Київський апеляційний суд
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 на вирок Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року у кримінальному провадженні № 0004392 від 07 липня 2016 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Провадження № 11-кп/824/672/2021
Єдиний унікальний № 758/13201/16-к
Категорія: ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України
Головуючий в суді першої інстанції: ОСОБА_9
Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року ОСОБА_5 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Строк відбування ОСОБА_5 покарання ухвалено рахувати з 05 серпня 2016 року із розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає два дні позбавлення волі, і такий розрахунок здійснювати до дня набрання вироком законної сили.

Також судом першої інстанції вирішено цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 , долю речових доказів та питання стосовно процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком, суд визнав доведеним, що ОСОБА_5 вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 , таємне викрадення його майна (крадіжку), поєднане з проникненням у житло, а також носіння, зберігання та придбання вогнепальної зброї і бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, за наступних обставин.

ОСОБА_5 , будучи обізнаний про те, що його дружина ОСОБА_12 , з якою він проживав у шлюбі з 2015 року, надає інтимні послуги за грошову винагороду, допомагав їй в охороні, а саме слідував за нею до місця надання інтимних послуг, при чому носив з собою зброю обріз рушниці.

В ніч з 06 на 07 липня 2016 року, після 03 години ночі, ОСОБА_5 , знаходячись на перехресті вулиці Зодчих та Кільцевої дороги в місті Києві, неподалік від дружини, помітив, що до неї підійшов раніше незнайомий йому ОСОБА_11 , який домовився з ОСОБА_12 про надання інтимних послуг та поїхав з нею на таксі до місця свого проживання. По прибуттю на місце ОСОБА_12 по мобільному телефону повідомила ОСОБА_5 , що вона знаходиться в квартирі АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_11 .

В свою чергу, ОСОБА_5 , достовірно знаючи про місце знаходження дружини, взяв із собою обріз гвинтівки конструкції Мосіна калібру 7,62Х54R, споряджений для пострілу бойовим гвинтівковим патроном калібру 7,62Х54R, які незаконно зберігав та носив із собою з метою здійснення пострілу, та прибув до АДРЕСА_3 , де через вікно проник всередину під`їзду за місцем знаходження квартири ОСОБА_11 № 74 і став чекати на дружину. При цьому, на ґрунті виниклої особистої неприязні до ОСОБА_11 , якому ОСОБА_12 надавала інтимні послуги, ОСОБА_5 приготував заряджений обріз гвинтівки для здійснення пострілу з метою умисного позбавлення життя потерпілого.

Коли в період часу з 05 години 10 хвилин до 05 години 20 хвилин 07 липня 2016 року з указаної квартири АДРЕСА_4 вийшли ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , то ОСОБА_5 , реалізуючи свій намір, направлений на позбавлення життя потерпілого, знаходячись на близькій дистанції від нього, умисно здійснив у потерплого постріл із заздалегідь приготовленого обрізу гвинтівки, від якого ОСОБА_11 впав на підлогу та втратив свідомість. Після цього ОСОБА_5 впевнившись, що вчинив усі дії, спрямовані на позбавлення життя потерпілого, забрав із собою дружину ОСОБА_12 та з місця вчинення злочину зник.

Відповідно до висновку експерта № 1899 від 12 серпня 2016 року, у ОСОБА_11 виявлено одне наскрізне вогнепальне кульове поранення живота, з ураженням внутрішніх органів, що спричинено одним пострілом з вогнепальної зброї та має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Смерть ОСОБА_11 настала від вогнепального наскрізного поранення живота з ушкодженням внутрішніх органів.

