Дата документу 19.02.2021 Справа № 554/1856/20
Провадження № 1-кс/554/3601/2021
УХВАЛА
іменем України
про повернення скарги

19 лютого 2021 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , вирішуючи питання про відкриття провадження за скаргою ОСОБА_2 на постанову слідчого Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000834,-

В С Т А Н О В И В :

19 лютого 2021 року до провадження слідчого судді надійшла скарга ОСОБА_2 , в порядку ст.303 КПК України, датована 17 лютого 2021 року (поштове відправлення від 17 лютого 2021 року), в якій просить: скасувати як невмотивовану, необґрунтовану і незаконну постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000834, винесену 15 вересня 2017 року слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_3 .

Одночасно із вимогами скарги заявлено про поновлення строку для подання скарги на зазначене рішення слідчого, пропущений, як зазначає у скарзі, з вини посадових осіб правоохоронних органів. Дане клопотання мотивує тим, що неодноразово оскаржував дане рішення слідчого, а також рішення про закриття кримінального провадження і у зв`язку з тим, що 15 лютого 2021 року Октябрський районний суд м.Полтави задовольнив його скаргу та скасував постанову слідчого від 12 березня 2020 року про закриття кримінального провадження, він вирішив скористатись процесуальним право на оскарження постанови про визнання його потерпілим в кримінальному провадженні №0000834, що була винесена 15 вересня 2021 року.

В обґрунтування вимог скарги ОСОБА_2 посилається на те, що слідчий всупереч ч.2 ст.55 КПК України виніс невмотивоване, незаконне та необґрунтоване рішення про відмову у визнанні його потерпілим, виклавши в такому рішенні завідомо недостовірні дані, не обґрунтував та не довів, які саме матеріали дають йому підстави дійти до висновку, що ОСОБА_2 не є потерпілим, які слідчі дії для цього проведені, які б свідчили, що не було завдано моральної шкоди. У зв`язку з цим звернувся зі скаргою до суду.

Вивчивши матеріали скарги, слідчий суддя вважає, що заявнику потрібно відмовити у поновленні пропущеного процесуального строку на оскарження бездіяльності слідчого та скарга підлягає поверненню особі, яка її подала, з таких підстав.

Згідно з ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу (зокрема, щодо рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою), можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З матеріалів скарги вбачається, що постанова про відмову у визнанні потерпілим в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000834 від 31 липня 2017 року, винесена слідчим 15 вересня 2017 року.

Водночас матеріали поданої скарги взагалі не містять відомостей та доказів на підтвердження факту отримання заявником копії цієї постанови, як це передбачено нормою ч.1 ст.304 КПК України.

Дана скарга на постанову слідчого подана ОСОБА_2 до Октябрського районного суду м.Полтави лише 19 лютого 2021 року.

За змістом скарги ОСОБА_2 вказує, що він, витративши свій особистий час, оскаржив постанову про визнання його потерпілим до Червонозаводського районного суду м.Харкова.

07 лютого 2018 року ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова у задоволенні відповідної скарги було відмовлено у зв`язку із закриттям кримінального провадження.

У подальшому заявник неодноразово оскаржував відповідні рішення слідчих у цьому кримінальному провадженні, про що наводить перелік ухвал слідчих суддів, винесених за наслідками розгляду таких скарг, починаючи з 07 лютого 2018 року.

Натомість, у скарзі порушує питання про поновлення пропущеного строку для звернення зі скаргою, обґрунтовуючи це тим, що суди розглядали його попередні скарги на вказане рішення, при цьому строк на подання скарги ним пропущено саме з вини посадових осіб правоохоронних органів, а тому, на переконання заявника, в даному випадку пропущений строк підлягає поновленню.

Щодо поновлення процесуального строку слідчий суддя вважає за потрібне зазначити таке.

В силу статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Відповідно до ч.1 ст.117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

У розумінні вимог ч.1 ст.303 КПК України скарга на зазначену постанову слідчого може бути подана заявником протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Вказані вище обставини перевіряються слідчим суддею при вирішенні питання щодо можливості призначення скарги в судове засідання або необхідність її повернення заявнику.

Проте ініціатором скарги не наведено обґрунтування кожного дня пропуску цього строку, причини такого пропуску, окремо за кожен день понад десятиденний строк, чи були вони об`єктивними, а також взагалі не зазначено про об`єктивну неможливість звернутися зі скаргою до суду в розумний строк.

