Справа № 365/629/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2285/2021 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.389 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня2021 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , на вирок Згурівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кричильськ Сарненського району Рівненської області, українця, громадянина України, останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, із повною загальною середньою освітою, працездатного, непрацюючого, одруженого, раніше судимого вироком Згурівського районного суду Київської області від 24.12.2015 року за ч.1 ст.125 КК України до 150 годин громадських робіт, -

визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.71 КК України призначено покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Згурівського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року, застосовано ч.1 ст.72 КК України, на підставі якої переведено менш суворий вид покарання громадські роботи в більш суворий обмеження волі, виходячи із такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідає вісім годин громадських робіт, і остаточно призначено покарання ОСОБА_8 у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 18 днів.

На підставі ч.ч.1, 5 ст.72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зараховано строк його затримання з 16 лютого 2021 року 19 годин 20 хвилин до 17 лютого 2021 року 17 години 06 хвилин, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню затримання відповідає два дні обмеження волі.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_8 у вигляді зобов`язання прибувати за кожною вимогою до Згурівського районного суду Київської області залишено до набрання вироком законної сили

Ухвалено початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Згідно вироку суду ОСОБА_9 засуджено за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, вчиненого за наступних обставин.
Суд першої інстанції визнав доведеним, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Згурівського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 за ч.1 ст. 125 КК Українидо покарання у виді 150 годин громадських робіт. 28 січня 2016 року засудженого поставлено на облік у Згурівському РВ КВІ УДПтС України в м. Києві та Київській області.

02 лютого 2016 року ОСОБА_8 було роз`яснено порядок та умови відбування призначеного судом покарання, наслідки їх порушення та попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст. 389 КК Українита вручено направлення за №25-109 для відбування призначеного покарання до Вознесенської (до перейменування - Жовтневої) сільської ради Згурівського району Київської області, відповідно до якого ОСОБА_8 повинен був приступити до відбування покарання з 03 лютого 2016 року.

Проте ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання не з`явився у встановлений час 03 лютого 2016 року з направленням до Вознесенської сільської ради Згурівського району Київської області та до відбування покарання не приступив.
02 серпня 2016 року засудженому ОСОБА_8 повторно було роз`яснено порядок та умови відбування призначеного судом покарання, наслідки їх порушення, попереджено про кримінальну відповідальність за ч.2 ст.389 КК Українита вручено направлення за №25-653 для відбування призначеного покарання до Вознесенської сільської ради Згурівського району Київської області, відповідно до якого ОСОБА_8 повинен був приступити до відбування покарання з 03 серпня 2016 року.

Проте ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання не з`явився 03 серпня 2016 року з направленням до Вознесенської сільської ради Згурівського району Київської області та до відбування покарання не приступив без поважних на те причин та про причини неявки Вознесенську сільську раду Згурівського району Київської області не повідомив, чим порушив встановлений порядок та умови відбування призначеного покарня.
03 березня 2016 року, 16 березня 2016 року та 02 серпня 2016 року ОСОБА_8 було винесено письмові попередження за ухилення від відбування призначеного покарання.
8 лютого 2016 року, 03 березня 2016 року, 31 серпня 2016 року та 30 вересня 2016 року Вознесенська сільська рада Згурівського району Київської області повідомляла Згурівському РВ КВІ УДПтС України в м. Києві та Київській області про неявку ОСОБА_8 для відбування громадських робіт. Таким чином ОСОБА_8 ухилився від відбування покарання у вигляді громадських робіт, призначених вироком суду, без поважних причин.
Кримінальний проступок вчинено з прямим умислом на ухилення від відбування громадських робіт.

Не погоджуючись із вказаним вироком, захисником обвинуваченого ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, у якій він просить змінити вирок Згурівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року та призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України покарання у виді арешту строком в межах від 1 до 3 місяців.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу адвокат зазначає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з визнанням вини ОСОБА_8 в повному обсязі та активному сприянню слідству у розкритті злочину. Судом першої інстанції не в повній мірі досліджено дані про особу обвинуваченого, які на час винесення вироку не відповідали дійсності.

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про його участь в судовому засіданні та про відкладення судового засідання не надіслав. Разом з тим, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_7 було подано заяву, в якій він просив проводити апеляційної розгляд за відсутності його підзахисного.

Із урахуванням принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також відсутності підстав для обов`язкової участі обвинуваченого в апеляційному розгляді, апеляційний суд приходить до переконання про можливість розгляду кримінального провадження без участі ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції правильним, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону місцевим судом було дотримано в повній мірі.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.389 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду та розміру покарання, виходив з того, що ОСОБА_8 раніше був неодноразово судимий, протягом року двічі притягувався до адміністративної відповідальності, має задовільний стан здоров`я, на обліку психіатра та нарколога не перебуває, є працездатним, у трудових відносинах не перебуває, не має постійного джерела доходу, по останньому місцю проживання та реєстрації характеризується негативно як такий, що зловживав спиртними напоями, на нього неодноразово надходили скарги від жителів села та він був позбавлений батьківських прав щодо дітей.
Обставиною, що пом`якшує покарання, передбаченою ст.66 КК України, суд першої інстанції визнав активне сприяння розкриттю кримінального проступку.
Обставин, які обтяжують покарання, передбачені ст. 67 КК України, рецидив кримінальних правопорушень.
На думку колегії суддів, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для врахування щирого каяття, як обставини, що пом`якшує покарання, оскільки з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що обвинувачений щиро жалкує про скоєне. А саме по собі твердження обвинуваченого, що він кається у вчиненому, не є підставою для пом`якшення покарання, оскільки його поведінка свідчить про протилежне.
Ураховуючи вказані обставини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для призначення покарання ОСОБА_8 у вигляді арешту, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає, що призначення покарання у вигляді арешту не відповідатиме принципам законності та справедливості покарання, а також не буде достатнім і необхідним для виправлення останнього.
На переконання колегії суддів, визначене судом покарання обвинуваченому з огляду на вимоги статей 50, 65 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідає основній його меті як заходу примусу.
Будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, апеляційним судом під час апеляційного розгляду встановлено не було. Таким чином, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок - без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Згурівського районного суду Київської області від 17 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Головуючий :

Судді :