Справа № 573/1451/20
Провадження №1-кп/573/24/21
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 28 липня 2020 року за №0000020 по обвинуваченню

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Польний Олексинець Городоцького району Хмельницької області, зареєстрованого та фактично проживаючого з адресою: АДРЕСА_1 , із професійно-технічною освітою, одруженого, на утримання знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не інваліда, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не працюючого, раніше не судимого,

за ч. 2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2020 року близько о 07 годині 40 хвилин, ОСОБА_4 , прийшов на робоче місце до приміщення гаражу Філія Хлібна База ДП Охтирський КХП, який розташована за адресою: вул. Перемоги,19, м. Ворожба, Білопільського району, Сумської області, де здійснював перевірку матеріальних цінностей та пожежних автомобілів.

Перебуваючи у приміщенні зазначеного гаражу, який розташований за вище вказаною адресою, на ґрунті тривалих неприязних відносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , виник словесний конфлікт, внаслідок якого у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, перебуваючи біля входу у побутове приміщення, кулаком правої руки наніс один удар по верхній губі ОСОБА_6 . Після цього, ОСОБА_4 припинив свої протиправні дії.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 172 від 07 серпня 2020 року у ОСОБА_6 виявлено наступні тілесні ушкодження: наскрізна рана верхньої губи, садна: в ділянці лоба посередині, в міжбрівній ділянці зліва, припухлість в нижній третині лоба зліва та м`яких тканин носа. Лікарями хірургом, невропатологом та ЛОР Білопільської ЦРЛ встановлено діагнози: закрита травма носа. Забій м`яких тканин носа. Стан після носової кровотечі. Рвана рана верхньої губи, осаднена рана лоба. Закрита травма порожнини рота. Ушкодження у вигляді наскрізної рани верхньої губи відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, більше 6 днів, але не більше 21 дня, інші ушкодження відносяться до легких.

Спричиняючи тілесні ушкодження, ОСОБА_4 , усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачав можливість настання суспільно-небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто вчинив кримінальний проступок з прямим умислом стосовно ОСОБА_6 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Показав, що працює водієм пожежного автомобіля Філія Хлібна База ДП Охтирський КХП. 28 липня 2020 року близько о 07 годині 40 хвилин, він прийшов на робоче місце до приміщення гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Він почав здійснював перевірку матеріальних цінностей, та виявив недостачу бензину у автомобілі ГАЗ приблизно 1,5 л. Про це він повідомив потерпілого ОСОБА_6 , у якого приймав зміну, який заперечив факт недостачі. Цей факт був вже не першим, коли була недостача бензину. Перебуваючи у приміщенні гаражу, на ґрунті тривалих неприязних відносин між ним та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, внаслідок якого він відштовхнув потерпілого від себе, тому можливо останній вдарився об автомобіль ГАЗ. Коли ОСОБА_6 вийшов із гаражу, у нього була кров на губі, зранку крові він не бачив. Потім вони вийшли із гаража на вулицю, де його наздогнав потерпілий та суперечка між ними продовжилася, їх розмиряли інші працівники, і в цей час ОСОБА_6 ударив його головою по носу та можливо спричинив собі ушкодження. Через годину він із ОСОБА_8 пішли в обхід, повернулися через годину, коли приїхала швидка і поліція.

Незважаючи на те, що ОСОБА_4 свою вину у вчиненні злочину не визнав, його вина повністю підтверджується наданими у судовому засіданні показами потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Так, потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні показав, що працює водієм пожежного автомобіля Філія Хлібна База ДП Охтирський КХП. Зазначив, що 28 липня 2020 року близько о 07 годині 40 хвилин, він здавав свою зміну, а ОСОБА_4 приймав зміну у приміщенні гаражу. Останній позвав його до гаражу та сказав про недостачу бензину, з чим потерпілий не погодився. Тоді потерпілий зайшов у битовку, де між ними розпочався словесний конфлікт, в результаті якого ОСОБА_4 наніс йому близько трьох ударів кулаком в обличчя, знаходячись навпроти нього. Це було в приміщенні гаражу на вході у битовку. При цьому нікого не було. Автомобіль знаходився десь за 3,5 4 метри. Коли він вийшов із гаражу у нього було закривавлене обличчя.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що працює водієм у Філія Хлібна База ДП Охтирський КХП. Ці події відбувалися вранці при передачі зміни. ОСОБА_4 був на зміні, ОСОБА_11 і ОСОБА_9 . Вони приймали зміну у ОСОБА_12 та ОСОБА_6 . Свідок вийшов із прохідної брати каністри, бачить на вулиці ОСОБА_6 кричить на ОСОБА_4 . Потім ОСОБА_6 вирвався і ударив ОСОБА_4 головою у обличчя. Сергій побіг у пожежне депо, ОСОБА_6 за ним. Свідок спитав де каністра, а ОСОБА_6 взяв лопату та побіг за ОСОБА_4 , тоді свідок забрав у потерпілого лопату, а ОСОБА_13 сховався за машиною. Також він спросив у потерпілого коли був конфлікт, і той відповів що зранку при здічі зміни

