей», розташованій за адресою: м. Дніпро, вул. Шолохова, буд. 35, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на отримання матеріальної вигоди маючи на меті умисел виготовлення з метою розповсюдження зображень порнографічного характеру, що містять дитячу порнографію, умисно, ігноруючи принципи моральності, духовного і культурного життя суспільства та принципи статевої моралі в суспільстві, всупереч ст. 1, 21 Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р., ст. ст. 1, 2, 6, 7 Закону України «Про захист суспільної моралі», ст. ст. 2, 7, 8, 23, 19, 34, 36, 40 Конвенції про права дитини, яка ухвалена Резолюцією Генеральної асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р. і набула чинності 02.09.1990 р., ст. 9 Конвенції про кіберзлочинність від 07.09.2005 р., яка набула чинності 01.07.2006 р., ст. 20 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства від 25.10.2007 р., яка набула чинності 01.12.2012 р., ст. ст. 1, 2, 3 Факультативного протоколу до Конвенції про права дитини щодо торгівлі дітьми, дитячої проституції і дитячої порнографії, який ратифікований 03.04.2003 р., знаходячись у спортивній школі за вищевказаною адресою, користуючись своїм авторитетом тренера, довірою та впливом на малолітніх дівчат (вихованців спортивної секції), серед яких були ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , як формою зовнішньої влади дорослого над дитиною реалізовував свій злочинний умисел, шляхом примушення останніх до участі в створенні матеріалів порнографічного характеру. Повідомивши батькам вихованців спортивної школи про те, що їх діти будуть приймати участь у фотосесії спортивної білизни гімнасток, ОСОБА_7 отримав від них, на раніше підготовленому ним бланку, письмову згоду на участь їх малолітніх дітей в фотосесії. В подальшому ОСОБА_7 почав проводити в приміщенні спортивної школи як групові так і індивідуальні фотосесії з малолітніми вихованцями спортивної школи. На індивідуальних фотосесіях, ОСОБА_7 користуючись своїм авторитетом тренера, та усвідомлюючи неможливість відмовитися від виконання його вказівок, змушував малолітніх дівчат, серед яких були ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , одягати різноманітну відверту сексуальну білизну з явно вираженим еротичним характером, яка складалися лише з тонких смужок тканини та бус чи кружева. Далі ОСОБА_7 примушував вказаних малолітніх дівчат приймати відверто сексуальні пози, у тому числі й сам ставив та помішував їх в пози стоячи навколішках чи в шпагаті демонструючи свої статеві органи. В зазначених позах дівчата стояли по кілька годин поки ОСОБА_7 проводив фотозйомку. В ході створення фотознімків ОСОБА_7 власноруч знімав з малолітніх дівчат білизну таким чином оголюючи статеві органи та фотографуючи їх крупним планом.
Створення матеріалів порнографічного характеру за участю вище зазначених малолітніх дівчат ОСОБА_7 здійснював на власний фотоапарат та в подальшому отримані фотознімки зберігав на власній комп`ютерній техніці за місцем свого мешкання.
В подальшому матеріали порногорафічного характеру, створені за участю ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 розповсюджував на форумі специфічного спрямування під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за гіперпосиланням « ІНФОРМАЦІЯ_5 », під з нік-неймом « ОСОБА_14 ».
01.02.2021 під час проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_7 була вилучена комп`ютерна техніка, фотоапарат та носії інформації.
В подальшому вилучені предмети були направлені до Запорізького НДЕКЦ МВС України для проведення комплексної комп`ютерно-технічної та мистецтвознавчої експертизи.
Згідно висновку експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/108-21/4658-МЗ від 03.06.2021 року, у вказаних папках наявні файли, що містять дитячу порнографію.
В ході проведення досудового розслідування, були встановлені особи, зображені на виявлених у ОСОБА_7 фотознімках. Ними є вихованці спортивної школи « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , в якій ОСОБА_7 працював тренером зі спортивної гімнастики. Так, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 були допитані в якості свідків, ОСОБА_9 - в якості потерпілої, про що останніми надано показання, що підтверджують злочинні діяння ОСОБА_7 .
Таким чином встановлено, що за вказаний період часу ОСОБА_7 створював, зберігав на власній комп`ютерній техніці за місцем свого мешкання та розповсюджував до мережі інтернет матеріали порногорафічного характеру за участю малолітніх дівчат.
Вина ОСОБА_15 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:
- протоколом обшуку від 01.02.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 ;
