Справа №463/2237/21
Провадження №1-кс/463/1541/21
У Х В А Л А

01 березня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ Львівського РУП ГУ НП у Львівській області, погоджене прокурором Львівської місцевої прокуратури № 1, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українцю, громадянину України, уродженцю м. Львова, з вищою освітою, не працюючому, не одруженому, проживаючому та зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимому, підозрюваному у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Львівського РУП ГУНП у Львівській області, як сторона кримінального провадження, звернувся з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб.

Клопотання мотивує тим, що в провадженні СВ Львівського РУП у ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 0000236 від 27.02.2021. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), поєднаного з проникненням в сховище, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Зокрема, за даними слідства 27 лютого 2021 року приблизно о 21 год. 20 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_2 , побачив автомобіль марки «HyundaiSantaFE», державний номерний знак НОМЕР_1 , що перебуває у користуванні ОСОБА_7 . У цей момент у ОСОБА_6 виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в сховище. З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає, та що його дії є непомітними для сторонніх осіб, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, розбив вікно задньої правої дверки у вказаному автомобілі «HyundaiSantaFE», та проникнувши в салон даного автомобіля, із заднього пасажирського сидіння таємно викрав спортивну сумку темного кольору, в якій знаходилась спортивна форма, а саме: штани чорного кольору марки «UnderUrmour», рукавички «UnderUrmour», футболка чорного кольору марки «Cap», майка у полоску чорно-білого кольору марки «VictoriaSecrets, кросівки синього кольору та тапочки.

Загальна вартість викраденого майна становить 2000 гривень.

Після цього, ОСОБА_6 утримуючи при собі зазначені викрадені речі, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, заподіявши потерпілому матеріальну шкоду на суму 2000 грн.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі. Обґрунтованість підозри доводиться зібраними доказами, а відтак, існують підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, маючи при цьому достатній матеріальний достаток. Крім того, в підозрюваного відсутні міцні соціальні зв`язки, він не працює, не має постійного доходу, вже притягався до кримінальної відповідальності, а відтак, існує ризик того що він може вчинити інше кримінальне правопорушення. Також підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженні.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених у такому клопотанні. Менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вказаним у клопотанні ризикам, з приводу чого клопотання просить задовольнити. Обґрунтованість підозри доводиться зібраними у кримінальному провадженні доказами.
Слідчий в судовому засіданні надав аналогічні пояснення.
Захисник проти клопотання заперечив. Підозрюваний визнає свою вину та сприяє слідству. Ризики, заявлені в клопотанні не доведені та необґрунтовані. Крім того, вважає невірною кваліфікацію дій підозрюваного та вважає, що такі слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, що є нетяжким злочином. У підозрюваного діагностовано гепатит «С» та він потребує лікування. Просить обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні в повному обсязі підтримав пояснення свого захисника. Вину визнає та у вчиненому щиро розкаюється. Не має наміру переховуватись від органів досудового розслідування та суду, активно сприяє слідству.
Оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

До Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000236 внесені дані з приводу вчинення кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 185 КК України.
Згідно протоколу затримання, ОСОБА_6 фактично затриманий 27.02.2021 о 20:50 год. в порядку, передбаченому п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.
Про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 185 КК України ОСОБА_6 повідомлено 28.02.2021.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
У відповідності до ч.1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказані обставини слідчий суддя розглядатиме окремо.

Чи існує обґрунтована підозра у вчиненні злочину?

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Наявність обґрунтованої підозри є умовою sine qua non законності застосування запобіжного заходу.

Крім того, в цьому аспекті важливо відзначити, що відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, існують різні критерії доведеності необхідні для звинувачення (як правило, доведеність за відсутності обґрунтованих сумнівів) та переслідування (як правило, обґрунтована підозра у скоєнні злочину) особи. Отже, можуть бути звичайно такі випадки, коли обґрунтована підозра не призводить у результаті судового розгляду до засудження особи за відсутності обґрунтованих сумнівів. Однак, у таких ситуаціях держава має законний інтерес забезпечити, аби особи, щодо яких існує обґрунтована підозра у скоєнні злочину, не намагались ухилитися від правосуддя або підірвати належне проведення судового розгляду, у ході якого має бути розглянуто питання про їхню винність або невинність («СПРАВА LAVRECHOV ПРОТИ ЧЕСЬКОЇ РЕСПУБЛІКИ», рішення від 20.06.2013, заява № 57404/08, п. 50).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами, зокрема:

протоколом огляду місця події від 27.02.2021, згідно якого у автомобіля марки «HyundaiSantaFE», державний номерний знак НОМЕР_1 виявлено розбите вікно задньої дверки з правої сторони;

протоколом допиту свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 від 28.02.2021, які були очевидцями події злочину, бачили як ОСОБА_6 викрав речі з автомобіля і які здійснила затримання ОСОБА_6 після вчинення ним злочину;

протоколом допиту потерпілої від 28.02.2021, згідно якого остання надала покази про речі, які перебували в автомобілі і які були викрадені;

протоколом затримання підозрюваного від 27.02.2021, згідно якого у підозрюваного вилучено речі, про які зазначила потерпіла.