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що працює охоронником пожежним Філія Хлібна База ДП Охтирський КХП. Ці події відбувалися влітку 2020 року. Того дня зранку він був на зміні разом із ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , та приймали зміну у ОСОБА_12 та ОСОБА_14 . На прохідній почув як начальник охорони кричить, щоб йшли когось розмиряти, підійшовши ближче він побачив багато людей, які розмиряли ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Він якраз підійшов у той момент, коли ОСОБА_15 головою ударив ОСОБА_17 , із брові потерпілого пішла кров. Потім вони порозходилися.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 показав, що працює старшим охоронником-пожежним Філія Хлібна База ДП Охтирський КХП. 28 липня 2020 року він пішов з ОСОБА_11 здавати зміну, та побачив як із пожежного депо вибіг ОСОБА_15 , у якого під носом була кров. Він сказав, що це таке, я так здавати зміну не буду. Із пожежного депо вийшов ОСОБА_18 , вони між собою почали чіплятися. ОСОБА_19 сказав їх розмиряти, вони з ОСОБА_11 їх розмиряли, коли їх розтягнули, вони знову пішли у депо. Це було близько 08 год. ранку. До цього випадку зранку ушкоджень у ОСОБА_20 він не бачив.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що працював на посаді старшого охоронця-пожежника Філія Хлібна База ДП Охтирський КХП. Зранку коли він вийшов із прохідної із планерки побачив як ОСОБА_15 побіг до ОСОБА_17 та схопив його за одяг, я він та ОСОБА_12 держали ОСОБА_15 , який ударив головою ОСОБА_16 . Після цього вони зайшли у гараж, де ОСОБА_15 схопив лопату та кинувся на ОСОБА_17 , а ОСОБА_21 забрав лопату. Потім він забрав ОСОБА_17 і вони з ОСОБА_22 направилися на обхід території. ОСОБА_15 викликав поліцію і швидку допомогу. Також йому здалося, що ОСОБА_15 вживав спиртні напої, оскільки відчувався запах.

Також у судовому засіданні допитаний ОСОБА_23 , який займав посаду судово-медичного експерта Білопільського РВ СМЕ до 01.02.2021 року, який підтримав складений ним висновок № 172 ( по даним мед. документації) від 07.08.2020, та пояснив, що судово-медична експертиза щодо наявності тілесних ушкоджень у потерпілого проводилася на основі даних акту судово-медичного обстеження № 153 від 28.07.2020 року та даних медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 (в якій були записи лікарів ЛОР, рентгенолога хірурга та невропатолога ), які були надані потерпілим особисто, а тому запис про те, що медичну картку було надано слідчим помилково записано. Висновок судової експертизі відповідає по змісту вимогам законодавста.
Крім того, факт вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину також підтверджується письмовими матеріалами справи, які були ретельно досліджені та проаналізовані судом під час судового розгляду у їх сукупності:

- протоколом прийняття заяви від потерпілого ОСОБА_6 до Білопільського відділення поліції від 28.07.2020 року про вчинене відносно нього кримінальне правопорушення за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_4 о 07-45 год. 28.07.2020 року (а. п. 80);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000020 від 28 липня 2020 року про внесення відомостей за ч. 2 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_6 , мешканця АДРЕСА_3 , який просить притягти до кримінальної відповідальності колегу ОСОБА_24 , який на ґрунті тривалих неприязних відносин наніс три удари кулаком правої руку по обличчю, влучив по губі та по носу. Заявник бажає звернутися до СМЕ (а. с. 77);