- допитом неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 ;
- речовими доказами;
- допитами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ін.,а також іншими матеріалами кримінального провадження.
В ході досудового розслідування, процесуальним прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_16 погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , та вручено її останньому 19.07.2021 р.
Зібраними під час досудового розслідування доказами встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років.
Так, органом досудового слідства відповідно до положення п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків передбачено п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, підозрюваний ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до десяти років, орган досудового розслідування приходить до висновку, про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 , розуміючи тяжкість покарання та вагомість наявних доказів про вчинення інкримінуємих кримінальних правопорушень може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.
Крім того, ОСОБА_7 обізнаний про місце навчання потерпілої ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які своїми показаннями підтверджують причетність до скоєного кримінального правопорушення ОСОБА_7 , з метою уникнути від відповідальності може незаконно впливати на потерпілу та свідків шляхом умовлянь або залякування, що є ризиком передбаченим п. З ч. 1 ст. 177 КПК України.
Окрім того, ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, спрямований на отримання матеріальної вигоди від розповсюдження зображень з дитячою порнографією, ніде не працевлаштований, що дає підстави вважати, що скоєння правопорушень з корисливим мотивом є єдиним його джерелом прибутку. Данні підстави вказують на те, що ОСОБА_8 , залишаючись на волі, може вчинити аналогічне кримінальне правопорушення, що є ризиком, передбаченим п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, таких як особисте зобов`язання, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 176 КПК України, свідчить тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.
Неможливість обрання до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, передбаченого п. 2 ч. 1 сг. 176 КПК України, обгрунтовується тим, що на час звернення з клопотанням до слідчого судді не надходило відповідних клопотань від поручителів.
Про неможливість обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді застави свідчить те, що підозрюваний не працевлаштований, обгрунтовано підозрюється у вчиненні злочину з корисливих мотивів, а отже інших доходів, крім матеріальних благ, отриманих злочинним шляхом, які не можуть бути внесені як застава з метою забезпечення покладених на нього обов`язків, він не має.
Крім того, про неможливість обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який передбачений п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України свідчить тяжкість вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення та наявність можливості переховуватись від органів досудового слідства або суду і подальшого порушення більш м`яких запобіжних заходів передбачених п. 3 ч. 1 ст. 176 КПК України та п. 4 ст. 176 КПК України.
У зв`язку з чим, з метою захистити громадян і суспільства від злочинних посягань, та з метою присікти злочинну діяльність ОСОБА_8 , слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом , який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.
Як зазначає Європейський Суд з прав людини, у кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Разом з тим, враховуючі під час обрання запобіжного заходу, положення передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; відсутність у ОСОБА_8 постійного місця роботи; майновий стан; ризик продовження чи повторення протиправної діяльності.
Так, усе вищевикладене, на думку слідства, дає змогу застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже таким чином досудове розслідування зможе провести з підозрюваним всі заплановані слідчі дії по даному кримінальному провадженню, крім того, обрання даного запобіжного заходу унеможливить вчинення підозрюваним нових кримінальних правопорушень та сприятиме повному, всебічному та об`єктивному розслідуванню даного кримінального правопорушення.
Прокурор в суді клопотання підтримала з підстав, викладених по його тексту, просить його задовольнити та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запропонований органом досудового слідства запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_5 в суді проти задоволення клопотання заперечував, та просив у задоволенні клопотання відмовити.