Такі докази в об`єктивному взаємозв`язку вказують на обґрунтованість підозри ОСОБА_6 , оскільки несуть в собі достатню кількість фактів та відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення.

При цьому, оцінюючи вказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності слідчим суддею не встановлено істотного порушення прав та свобод людини при отриманні таких доказів. Зрештою, сторона захисту на такі обставини не посилається.

Також, виходячи з фактичних обставин справи, на даний час слід погодитись з правильністю кримінально-правової кваліфікації дій ОСОБА_6 .

Відтак, керуючись стандартом «обґрунтована підозра» слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Ризики, які були заявлені стороною обвинувачення, та їх обґрунтованість.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тому, слідчий суддя відкидає всі аргументи сторони захисту про відсутність доказів, які підтверджують зазначені у клопотанні ризики, а оцінку цих ризиків проведе з точки зору доказів, які підтверджують, що підозрюваний має реальну можливість здійснити відповідні дії на шкоду інтересам кримінального провадження.

В мотивах клопотання слідчий покликається виключно на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Відповідно, враховуючи таку засаду кримінального провадження як диспозитивність слідчий суддя детального розгляне можливість існування цих ризиків та не буде перевіряти можливість існування інших ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Чи існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду?

Такий ризик слідчий суддя оцінить в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного.

Санкція статті, за якою підозрюється ОСОБА_6 , передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років. В силу вимог статті 12 КК України, вказаний злочин є тяжким.

В п. 36 рішення від 20.05.2010р., яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Як уже зазначалось вище, поза розумним сумнівом обґрунтованість підозри ОСОБА_6 стосується тяжкого злочину.

Підозрюваний не одружений, не працює та не має стабільного доходу, не має дітей на утриманні. Доказів про наявність у нього рухомого майна також не надано. Отже, підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків.

Вказане в сукупності свідчить про те, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду існує, а через відсутність будь-якої інформації про прив`язаність підозрюваного до місця свого проживання такий ризик не є мінімальним.

Разом з тим, слід визнати, що навіть у випадку ухвалення обвинувального вироку до підозрюваного може бути застосована стаття 75 КК України, що в деякій мірі зменшує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, слід врахувати, що вплив на свідків може здійснюватись в силу займаної підозрюваним посади та в силу його авторитету і здобутих зв`язків по службі, в тому числі шляхом внесення відомостей до ЄРДР відносно свідків.

Разом з тим, слід врахувати, що свідками у справі в основному є працівники правоохоронних органів, з якими підозрюваний особисто незнайомий, а через відсутність у нього міцних соціальних зв`язків слід піддати сумніву його можливість здійснення реального впливу на таких свідків.

Відтак, ризик впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження хоч і існує, проте він є мінімальний.

Щодо можливості підозрюваним перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Слідчий у своєму клопотанні взагалі не наводить доказів, які б обґрунтовували існування вказаного ризику.

Цього достатньо для висновку, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином стороною обвинувачення не доведений.

Щодо ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

Такий ризик слідчий суддя також оцінить в світлі обставин цього кримінального провадження та особистої ситуації (обставин) підозрюваного.

Дійсно, підозрюваний раніше судимий. Також, враховується відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків.

Разом з тим, не слід забувати, що фінансові масштаби вчиненої крадіжки не є значними та навіть менші за прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

На даному етапі, як вбачається, підозрюваний визнає свою вину, щиро розкаюється, шкодує про вчинене, має намір відшкодувати завдану шкоду.

Отже, з огляду на обставини кримінального провадження та особу підозрюваного слідчий суддя вважає недоведеним ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення.

У підсумку, стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Значення інших обставин в контексті встановлених ризиків.