Разом із тим, посилання заявника на ті обставини, що строк на подання скарги ним пропущено з вини посадових осіб правоохоронних органів, через що звернувся з відповідною скаргою після постановлення ухвали слідчого судді від 15 лютого 2021 року, є безпідставними, оскільки цей строк підлягає обчисленню саме з часу отримання копії оскаржуваного рішення слідчого, а не з дати винесення чи отримання копії ухвали суду, беручи до уваги, що у матеріалах поданої скарги взагалі відсутні будь-які інші докази на обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку, окрім як копії ухвал від 30.03.2020 року, 25.02.2019 року, 07.02.2018 року, що не узгоджується з вимогами вказаної норми КПК України.

Також заявник не вказує, за яких поважних причин він не звертався до суду зі скаргою саме з дати, коли фактично отримав оскаржуване рішення, тоді як подана скарга взагалі не містить відомостей та підтверджень про те, коли заявником отримано вказану постанову.
Варто зазначити, що пропущений строк на оскарження може бути поновлений у разі наявності поважних причин такого пропуску (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій. Дотримання строків оскарження рішення є однією із гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права. З огляду на викладені вимоги закону у клопотанні про поновлення строку на оскарження повинні бути наведені причини пропуску строку, які перешкодили своєчасно оскаржити рішення.

ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права в такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. Водночас такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційних повноважень судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Отже, за практикою ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду (порушення статті 6 Конвенції).

Оцінивши обставини та факти, встановлені під час перевірки матеріалів скарги, слідчий суддя вважає, що слід критично оцінювати доводи заявника щодо заявленого клопотання та обставин, які б виключали можливість подання скарги у визначений законом строк, оскільки до скарги не надано доказів на їх підтвердження.

Таким чином, заявником не доведено, що обставини пропущення ним строку більше ніж на 3 роки після отримання постанови слідчого, копію якої ОСОБА_2 долучив до скарги, залишення його такої скарги без задоволення у 2018 році (з урахуванням подальшого оскарження відповідних рішень органу досудового розслідування у даному кримінальному провадженні), є об`єктивно непереборними та такими, які не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, для своєчасного вчинення відповідних дій, а тому відсутні підстави для його поновлення.

З цих же причин не може вважатись обґрунтованим зволікання заявника та не надання відповідних доказів отримання оскаржуваного рішення, обмежуючись тільки посиланням на винесені рішення в інших судових справах, оскільки останній міг передбачати відповідні правові наслідки, визначені ст.304 КПК України, зважаючи на неодноразове звернення до суду.

Інших обставин, які б свідчили про те, що заявником пропущено такий строк з поважних причин, не встановлено.

Отже, заявник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які б унеможливлювали або ускладнювали можливість його звернення до суду зі скаргою на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим від 15 вересня 2017 року, у визначений законом строк, не обґрунтував їх виникнення об`єктивно, незалежно від волі скаржника, що свідчить про відсутність поважних причин пропуску строків на оскарження.

Наявність ухвал слідчих суддів за результатами оскарження заявником цього ж рішення слідчого не є безумовною підставою вважати, що строк має бути поновлений, оскільки це не узгоджується із положеннями ст.304 КПК України, якою чітко визначено відповідне право особи і порядок його реалізації.

За таких обставин, заявником скарги не дотримано вказаних вимог кримінального процесуального закону, а тому слідчий суддя відповідно до п.3 ч.2 ст.304 КПК України не знаходить підстав для поновлення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, а відтак, скарга не може вважатись поданою в межах встановлених законодавством процесуальних строків.

За нормою ст.26 КПК України слідує, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Виходячи з положень ст.ст. 22, 26 КПК України, на особу, яка подає скаргу, покладається обов`язок доведення перед слідчим суддею факту того, що скаргу подала особа, яка має на це право; скарга підлягає розгляду в цьому суді, скарга подана у встановлений строк та на дію чи бездіяльність, рішення, що підлягають оскарженню до слідчого судді.

Пунктом 3 ч.2 ст.304 КПК України передбачено, що скарга повертається, якщо подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга підлягає поверненню заявнику, як це передбачено п.3 ч.2 ст.304 КПК України, оскільки вона подана після закінчення десятиденного строку на її подання, і за заявою особи відсутні підстави для поновлення такого строку.

Згідно з ч.7 ст.304 КПК України повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Керуючись ст.ст.24, 117, 303, 304, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_2 у поновленні пропущеного процесуального строку для подання скарги.

Скаргу ОСОБА_2 на постанову слідчого Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000834, - повернути заявнику.

Копію ухвали про повернення скарги невідкладно надіслати особі, яка її подала, разом зі скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Ухвала набирає чинності після закінчення строків на її оскарження.

Слідчий суддя: ОСОБА_1