Крім того, 07 липня 2016 року після 05 години 20 хвилин та вчинення умисного вбивства ОСОБА_11 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 дізнався від дружини ОСОБА_12 , яка перед цим була в квартирі потерпілого АДРЕСА_4 за указаною адресою та не була обізнана про злочинні наміри свого чоловіка, про те, що в квартирі знаходяться цінні речі та про відчинений балкон квартири, що розташована на першому поверсі. У зв`язку із цим у ОСОБА_5 виник злочинний намір на проникнення до згаданої квартири та таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який він обійшов будинок АДРЕСА_3 та через відкритий балкон проник до квартири АДРЕСА_4 , розташованої на першому поверсі, звідки таємно викрав належний ОСОБА_11 ноутбук, вартість якого згідно з висновком експерта № 587тв від 25 жовтня 2016 року на день вчинення злочину складала 1100 гривень. Після цього ОСОБА_5 з місця вчинення злочину зник і розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_5 у невстановлений час у 2015 році за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_5 , знайшов в речах, які залишились після смерті його батька, атиповий обріз рушниці, а саме обріз гвинтівки конструкції Мосіна калібру 7,62Х54R, та патрони. Достовірно знаючи, що обріз гвинтівки є вогнепальною зброєю та придатний до стрільби, а патрони боєприпасами до неї, ОСОБА_5 , не маючи передбаченого законом дозволу, привласнив їх собі, тим самим незаконно придбав вогнепальну зброю та бойові припаси і став незаконно зберігати їх за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_5 . Також ОСОБА_5 незаконно носив із собою вогнепальну зброю, а саме обріз гвинтівки конструкції Мосін калібру 7,62Х54R, споряджений для пострілу бойовим гвинтівковим патроном калібру 7,62Х54R, для вчинення пострілу, та використав вказаний обріз гвинтівки при вчиненні вбивства ОСОБА_11 07 липня 2016 року по АДРЕСА_3 .

20 липня 2016 року о 13 годині працівниками Святошинського УП ГУНП України в м. Києві при огляді приміщення квартири АДРЕСА_5 виявлено та вилучено обріз гвинтівки та 96 патронів.

Відповідно до висновку експерта № 744 від 13 вересня 2016 року, вилучений обріз є атиповою нарізною вогнепальною зброєю, частини якого виготовлені промисловим способом та внесені зміни саморобним способом видалення прикладу, що є частинами гвинтівки конструкції Мосіна калібру 7,62Х54R, із видаленими номерами.

Згідно з висновком експерта № 762 від 02 вересня 2016 року, вилучені 96 одиниць патронів належать до нарізної вогнепальної зброї, з яких: 94 патрона типу № 1 відносяться до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї, придатні до стрільби, є мисливськими патронами кільцевого запалення калібру 5,6 мм (.22LR), що споряджені безоболонковими свинцевими кулями; 1 патрон типу № 2 з маркуванням «188 82», відноситься до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї, є бойовим гвинтівковим патроном калібру 7,62*54R, що споряджений кулею «ЛПС» зі сталевим осердям; 1 патрон типу № 3 з маркуванням «Т42», відноситься до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї, є бойовим пістолетним патроном калібру 7,62*25, зразку 1930 р., що споряджений кулею «П» зі свинцевим осердям.

Також ОСОБА_5 у невстановленому місці, у невстановлений час протягом 2015-2016 років незаконно придбав боєприпаси, а саме 20 патронів до нарізної вогнепальної зброї. Достовірно знаючи, що вони є боєприпасами до вогнепальної зброї, ОСОБА_5 , не маючи передбаченого законом дозволу, почав незаконно зберігати їх за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_5 , з метою використання для здійснення пострілу з обрізу гвинтівки конструкції Мосіна калібру 7,62Х54R, яку він також незаконно зберігав за місцем проживання. Крім того, ОСОБА_5 незаконно носив із собою дані бойові припаси разом з обрізом гвинтівки, при переміщенні по місту Києву.

04 серпня 2016 року о 13 годині 10 хвилин в ході проведення обшуку в квартирі АДРЕСА_5 , працівниками Подільського УП ГУНП України в м. Києві виявлено на вилучено 20 патронів калібру 7,62*54R із маркуванням «60 89».

Відповідно до висновку експерта № 803 від 25 серпня 2016 року, 20 одиниць вилучених патронів калібру 7,62*54R із маркуванням «60 89» відносяться до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї, є бойовим гвинтівковим патроном калібру 7,62*54R, що споряджений кулею «ЛПС» зі сталевим осердям, придатні для стрільби.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не спорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінальних правопорушень, доведеність винуватості ОСОБА_5 у їх вчиненні та правильність кваліфікації його дій, просить вирок змінити в частині призначеного покарання, а саме зменшити призначене обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 185 КК України, до 8 (восьми) років позбавлення волі.