- висновком судово-медичної експертизи № 172 ( по даним документації) від 07 серпня 2020 року, згідно з яким у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження: наскрізна рана верхньої губи, садна: в ділянці лоба посередині, в міжбрівній ділянці зліва, припухлість в нижній третині лоба зліва та м`яких тканин носа. Лікарями хірургом, неврологом та ЛОР Білопільської ЦРЛ встановлено діагнози: закрита травма носа, забій м`яких тканин носа, стан після носової кровотечі, рвана рана верхньої губи, осаднена рана лоба, закрита травма порожнини рота. Описані ушкодження утворилися від дії тупих предметів. Ушкодження у вигляді наскрізної рани верхньої губи відносяться до Легких, що спричинили короткочасний розлад здоров`я більше 6 днів, але не більше 21 дня. Інші ушкодження у вигляді саден, припухлості, забиття м`яких тканин відносяться до Легких. Ушкодження у потерпілого ОСОБА_6 можуть відповідати терміну та обставинам, вказаним у постанові. Удари потерпілому були нанесені спереду по відношенню до нього. При цьому потерпілий міг знаходитися як у вертикальному, так і в горизонтальному положеннях. Ушкодження у ОСОБА_6 не характерні для утворення їх при падінні з вертикального положення тіла на площину (а. с. 90-91);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого із застосуванням технічних засобів фіксування та фототаблицею до нього від 04 серпня 2020 року, під час якого потерпілий ОСОБА_6 розповів про обставини події та продемонстрував механізм нанесення ОСОБА_4 тілесні ушкодження, що мали місце 28 липня 2020 року (а. с. 85-87);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 173, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_6 , може відповідати тому механізму, який виявлено при проведенні судово-медичного дослідження самого потерпілого (а. с. 93);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного із застосуванням технічних засобів фіксування від 12 серпня 2020 року, під час якого підозрюваний ОСОБА_4 розповів про обставини події та продемонстрував механізм нанесення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , що мали місце 28 липня 2020 року (а. с. 94-104);

- висновком додаткової судомо-медичної експертизи № 189, з якого вбачається, що механізм спричинення тілесних ушкоджень, продемонстрований при проведенні слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 , може відповідати тому механізму, який виявлено при проведенні судово-медичного дослідження потерпілого ОСОБА_6 (а. с. 106).

Сторона захисту адвокат ОСОБА_5 просив визнати протоколи слідчіх експериментів недопустимими доказами, оскільки вони проводилися на території Білопільського ВП, а не на території Філія Хлібна База ДП Охтирський КХП, яка розташована за адресою: вул. Перемоги,19, м. Ворожба, Білопільського району, Сумської області. Крім того, під час слідчого експерименту від 04.08.2020 року із потерпілим ОСОБА_6 була залучена статист жінка, що суперечить вимогам КПК.

Суд зазначає, що метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.
Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь підозрюваного у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.
Отримання від підозрюваного, обвинуваченого відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК є документом.
Заперечення обвинуваченим у судовому засіданні відомостей, які слідчий, прокурор перевіряв або уточнював за його участю під час слідчого експерименту, не може автоматично свідчити про недопустимість як доказу протоколу слідчого експерименту.
Легітимна мета слідчого експерименту за участю підозрюваного, обвинуваченого досягається дотриманням установленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.
Крім того, захисник ОСОБА_5 зауважив, що до матеріалів кримінального провадження був долучений DVD диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_4 від 12.08.2020 року, що є копією відеозапису, а у відповідності з вимогами КПК, до провадження долучається оригінальний примірник технічного носія інформації зафіксованої процесуальної дії.

Проте, той факт, що до матеріалів кримінального провадження був долучений DVD диск з відеозаписом даного слідчого експерименту від 12.08.2020 року, що є копією відеозапису, а не оригінальний примірник технічного носія інформації зафіксованої процесуальної дії теж не може бути підставою для визнання цієї слідчої дії недопустимим доказом, оскільки цей факт не підпадає під поняття недопустимості доказів в розумінні ст.87 КПК України.

Отже, суд констатує, що протоколи слідчих експериментів від 04.08.2020 року за участю потерпілого та від 12.08.2020 року за участю обвинуваченого є належними доказами, які проведені відповідно до вимог КПК України, зокрема ст. 240 КПК України, які є відтворенням обстановки та обставин події 28.07.2020 року, проведені за добровільною згодою як потерпілого ОСОБА_6 , так і обвинуваченого ОСОБА_4 .