Підозрюваний народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно медичної виписки, у підозрюваного діагностовано гепатит ОСОБА_11 . Відносно наявності у підозрюваного інших тяжких патологічних захворювань дані відсутні, про що також не зазначала сторона захисту.
Підозрюваний судимий і як зазначалось вище, не має міцних соціальних зв`язків. Проте, ніщо в матеріалах справи не вказує на негативну репутацію підозрюваного.
Даних про те, що до підозрюваного застосовувались раніше запобіжні заходи клопотання не містить, як і не містить інформації про повідомлення підозрюваному про вчинення іншого кримінального правопорушення.
Також, слідчому судді не надано доказів про майновий стан підозрюваного.
Внаслідок вчинення кримінального правопорушення розмір матеріальної шкоди становить 2000 грн., що є незначною сумою.
Ризик продовження чи повторення протиправної поведінки в контексті п. 12 ч. 1 ст. 178 КПК України вважаю недоведеним.
В загальному, позитивні дані про особу підозрюваного частково зменшують значимість доведених ризиків, про що слідчий суддя описав при наданні оцінки таким ризикам.
Проте такі обставини в світлі наведених вище фактичних даних та характеристики кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , не є настільки переконливими та вагомими, щоб виключити необхідність обрання йому запобіжного заходу.

Чи є інші більш м`які запобіжні заходи, які зможуть запобігти доведеним ризикам?

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам слід врахувати, що така оцінка стосується перспективних фактів. Зокрема, використовується стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж застава не зможуть запобігти встановленим ризикам лише за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК (частина 1 статті 184 КПК).

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

У справі яка розглядається слід врахувати, що лише один із заявлених ризиків не є мінімальний, другий ризик є мінімальний, а третій та четвертий не доведені взагалі.

Зрештою, загальновідомим є факт існування карантинних обмежень, в тому числі в частині закриття транспортних сполучень, що створює реальні перешкоди у перетині державного кордону.
Крім того, не може залишитись поза увагою процесуальна поведінка підозрюваного, яка не дає підстав для висновку про його намір вчиняти дії на шкоду інтересам кримінального провадження.

Вказане в сукупності не дає підстав для висновку, що виключно винятковий запобіжний захід може запобігти вказаним ризикам, один з яких мінімальний.

Таким чином, на думку слідчого судді вказаним ризикам можливо запобігти шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, а також шляхом покладення на підозрюваного відповідних обов`язків, невиконання яких може стати підставою для зміни запобіжного заходу.

Зрештою, незаконний вплив на свідків, експертів чи спеціалістів створює самостійний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України, а тому, вказаному ризику додатково запобігає загроза притягнення до кримінальної відповідальності.

Відтак, стороною обвинувачення не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 194 ЦПК України.
Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Крім того, частина 3 ст. 176 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Вважаю, що в ході розгляду клопотання було доведено лише наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у скоєнні злочину та з огляду на його тяжкість наявність ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від відповідальності, а також наявність мінімального ризику впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

За своєю природою такий запобіжний захід як домашній арешт теж носить ізоляційний характер.

З огляду на особу підозрюваного, характер справи та обставини кримінального провадження, вважаю, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою буде достатнім для запобігання згаданих ризикам.

Відтак, слід відмовити у застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою з одночасним застосуванням до нього більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

При цьому, з огляду на характеристики кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та кількість встановлених ризиків, на думку слідчого судді більш м`які запобіжні заходи ніж домашній арешт не зможуть запобігти таким ризикам.

У зв`язку з застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою далі слідчий суддя вирішить питання про покладення на нього відповідних обов`язків.
Так, згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.
З огляду на обставини кримінального провадження та доведені ризики, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного такі обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування із потерпілою та свідками у кримінальному провадженні;
- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).
Вказані обов`язки об`єктивно направлені на запобігання доведеним ризикам та не становитимуть непропорційного втручання в особисте життя підозрюваного.
Строк дії запобіжного заходу згідно цієї ухвали слід обмежити строком досудового розслідування, який відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України не може перевищувати двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.
Керуючись вимогами статей 176-178, 181, 183, 194, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Львівського РУП ГУ НП у Львівській області про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 .
Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_6 такі обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
- утримуватися від спілкування із потерпілою та свідками у кримінальному провадженні;
- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну (за наявності).
Строк дії запобіжного заходу згідно цієї ухвали закінчується 28 квітня 2021 року.
Ухвалу передати в Львівське РУП ГУ НП у Львівській області для негайного виконання і постановки на облік підозрюваного ОСОБА_6 , про що необхідно повідомити слідчого.
Контроль за виконанням ухвали в частині покладення обов`язків покласти на слідчого.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали оголошено 04.03.2021 року о 13.50 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1