Обгрнутовуючи такі вимоги апеляційної скарги захисник зазначає про те, що ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у вчиненому, не заперечував встановлені під час досудового розслідування обставини скоєння злочинів та проти здійснення судового розгляду в спрощеному порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Виходячи з цього, апелянт вважає, що щире каяття ОСОБА_5 у вчиненому та його активне сприяння органу досудового розслідування у розкритті злочинів, слід визнати обставинами, які пом`якшують його покарання. Також звертає увагу на те, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра чи нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, має стійкі соціальні зв`язки, одружений. З урахуванням наведених обставин в сукупності та за відсутності таких, які б обтяжували покарання ОСОБА_5 , захисник переконаний, що призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 також не оспорює правильність встановлених судом першої інстанції фактичних обставин вчинення злочинів та своєї винуватості у їх скоєнні. Разом з тим звертає увагу на недопустимість доказів отриманих в результаті огляду його квартири АДРЕСА_5 проведеного співробітниками поліції Святошинського РУ ГУ МВС України 20 липня 2016 року.

Крім того, просить переглянути вирок в частині призначеного йому покарання та зменшити його до мінімального розміру.

Обвинувачений вказує про необ`єктивне з`ясування даних, які характеризують його особу, що потягло за собою призначення йому надмірно суворого покарання, та звертає увагу на наявність у нього тяжких захворювань.

При цьому, необ`єктивне з`ясування даних про його особу ОСОБА_5 пов`язує з не долученням до справи протоколів про відкриття йому матеріалів досудового розслідування, про його затримання, про виїмку його особистих документів, а також посилається на невідповідність протоколу від 20 липня 2016 року фактичним обставинам справи.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг на вирок суду першої інстанції не надійшло.

Потерпіла ОСОБА_10 та її представник адвокат ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленими про день, місце та час розгляду кримінального провадження, в судове засідання не з`явились, в поданій заяві просили суд апеляційної інстанції проводити розгляд апеляційних скарг у їх відсутність, проти їх задоволення заперечували.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 в підтримку вимог апеляційних скарг, прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження в частині проведеного огляду квартири АДРЕСА_5 та висновки експертів, даних, що характеризують особу ОСОБА_5 , провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається з журналів судового засідання, в суді ніхто з учасників судового розгляду, в тому числі сторона захиснику, не оспорював, не ставив питання про дослідження та оцінку тих процесуальних дії та складених за результатами їх проведення протоколів, про не долучення яких до справи формально та без будь-якого обґрунтування посилається обвинувачений в апеляційній скарзі, зокрема протоколу про надання йому доступу до матеріалів досудового розслідування, про його затримання. Водночас, виконання органом слідства вимог ст. 290 КПК України, надання обвинуваченому та його захиснику доступу до матеріалів досудового розслідування, їх ознайомлення із ними, відомості про затримання ОСОБА_5 відображені в долученому до обвинувального акта реєстрі матеріалів досудового розслідування. Враховуючи наведене, оскільки в суді першої інстанції сторона захисту не оспорювала зазначені процесуальні дії та документи, чим і обумовлено їх не долучення до справи, з огляду на те, що в апеляційній скарзі обвинувачений по суті їх не оскаржує також, натомість пов`язує з призначенням йому надмірного суворого покарання, то колегія суддів згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 404 КПК України не перевіряє та не досліджує зазначені письмові докази.

Висновки суду першої інстанції до доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні умисного вбивства ОСОБА_11 , таємного викрадення його майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, а також правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 та його захисник в апеляційних скаргах фактично не оспорюють. У зв`язку із цим та відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо недопустимості доказів отриманих 20 липня 2016 року за результатами огляду його помешкання, то колегія суддів виходить з наступного.

Так, положення ст. 30 Конституції України передбачають, що кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку.

Така конституційна гарантія кореспондує зі змістом ч. ч. 1, 3 ст. 233 КПК України, відповідно до яких ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім невідкладних випадків, про які зазначено вище.

За приписами з ч. ч. 1, 2 ст. 237 КПК України, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів.

Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Правила проведення обшуку регламентовані ст. ст. 234, 236 КПК України.