Та обставина, що слідчі дії проводилися на території Білопільського ВП, а не на території Філії Хлібна База ДП Охтирський КХП, яка розташована за адресою: вул. Перемоги,19, м. Ворожба, свідчить про режимність об`єкту державного підприємства та доступ до останнього лише працівникам.

Також захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні посилався на те, що висновок судово-медичної експертизи № 172 ( по даним мед. документації) від 07.08.2020, який проводився судово-медичним експертом Білопільського РВ СМЕ ОСОБА_23 є таким, що не відповідають вимогам КПК України, оскільки не містять вступної частини та детального опису проведених експертом досліджень, не містять дослідницької частини. Крім того, у висновку зазначено, що медичну картку потерпілого надав слідчий, проте у слідчого не було законних підстав для надання картки без протоколу тимчасового доступу до неї. Вважає даний висновок експерта недопустимими доказами в розумінні ст. 87 КПК України.
Щодо заявленого клопотання захисника ОСОБА_5 про недопустимість як доказу висновку судово-медичної експертизи № 172 , яка проводилися судово-медичним експертом Білопільського РВ СМЕ ОСОБА_23 , суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 2, 3, 7, 10 ст. 101 КПК України кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Висновок повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку. Незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована. Необхідною умовою допустимості висновку експерта є дотримання процесуального порядку призначення і проведення експертизи, в т.ч. має бути перевірена компетентність експерта. Експертну дослідженню можуть піддаватися лише об`єкти, котрі належним чином процесуально оформлені.
Згідно ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, в тому числі висновки експертів.
Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» №8 від 30.05.1997 року, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати:

- чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи;

- чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі;

- компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень;

- достатність поданих експертові об`єктів дослідження;

- повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним;

- узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи;

- обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Згідно ст. 94 КПК України суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Так, відповідно до ст. ст. 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
З огляду на вище викладене суд вважає, що сторона захисту не надала до суду жодних доказів, які б свідчили про необґрунтованість та незаконність висновку судово-медичної експертизи № 172 ( до даним мед. документації) від 07.08.2020 , яка проводилася судово-медичним експертом Білопільського РВ СМЕ ОСОБА_23 , на яку посилалася сторона обвинувачення, обґрунтовуючи пред`явлене обвинувачення, або таких, які б викликали сумніви в їх правильності, матеріали справи не містять. Висновки усіх проведених експертиз є повними, логічним та об`єктивним, надані в межах компетенції судово-медичного експерта ОСОБА_23 .
Той факт, що медична картка було надана експерту саме потерпілим, а не слідчим було встановлено у судовому засіданні та підтверджено потерпілим ОСОБА_6 та судово-медичним експертом ОСОБА_23 .
Крім того, захисником ОСОБА_5 до суду було надано матеріали розслідування нещасного випадку, що стався 28 липня 2020 року о 07-45 год. в будівлі пожежного депо з водієм пожежного автомобілю ОСОБА_6 та просив звернути увагу суду, що за результатами розслідування потерпілий ОСОБА_6 28.07.2020 року перебував у стані алкогольного сп`яніння, а отже сам спровокував бійку. Також просив звернути увагу, що у матеріалах перевірки міститься результат токсикологічного дослідження крові на вміст алкоголю № 34 від 03.08.2020 року де зазначено про вміст етанолу у крові 0,05 проміле.
Проте, суд не може взяти до уваги вказані письмові докази надані захисником, які свідчать про факт перебування ОСОБА_6 у стані алкогольного сп`яніння, враховуючи результати токсикологічного дослідження крові на вміст алкоголю № 34 від 03.08.2020 року.

Так, Віденська конвенція про дорожній рух, яка була ратифікована президією ВР УРСР у далекому 1968 році, доповненою Європейською угодою від 01.05.1971 року, а саме ст. 8 Конвенції, яка має назву «Водії», було доповнено пунктом шість, який звучить у перекладі на українську так: «У національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, що стосуються керування транспортними засобами під дією алкоголю, а також допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові, а у відповідних випадках повітрі, що видихається, перевищення якого є не сумісним із керуванням транспортним засобом.

Так, у п. 7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», яка була спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 року, у якому зазначено: «Установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові».

Отже, враховуючи вищевикладені положення українського національного законодавства, вміст етанолу у крові потерпілого ОСОБА_6 0,05 проміле, є цілком допустимий законом рівень вмісту алкоголю у крові.

