Справа № 738/400/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/434/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою засудженому ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

В обґрунтування ухваленого рішення місцевим судом зазначено, що що ОСОБА_8 не проявляв сумлінної і бездоганної поведінки в установах виконання покарань за ввесь час відбування ним покарання, а навпаки притягувався до дисциплінарної відповідальності за зберігання заборонених предметів та з 01 червня 2020 року по 03 січня 2021 року перебував на профілактичному обліку в установі як особа, яка схильна до допущення злісних порушень режиму утримання. І суд не вбачає в поведінці засудженого динаміки, яка б свідчила про його виправлення та перевиховання, а саме: бажання приймати активну участь в суспільному житті, сумлінного виконання громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, гарної поведінки в побуті та прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, а тому прийшов до висновку, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, він не готовий до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи і його клопотання про його умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання подано передчасно і задоволенню не підлягає.

Не погодившись з рішенням суду засуджений ОСОБА_8 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його клопотання по суті, звільнивши умовно-достроково від відбування покарання. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом не було взято до уваги, що він є інвалідом та може пересуватися лише із сторонньою допомогою, згідно медичної довідки має ряд тяжких захворювань, стан його здоров`я середньої тяжкості і постійно погіршується, він потребує медичного втручання, не враховано думку спостережної комісії, яка розглянула його клопотання та погодила питання умовно-дострокового звільнення. Вказує, що за весь час відбування покарання він мав лише одне стягнення, яке було погашене у законний спосіб.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_7 , яка просила задовольнити подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги та просив рішення місцевого суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Відповідно до ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин частини строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи трьох четвертей строку покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом не відбутої частини покарання.

Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Крім того, під час вирішення питання про умовно дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про відшкодування матеріальних збитків.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_8 обґрунтував своє рішення тим, що викладені в характеристиках і довідках обставини у своїй сукупності не дають підстав для такого звільнення.

Такий висновок суду узгоджується з доказами, які містяться у матеріалах провадження.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2017 року, згідно якого його визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 122, ч. 1 ст. 70 КК України та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Строк відбування покарання обчислюється з 30 липня 2018 року і на час подання клопотання засуджений відбув 2/3 частини призначеного судом покарання.

Суд може дати висновок про виправлення засудженого, ґрунтуючись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після відбування якого можливе умовно-дострокове звільнення.

Колегія суддів звертає увагу, що застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

Слід зазначити, що сумлінна поведінка це не тільки пасивна форма поведінки засуджено¬го, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушення правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйня¬тих норм і правил поведінки, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті і сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, сумлінне ставлення до навчання, гарна поведінка в побуті, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин та ін.

Відповідно наявних в матеріалах характеристик, засуджений ОСОБА_8 не проявляв сумлінної і бездоганної поведінки в установах виконання покарань за ввесь час відбування ним покарання, а один раз притягувався до дисциплінарної поведінки за зберігання заборонених предметів та з 01 червня 2020 року по 03 січня 2021 року перебував на профілактичному обліку в установі як особа, яка схильна до допущення злісних порушень режиму утримання. Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність в поведінці засудженого динаміки, яка б свідчила про його виправлення та перевиховання.

При цьому судом першої інстанції вмотивовано не взято до уваги відомості, як такі, що негативно характеризують засудженого ОСОБА_8 з приводу його не працевлаштування на виробництві установи та не прийманні ним участі в роботах з благоустрою та поліпшенні житлово побутових умов в установі, у зв`язку з його пенсійним віком та незадовільним станом здоров`я.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що ОСОБА_8 став на шлях виправлення, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновок суду.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_8 на наявність у нього групи інвалідності та ряду хронічних захворювань, були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення, і місцевий суд, обґрунтовано, з чим погоджується і колегія суддів, прийшов до висновку, що наявність будь яких захворювань не являється підставою для умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4