При цьому, ч. ч. 1, 2 ст. 234 КПК України передбачено, що обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та вироку суду, обвинувачення ОСОБА_5 в носінні, зберіганні, придбанні бойових припасів та вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, частково, в тому числі, обґрунтовується протоколом огляду помешкання обвинуваченого: квартири АДРЕСА_5 , проведеного 20 липня 2016 року співробітниками Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві, відповідно до якого було виявлено та вилучено обріз гвинтівки конструкції Мосіна калібру 7,62Х54R, із видаленими номерами, який згідно висновку експерта № 744 від 13 вересня 2016 року, є атиповою нарізною вогнепальною зброєю, частини якого виготовлені промисловим способом та внесені зміни саморобним способом шляхом видалення прикладу, а також 96 одиниць патронів, з яких, згідно з висновком експерта № 762 від 02 вересня 2016 року, 94 патрона типу № 1 відносяться до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї, придатні до стрільби, є мисливськими патронами кільцевого запалення калібру 5,6 мм (.22LR), що споряджені безоболонковими свинцевими кулями; 1 патрон типу № 2 з маркуванням «188 82», відноситься до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї, є бойовим гвинтівковим патроном калібру 7,62*54R, що споряджений кулею «ЛПС» зі сталевим осердям; 1 патрон типу № 3 з маркуванням «Т42», відноситься до боєприпасів до нарізної вогнепальної зброї, є бойовим пістолетним патроном калібру 7,62*25, зразку 1930 р., що споряджений кулею «П» зі свинцевим осердям.

Проте, зазначений протокол огляду квартири АДРЕСА_5 від 20 липня 2016 року, який складений слідчим СВ Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києва, не містить в собі інформації щодо обставин його складання, які невідкладні підстави, передбачені ч. 3 ст. 233 КПК України, зумовили необхідність проникнення до помешкання ОСОБА_5 , як і не містить інформацію про добровільну згоду обвинуваченого на таке проникнення.

Крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що слідчий чи прокурор зверталися в порядку ч. 3 ст. 233 цього Кодексу до слідчого судді з клопотанням про проведення обшуку у згаданій квартирі, як і ухвали слідчого судді про дозвіл на його здійснення.

Заперечив ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції і надання ним добровільної згоди на проникнення та огляд квартири за його місцем проживання.

Однак даним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не дав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод здійснення процесуальний дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

За наведеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне визнати недопустимим доказом протокол огляду квартири АДРЕСА_5 від 20 липня 2016 року (т. 1 а.п. 197-201), як такий, що отриманий внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та права обвинуваченого на захист, а також недопустимими доказами висновки: експерта № 744 від 13 вересня 2016 року та експерта № 762 від 02 вересня 2016 року ( т. 2 а.п. 19-23, 25-33), оскільки об`єктами їх дослідження були предмети, вилучені під час проведення зазначеного незаконного огляду місця події, та виключити із мотивувальної частини вироку посилання на них, як на докази винуватості ОСОБА_5 .

Також підлягає виключенню із формулювання обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України визнаного судом доведеним обставини придбання, носіння, зберігання без передбаченого законом дозволу вогнепальної зброї та бойових припасів вилучених під час огляду квартири АДРЕСА_5 20 липня 2016 року.

Крім того, із правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України підлягає виключенню придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

У зв`язку з чим апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 в цій частині підлягає до задоволення.

Таким чином, колегія суддів вважає доведеним, що ОСОБА_5 07 липня 2016 року в період часу з 05-10 год. до 05-20 год., за обставин наведених у вироку, знаходячись в парадному першого поверху біля квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті неприязні, з невстановленої органом досудового розслідування вогнепальної зброї, вчинив умисне вбивство потерпілого ОСОБА_11 , крадіжку його майна з проникненням в житло, та незаконно придбав, зберігав, носив боєприпаси, а саме: 20 патронів до нарізної вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Перевіряючи вирок суду в межах апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника в частині призначеного ОСОБА_5 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався передбачених ст. ст. 50, 65, 70 КК України вимог з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Як вбачається з вироку, на виконання наведених вимог закону, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які ст. 12 КК України віднесені до особливо тяжкого і тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується негативно, на час вчинення злочинів не працював, а також наявність у нього тяжких захворювань.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Зваживши в сукупності наведені обставини, що впливають на захід примусу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій частин статей закону, за якими він визнаний винуватим, а саме за ч. 1 ст. 115 КК України на строк 10 (десять) років, за ч. 1 ст. 263 КК України на строк 4 (чотири) роки, за ч. 3 ст. 185 КК України на строк 3 (три) роки, та остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Колегія суддів вважає, що судом були враховані всі встановлені обставини, які впливають на розмір покарання ОСОБА_5 , та воно в повній мірі відповідає ступеню тяжкості вчинених ним злочинів і даним про його особу.

При цьому посилання захисника ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_5 повністю визнав свою винуватість у скоєному, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочинів, що є обставинами, які пом`якшують його покарання, не знаходять свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження та є неприйнятними.

Так, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, така пом`якшуюча покарання обставина як щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона відверто, а не формально, визнає свою провину, висловлює щирий жаль з приводу скоєного, осуд своєї протиправної поведінки та критичне ставлення до неї, бажання виправити наслідки від вчиненого нею злочину.

В свою чергу, під активним сприянням у розкритті злочину розуміються дії винної особи, спрямовані на надання органу досудового розслідування і суду допомоги у з`ясуванні дійсних обставин справи, які ще не були відомі цим органам. Саме лише підтвердження інформації, вже встановленої компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням у розкритті злочину.

Факт щирого каяття особи у вчиненому та її активного сприяння у розкритті злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак, в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували щирий жать ОСОБА_5 з приводу вчинених ним злочинів та осуд своєї поведінки. Більш того, в суді ОСОБА_5 свою позицію стосовно власного ставлення до скоєного змінював, фактично винуватість визнав частково, а також не вживав жодних заходів, спрямованих на відшкодування родині ОСОБА_11 тієї тяжкої та непоправної шкоди, яку він завдав своїми умисними злочинним діями. Виходячи з цього, посилання захисника про те, що на початку судового розгляду обвинувачений свою винуватість визнав повністю та не заперечував проти здійснення розгляду провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, не свідчить про його відверте щире каяття у скоєному.

Також не вбачається з діях ОСОБА_5 і активного сприяння розкриттю злочинів, оскільки за матеріалами справи з`ясування обставин їх вчинення та викриття обвинуваченого органом досудового розслідування було здійснене самостійно. Те, що після затримання ОСОБА_5 за підозрою у вчиненні злочинів, за якими його засуджено, він підтвердив слідству вже встановлені обставини, частину з яких заперечував в суді, не є активним сприянням розкриттю злочинів.

Таким чином, колегією суддів не встановлено підстав для визнання щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 .

Посилання захисника на те, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується задовільно не відповідає змісту наявної в справі характеристики, яка в дійсності є негативною.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про наявність у ОСОБА_5 стійких соціальних зв`язків, оскільки він проживав з дружиною, на переконання колегії суддів, жодним чином не зменшує ступінь суспільної небезпечності його особи з огляду на сукупність встановлених у кримінальному провадженні обставин, зокрема його негативної характеристики за місцем проживання, не зайняття ним суспільно-корисною працею, відсутність місця роботи та законних джерел заробітку на час вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі одного корисливого, а також конкретні обставини, характер і тяжкість скоєних ним умисних злочинів.

Інші обставини, на які посилаються апелянти, а саме те, що ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має тяжкі захворювання, були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Будь-яких нових обставин, які б залишилися поза увагою суду та могли б впливати на розмір покарання ОСОБА_5 , колегією суддів не встановлено. Підстав вважати, що дані про особу ОСОБА_5 встановлено не об`єктивно, як він на цьому наполягає в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає також.

Не є підставою для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання, з огляду на фактичні обставини вчинених злочинів, і зменшення обсягу обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України.

Таким чином, приймаючи до уваги, що судом були виконані вимоги ст. ст. 50, 65, 70 КК України, враховані всі обставини, які були доведені в суді та впливають на захід примусу, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавленні волі як за кожен вчинений ним злочин окремо, так і за їх сукупністю, за своїм розміром є адекватним характеру та змісту скоєних ним злочинних дій, їх небезпечності та наслідкам, даним про особу обвинуваченого, відповідає визначеній законом меті покарання, є справедливим, необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене обвинуваченому покарання явно несправедливим внаслідок суворості колегія суддів не вбачає.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для скасування вироку суду першої інстанції, під час апеляційного перегляду кримінального провадження колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_5 змінити.

Виключити із мотивувальної частини вироку посилання як на докази винуватості ОСОБА_5 : протокол огляду від 20 липня 2016 року (т. 1 а.п. 197-201); висновок експерта № 744 від 13 вересня 2016 року (т. 2 а.п. 19-23); висновок експерта № 762 від 02 вересня 2016 року (т. 2 а.п. 25-33).

Виключити із формулювання обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України визнаного судом доведеним обставини придбання, носіння, зберігання без передбаченого законом дозволу вогнепальної зброї та бойових припасів вилучених під час огляду квартири АДРЕСА_5 20 липня 2016 року.

Виключити із правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 263 КК України придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3