Підозрюваний ОСОБА_8 в суді підтримав позицію свого захисника.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання та надані матеріали, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, прийшов до такого.

У відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно вимогам ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчанняч, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовуються до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні яеої підозрюється особа.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Згідно положень статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Клопотання слідчого вмотивоване тим, що досудовим слідством встановлена причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301 КК України; наявністю ризиків того, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки вчинив тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років; впливати на свідків та потерпілих; може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Як вбачається з доданих до цього клопотання матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.
Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними з дотриманням вимог КПК України доказами, а саме протоколами: обшуку від 01.02.2021 р. за адресою: АДРЕСА_1 ; допиту неповнолітньої потерпілої ОСОБА_11 ; допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , експертними висновками,доказами; а також іншими матеріалами кримінального провадження.
Частина 2 ст. 194 КПК України передбачає обов`язок слідчого судді, суду постановити ухвалу про відмову у застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 цієї статті, а саме: наявність обґрунтованої підозри, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи із приписів ст. 184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

Проте, в порушення наведеної норми процесуального права, прокурором в суді не доведено існування таких ризиків, на які він посилається, як то незаконний вплив на потерпілого, свідка ( пункт 3 ч.1 ст. 177 КПК) та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується ( пункт 5 ч.1 ст. 177 КПК).

Посилання прокурора на існування ризику, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК, базується лише на припущеннях, що є не припустимим.

Ризику, передбаченого пунктом 5 ч.1 ст. 177 КПК, на який посилається прокурор, станом на день розгляду цього клопотання не існує, оскільки підозрюваний ОСОБА_17 з 2 квітня 2021 р. та по теперішній час працює в ПАТ « Банк Восток» охоронником, що виключає можливість вчинення ним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється.

Проте, слідчий суддя вважає, що прокурором під час розгляду клопотання доведено існування ризику , передбаченого пунктом 1 ч.1 ст. 177 КПК, а саме щодо можливого переховування ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та/ або суду. Судом приймається до уваги наданий прокурорм рапорт інспектора ОСОБА_18 від 16.07.2021 р., з якого вбачається, що існувала проблема виклику ОСОБА_17 до органів досудового розслідування ( відсутність у підозрюваного особистого мобільного телефону ; відсутність підозрюваного за місцем свого місця проживання та реєстрації тощо). Крім того, в суді до матеріалів клопотання долучений документ, наданий захисником, на підтвердження того, що ОСОБА_8 та його цивільна дружина ОСОБА_19 у Дніпропетровській області придбали будинок, в якому інколи проживають, про що органи досудового розслідування повідомлені не були.

А отже, в суді встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, а також наявність ризику, передбаченого пунктом 1 ч.1 ст. 177 КПК

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя , у відповідності до вимог статті 178 КПК України, приймає до уваги обставини, встановлені на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів , а саме : тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється ; міцність його соціальних зв`язків ( має постійне місце реєстрації, родину: цивільну дружину, матір, сина) ; наявність у підозрюваного постійного місця роботи, позитивних характеристик з попередніх місць роботи ; відсутність судимостей.

Згідно ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурорм обґрунтування клопотання.

В даному конкретному випадку прокурором доведена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик, передбачений пунктом 1 ч.1 ст. 177 КПК.

Як на думку слідчого та прокурора, застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_8 неможливо, оскільки це буде суперечити меті захисту громадян і суспільства від злочинних посягань. Метою обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є виключення можливості подальшої злочинної діяльності ОСОБА_8 .
Проте, виходячи із змісту п.3 ч.1 ст. 194 КПК України , слідчий, прокурор зобов`язані надати слідчому судді докази обставин, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З наведеного вбачається, що позиція органу досудового розслідування з цього питання базується на загальних оцінках суспільної небезпеки проти злочинних посягань, і взагалі не підтверджена доказами, як то передбачено наведеною нормою кримінального процесуального законодавства.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором та слідчим не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), то слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

В даному конкретному випадку, з урахуванням встановлених в суді обставин, які мають суттєве значення по справі, слідчий суддя приходить до висновку, що найбільш дієвим запобіжним заходом відносно ОСОБА_8 може бути особисте зобов`язання, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. Застосування такого запобіжного заходу унеможливить створення умов для підозрюваного ОСОБА_8 уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового слідства та суду.

З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає клопотання таким, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179,181, 193,194,196, 197 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого СВ ВП №2 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню № 0000049, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.04.2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 156, ч. 4 ст. 301 КК України, відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покласти обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, строком на 2 (два) місяці, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за першим викликом;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, за наявності ;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками по цьому кримінальному провадженню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на відповідний структурний підрозділ Національної поліції України.

Роз`яснити органу внутрішніх справ, що вони повинні негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і повідомити про це слідчому судді.

Строк дії ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити строком два місяці, тобто до 20 вересня 2021 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1