Таким чином, всі досліджені в судовому засіданні письмові матеріали справи не викликають сумніву у суду з точки зору їх достовірності, належності, допустимості та є такими, що підтверджують обставини вчинення даного кримінального правопорушення.
У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та в своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Таким чином, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , судово-медичного експерта Білопільського РВ СМЕ ОСОБА_23 , захисника ОСОБА_5 всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення та стороною захисту, з точки зору належності, допустимості, достовірності та взаємозв`язку за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 наполягав на тому, що 28 липня 2020 року близько о 07-40 год. у приміщенні гаражу Філія Хлібна База ДП Охтирський КХП за адресою: АДРЕСА_2 , тілесних ушкоджень ОСОБА_6 він на завдавав, лише із силою відштовхнув його, тому останній можливо вдарився об автомобіль ГАЗ.

Проте, даний факт спростовується висновком проведених додаткових судово-медичних експертиз № 173 від 07.08.2020 року та № 189 від 14.08.2020 року, за результатами яких було встановлено, що механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених при судово-медичному обстеженні у ОСОБА_6 , може відповідати механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому потерпілим ОСОБА_6 під час проведення слідчого експерименту 04.08.2020 року та механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому підозрюваним ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту 12 серпня 2020 року. Зокрема ОСОБА_4 під час слідчого експерименту показав, як саме він наносив удари потерпілому ОСОБА_6 . Крім того, із висновку судово-медичної експертизи № 172 ( по даним документації) від 07 серпня 2020 року вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_6 не характерні для утворення їх при падінні з вертикального положення тіла на площину.

Також ОСОБА_4 зазначив, що ОСОБА_6 він не того дня не спричиняв тілесних ушкоджень, навпаки, останній ударив його головою, а тому міг отримати в результаті удару вказані у висновку тілесні ушкодження.

Суд зазначає, що по-перше, факт того, що ОСОБА_6 також наніс 28 липня 2020 року близько 08-00 год. ранку тілесні ушкодження ОСОБА_4 учасниками кримінального провадження не заперечується, у судовому засіданні встановлено, що за заявою ОСОБА_4 були внесені відомості до ЄРДР за № 0000022 від 29.07.2020 року , де обвинуваченим був ОСОБА_6 , а потерпілим ОСОБА_4 . Проте, вказане кримінальне провадження було закрито під час провадження у суді, за відмовою ОСОБА_4 від обвинувачення.

По-друге, під час розгляду справи, як потерпілий ОСОБА_6 , так і обвинувачений ОСОБА_4 та допитані у судовому засіданні ОСОБА_12 , ОСОБА_10 пояснили, що зранку у потерпілого ОСОБА_6 ні видимих тілесних ушкоджень, ні слідів крові на обличчі не було. Крім того, обставини, при яких ОСОБА_6 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_4 на вулиці, були вже після того, як відбулися події у приміщенні гаражу пожежного депо. Свідки пояснили, що у ОСОБА_6 була кров на губі вже тоді, як розмиряли їх з ОСОБА_4 .

Отже, що стосується показань обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме заперечення останнім факту вчиненого кримінального правопорушення та невизнання вини, суд сприймає їх як спосіб захисту та оцінює його покази в сукупності з іншими доказами.

Допитавши обвинуваченого, потерпілого свідків, експерта та дослідивши письмові матеріали кримінального провадження у їх сукупності, вислухавши думку прокурора і захисника, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, знайшла своє повне підтвердження в ході судового слідства.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, або незначну втрату працездатності.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, відсутні.

Обставиною, що згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не інвалід, на момент винесення вироку не працюючий, на утримання знаходиться неповнолітня донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, компрометуючі матеріали по відношенню до нього відсутні (а. с. 107-113).

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.
Таким чином, враховуючи зазначених вище обставини, характеризують особу винного ОСОБА_4 , його відношення до скоєного, суд прийшов до висновку, що за вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті у виді громадських робіт.

На переконання суду, призначене покарання достатнє для виправлення та перевиховання ОСОБА_4 відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання.

На думку суду, призначення покарань обвинуваченому забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Приймаючи таке рішення, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п. 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004).

Вимога додержання справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, які відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, якою гарантовано право кожного при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Зокрема, у п. 113 рішення у справі «Коваль проти України» від 19 жовтня 2006 року (заява №65550/01) ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість «будь-якого кримінального обвинувачення».

У кримінальному провадженні процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 (двісті сорок) годин.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя