Справа № 199/9511/16-к
ВИРОК
іменем України

25.02.2021 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження №0003247 за обвинуваченням
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Дніпро, громадянина України, неодруженого, із середньотехнічною освітою, на утриманні непрацездатних та неповнолітніх осіб не має, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , судимого, останні рази: -12.12.2011 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська, за ч.2 ст.15 та ч.2 ст.185 КК України до 2 років 1 місяця позбавлення волі; 18.06.2013 на підставі ст.81 КК України звільнений умовно достроково з терміном 5 місяців 5 днів; -02.02.2015 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст.263, ст.ст.75,76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, відповідно до обвинувального акту від 08 листопада 2019 року складеного прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 (погоджений з першим заступником керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1Дніпропетровської області ОСОБА_7 ),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , який судимий за умисні злочині, у тому числі за вчинення злочинів проти власності, в період іспитового строку, призначеного йому за вироком суду, повторно, скоїв умисний злочин проти власності.

Так, ОСОБА_5 , 09.11.2016 року приблизно о 00:50 годині, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням у житло, прибув до будинку АДРЕСА_2 , впевнився, що у квартирі АДРЕСА_3 , яка розташована на другому поверсі вищевказаного будинку, не горить світло і що там нікого немає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, підставив до стіни будинку дерев`яний стіл, який стояв неподалік від будинку та, ставши на нього, піднявся по парапету будинку на другий поверх, де, за допомогою металевої фомки, яку він підготував заздалегідь як знаряддя скоєння злочину, шляхом віджиму металопластикового вікна, проник у вказану квартиру.

Знаходячись у житлі - квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно таємно викрав чуже майно що належить ОСОБА_8 - телевізор марки «Samsung» моделі «PS-42D5SR», вартістю 5000,00 гривень.

Доводячи свій злочинний намір до кінця ОСОБА_5 , з телевізором в руках, виліз на вулицю з квартири АДРЕСА_4 , через вікно квартири, де впустив викрадений ним телевізор на землю та розбив його, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе не визнав. Суду показав, що крадіжку не скоював. З своїм знайомим ОСОБА_9 раптово зустрівся на проспекті біля «Макдональдса» в ніч з 08 на 09.11.2016 року. Він запропонував ОСОБА_10 зібрати металобрухт та дав йому рукавиці. Коли проходили по двору одного з будинків їх затримала охорона, вилучили у нього рукавиці. Біля будинку слідчі в кущах знайшли телевізор, металеву фомку-арматуру, які йому не належать.

Відповідно до ч.1 ст.337, п.1,2,3,4 ч.1 ст.368 КПК України суд вважає, що мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується ОСОБА_5 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та він винен у вчинені інкримінованого їм кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими судом та дослідженими під час судового розгляду.

Так, потерпіла ОСОБА_8 суду показала, що вона проживає на АДРЕСА_5 . Вночі 09.11.2016 їй зателефонували з пульту охорони та сказали, що в квартиру хтось проник, оскільки спрацювала сигналізація. Коли приїхала, побачила ОСОБА_11 , з яким був ще один чоловік. З квартири пропав телевізор «Самсунг», плазмова панель, плоский екран, корпус сірого кольору, який було придбано у 2006 році та документи на який не збереглись. Вона бачила в квартирі сліди проникнення, де вікна - сліди від пальців, на рамі вікна відбитки від пальців, розмазано все, вікно було пошкоджено, охорона закривала це вікно, телевізор валявся під вікнами. Вважає, що злочинець намагався витягти телевізор через вікно, завернувши його в покривало. Телевізор важкий, або покривало не витримало, або сигналізація спрацювала, тому телевізор впав і покривало поруч валялося. Телевізор не робочий, він впав з другого поверху, вікно в залі було пошкоджено, біля вікна якраз стояв телевізор, коли вона приїхала - столу під вікном не було. ОСОБА_11 побачила вперше коли приїхала за викликом охорони, яка сказала, що у нього знайшли рукавички і викрутку. В тій квартирі вона не проживає постійно, приходить може раз на тиждень, не може точно сказати, коли була останній раз в квартирі перед злочином. Сигналізація спрацьовувала часто на той період, зараз такого вже немає. Вона брала участь в складанні протоколів, яких саме не пам`ятає, була під час огляду квартири. Телевізор підняли в квартиру, зайшли в квартиру, обійшли квартиру, зняли відбитки на вікнах, від взуття на підвіконні, позаписували все, викликали сусідів, які підписали все. Квартира розташована на 2 поверсі, 2 кімнати, балкона немає. Проникнення було через вікно, яке було відкрито на 1 половинку, телевізор лежав під вікном на вулиці біля металевої фомки. ОСОБА_11 був одягнений в шапку, в куртку, було темно, дощ і холодно. Вона винесла телевізор в сарай, він не придатний до використання. Квартира з якої викрали телевізор, належить їй, вона є власником квартири та добровільно надавала поліції дозвіл на огляд квартири, двері якої відчинила.

Свідок ОСОБА_12 суду показав, що він молодший інспектор охорони. ОСОБА_11 та потерпілу ОСОБА_8 не знав. Був на чергуванні в екіпажі разом з водієм ОСОБА_13 . Десь 09.11.2016 після 00-00 ночі, вони отримали сигнал тривоги за адресою «проспект Воронцова, 57а» зараз «проспект Мануйлівський», спрацювала сигналізація на вікно і датчики на рух, після чого приїхали на місце через 3-4 хвилини. При під`їзді на подвір`я будинку їм на зустріч йшли двоє людей, один з яких обвинувачений ОСОБА_11 , які рухалися швидко, чим викликали підозру. На руках у людей були рукавички. Вони вийшли з автомобілю, зупинили їх, запитали що вони роблять тут, але ясних відповідей не отримали. Ці двоє почали казати, що шукають метал. При огляді одного з них виявили викрутку. Під`їхав другий наряд, який обстежив квартиру і виявив відкрите вікно і розбитий плазмовий телевізор недалеко від будинку, викликали господиню квартири, доповіли в чергову частину і викликали слідчу групу. Господиня впізнала свій телевізор. На вікні було видно сліди проникнення, в квартирі речі були готові до виносу і телевізор пропав, під вікном валялася металева фомка, якою віджали вікно. Як приїхала потерпіла і поліція, підозрювані були затримані, у його присутності не було тиску на затриманих, їх не били і не погрожували, з потерпілою, він разом з напарником заходив в квартиру, господиня вказала, що речі не на своїх місцях, телевізора немає. Останній лежав розбитий під вікнами, а на обох підозрюваних були рукавички червоного кольору. Фомка лежала біля вікна, викрутка була не у ОСОБА_11 , а у другої особи, у дворі не було інших сторонніх осіб. Бачив як слідча група шукали сліди, відбитки, слід ноги на підвіконні, був експерт криміналіст, фотографували підошву підозрюваних. Зазначає, що ОСОБА_11 та друга особа йшли від місця розташування квартири яка була на другому поверсі, та в яку було проникнення. ОСОБА_11 був в кросівках чи черевиках. Хоча ОСОБА_11 та друга особа відповіли, що вони збирають метал, але металу у них не було і поруч металу не було.

Свідок ОСОБА_14 суду показав, що він водій відділу охорони та знаходячись на чергуванні разом з інспектором охорони ОСОБА_12 , 09.11.2016 року після 00-00 ночі вони отримали сигнал тривоги за адресою будинку, що на АДРЕСА_6 . Прибувши на місце за 5-10 хвилин, вони побачили у дворі машини мешканців будинку та двох підозрілих осіб, інших не було, один з яких був ОСОБА_11 , та яких вони зупинили та які почали казати, що збирали метал. У них були червоні рукавички на руках, викрутка. Разом з ОСОБА_12 вони оглянули квартиру, та з`ясували, що було проникнення, після чого викликали слідчу групу та потерпілу. Також, обстеженням квартири зовні вони встановили, що заднє вікно було відкрито, на стінці були сліди проникнення, під вікном лежав телевізор. В квартиру не заходили, дочекалися потерпілу, зайшли в квартиру разом з ній, побачили явні сліди проникнення, брудну підлогу, явні сліди що хтось був у квартирі. Господиня вказала, що пропав телевізор, який лежав під вікном на землі. Коли оглянули територію, вони виявили на розі стійку для антени, та можливо по ній злодій потрапив на другий поверх, поруч валялася металева фомка - в протилежній стороні від телевізора, після чого вини викликали слідчу групу, З боку співробітників поліції тиск на підозрюваних не чинився. У одної особи була викрутка і рукавички, освітлення у дворі було, видимість була погана. Зазначає, що коли приїхали на місце злочину, ОСОБА_11 і другий прямували з боку першого під`їзду до дороги, повз цієї квартири, що була обкрадена.

Свідок ОСОБА_15 суду показав, що він з ОСОБА_11 раптово зустрівся на проспекті Правда (Слобожанський) 09.11.2016 року приблизно о 00-00 годині біля «Макдональдса». ОСОБА_11 сказав, що бачив як міняли труби у дворі, де, як пізніше йому стало відомо, розташовано будинок потерпілої ОСОБА_8 і запропонував там забрати старий метал. Коли вони разом йшли через двір, де розташовано будинок потерпілої ОСОБА_8 , приїхала машина охорони, які затримали їх біля будинку 57а, викликали поліцію, слідчу групу. Слідча група щось фотографувала, також фотографували його та ОСОБА_11 взуття, вилучили у них рукавиці та викрутку. Він та ОСОБА_11 крадіжку телевізору не скоювали.

Свідок: ОСОБА_16 суду показав, що він працює таксистом та 09.11.2016 року пізно вночі він заїхав у двор будинку АДРЕСА_2 , який розташований біля «Макдональдса». Коли вийшов з машини, побачив як через вікно на другому поверху будинку, вилазить чоловік, без всякого сумніву це був обвинувачений ОСОБА_11 з телевізором в руках. після чого він пішов до своєї машини. Він бачив татуювання на руці ОСОБА_17 . Ще біля будинку була одна людина яку він впізнати не зможе. Він до цих подій ОСОБА_11 не знав та причин обмовляти останнього не має. Впевнений, що саме ОСОБА_11 був на другому поверсі будинку.

Свідок ОСОБА_18 суду показав, що в приміщенні АНД відділення поліції за його участі та присутності вилучались кросівки у якоїсь особи. Коли це відбувалося не пам`ятає. При цьому було багато людей, підозрюваний, слідча, яка склала у його присутності протокол та який він підписав особисто, про що у протоколі є його підпис. Підозрюваний, якого він не пам`ятає, зняв кросівки, які помістили у пакет та опечатали. Тиск з боку працівників поліції на підозрюваного не здійснювався, його не били та не погрожували. Що пояснювала особа, у якої вилучалось взуття, він не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_19 суду показав, що як слідчий він був на місці події та складав протоколи огляду місця події, вилучав гумові рукавички, одягнені на ОСОБА_5 , більш детально не може згадати. Телевізор був в розбитому стані під вікном. ОСОБА_5 добровільно дав речі які були оглянуті. Скільки слідчих дій він особисто провів, не пам`ятає. Йому відомо, що охорона затримала підозрілих осіб біля будинку, коли спрацювала сигналізація в квартирі. Огляд квартири він проводив, коли потрапив туди з власником квартири, яка відкрила вхідні двері.

Свідок ОСОБА_20 суду показала, що вона як слідча проводила впізнання ОСОБА_5 за участю свідка ОСОБА_16 , слідчий експеримент за участю свідка ОСОБА_16 , вилучала у підозрюваного його кросівки. ОСОБА_5 поясняв, що дійсно він вчинив крадіжку, зізнався у вчинені кримінального правопорушення.

З заяви від 09.11.2016 року до АНД ВП вбачається. Що ОСОБА_8 просить поліцію прийняти міри до невідомої особи, яка 09.11.2016 таємним шляхом віджала створи вікна , проникла у квартиру за адресою АДРЕСА_7 та здійснила крадіжку особистого майна.

З протоколу огляду від 09.11.2016 року за участі власника володіння ОСОБА_8 слідує, що квартира розташована за адресою: АДРЕСА_7 ( АДРЕСА_2 . Двері слідів зламу не мають. Пошкоджено металопластикове вікно, у вигляді слідів віджиму. На підвіконні виявлений один слід (фрагмент) взуття. Зі слів заявника відсутній телевізор «Samsung» на тумбі біля вікна. У залі порядок порушений.

Як слідує з протоколу огляду від 09.11.2016 року, біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за будинком, на відстані приблизно 3 метра, виявлено фомку 60 см розміром, діаметром 12 мм та розбитий телевізор «Samsung»

Так, з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 09.11.2016 року, фототаблиці до протоколу, слідує, що свідок ОСОБА_16 серед пред`явлених осіб, впізнає ОСОБА_5 як того, який 09 листопада 2016 року в ночі, знаходячись по АДРЕСА_2 , таємно, шляхом віджиму метало пластикового вікна проник до квартири, звідки викрав телевізор.

З протоколу слідчого експерименту від 09.11.2016 року вбачається, що свідок ОСОБА_16 вказує на наступне. 09.11.2026 року у нічний час доби він, як таксист, знаходився у дворі будинку дома, що розташований за адресою АДРЕСА_2 та чекав замовлення. Побачив як з вікна другого поверху вказаного будинку 57а з телевізором в руках виліз невідомий. Це був ОСОБА_5 та рук ОСОБА_5 на землю випав телевізор. Потім до ОСОБА_5 підійшла невідома особа та вони разом пішли за будинок.

З протоколу огляду від 10.11.2016 року за участю ОСОБА_5 слідує, що об`єктом огляду є кросівки темно-синього кольору по бокам білі смуги, підошва темно-синього кольору. Низ підошви ребристий, мається надпис «43». Дані кросівки для огляду надав ОСОБА_5 , який пояснив що він був взутий саме в ці кросівки, коли проник у квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_2 були вилучені, поміщені в пакет та опечатані биркою.

З протоколу огляду від 09.11.2016 року слідує, що ОСОБА_5 добровільно видав слідчому, металевий предмет - арматуру, яка знаходилась у нього за пазухою, кросівки, та гумові рукавиці червоного кольору.

Потерпілою ОСОБА_8 під час судового розгляду до матеріалів кримінального провадження долучено аркуш з кольоровим зображенням телевізору «Samsung», який зовні має значні пошкодження екрану.

З протоколу слідчого експерименту від 10.11.2016 року, фототаблиці до протоколу, вбачається, що підозрюваний ОСОБА_5 вказує на наступне. 09.11.2016 року він прибув з боку будинку АДРЕСА_8 . Бачив автомобіль темного кольору, який стояв з вимкненими фарами, побачив, що у квартирі, яка розташована на другому поверсі вищевказаного будинку, не горить світло. Підставив до стіни будинку дерев`яний стіл, який стояв неподалік від будинку та, ставши на нього, піднявся по парапету будинку на другий поверх, схопившись за металеву трубу, де, за допомогою металевої фомки, яку він підготував заздалегідь як знаряддя скоєння злочину, шляхом віджиму металопластикового вікна, проник у вказану квартиру. Знаходячись у квартирі він викрав телевізор марки «Samsung», з яким почав вилізати через вікно, де впустив телевізор на землю та розбив його. До нього підійшов знайомий ОСОБА_21 та вони разом пішли.

З висновку експерта № 10/4.1-886 від 26.12.2016 року слідує, що слід низу взуття, зафіксований на зображенні, виявлений та вилучений в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_7 , для ідентифікації непридатний, придатний виключно для встановлення групової приналежності слідоутворюючого об`єкту. Слід низу взуття, зафіксований на зображенні, виявлений та вилучений при вказаних вище обставинах, міг бути залишений як підошовною частиною кросівки на праву ногу вилученою у ОСОБА_5 , наданою на дослідження, так і іншим взуттям з аналогічним рельєфним малюнком підошовної частини.

Відповідно до постанов слідчого від 08.12.2016 та 10.12.2016 року визнані речовими доказами: телевізор «Samsung», вилучений відповідно до протоколу огляду від 09.11.2016 року, біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та повернутий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 ; кросівки, вилучені у ОСОБА_5 10.11.2026 року; гумові рукавиці, металева фомка, 3 сліди тканинного малюнку на 3 арк., 1 слід низу взуття, вилучені під час огляду місця події за вище вказаної адреси.

Як слідує з письмової довідки - відповіді директора Приватного Товариства ОСОБА_22 на адресу першого заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1Дніпропетровської області ОСОБА_23 , той повідомляє, що на вимогу останнього в порядку ч.2 ст.93 КПК України за № 85а 1796 вих. від 20.05.2019 року, щодо оцінки вартості телевізора марки «Samsung» моделі «PS-42D5SR», телевізор такої марки та моделі у справному стані та у повній комплектації станом на 09.11.2016 року у ПТ «Нєвєдров Юрій Олексійович і компанія ломбард» мав вартість 5000,00 (п`ять тисяч) гривень (встановлення вартості майна - узгоджується з приписом п.6 ч.2 ст.242 КПК України та Постановою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.11.2019 у справі №420/1667/18, провадження № 51-10433 кмо 18).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі скорочено ЄСПЛ) суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні «Перес проти Франції» від 12.02.2004 вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.

Так, за правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

За правилами ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Усі вищевказані докази, покладені в основу обвинувального вироку суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки відповідають вимогам КПК України, отримані у передбаченому КПК України порядку, безпосередньо порушень вимог законодавства судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.
Суд критично ставиться до показів обвинуваченого, даними в судовому засіданні, оскільки його покази спростовуються об`єктивною сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою і не мають протиріч.

Версію обвинуваченого, що він злочину не вчиняв, суд не бере до уваги.

Суд вважає, що відповідні покази ОСОБА_5 про розвиток подій, свою поведінку, заперечення щодо скоєння злочину, підлягають відхиленню, оскільки ці покази обвинувачений явно підлаштовує під фактичні обставини, які встановлювалися під час досудового розслідування, дослідження доказів під час судового розгляду кримінального провадження, та є вочевидь надуманими.

З огляду на викладене, суд розцінює не визнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого КК України, як поведінку захисно-установчу в суб`єктивно складній, несприятливої для нього судово-слідчій ситуації, як усталену практику та обрану останнім лінією захисту і бажання будь-яким засобом уникнути відповідальності за вчинення ним умисного кримінального правопорушення, і вважає, що показання обвинуваченого не впливають будь-яким чином на доведеність, доказовість його вини у вчиненні суспільно-небезпечного діяння, тому суд не може його показання взяти до уваги.

Оцінюючи докази суд вважає, що дії ОСОБА_5 повинно кваліфікувати як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинені повторно, поєднані з проникненням у житло, тобто, у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд, відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про його особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

ОСОБА_5 скоїв за об`єктивною стороною умисне тяжке кримінальне правопорушення проти власності, яке представляє підвищену суспільну небезпеку, маючи судимість та не відбувши покарання за попереднім вироком за умисний злочин, що суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання відповідно до ст.34 та п.1 ч.1 ст.67 КК Украйни.

На думку суду вказане свідчить про стійку асоціальність обвинуваченого та його стійку, виключну схильність щодо скоєння умисних злочинів.

Враховуючи ступінь тяжкості злочину, який вчинив ОСОБА_5 , суспільну небезпеку злочину, характер та корисливий мотив злочину, виняткові наміри обвинуваченого щодо скоєння умисних злочинів, тому суд вважає, що це свідчіть про небезпеку обвинуваченого для суспільства, і, на думку суду, є обставиною для призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк.

При цьому суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання у вигляді позбавлення волі, оскільки більш м`які види покарання не зможуть забезпечити досягнення його мети, виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції останнього від суспільства і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

За цих же обставин суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачено законом або звільнення його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Відповідно до вимоги про отримання інформації, довідок та характеристики, обвинувачений ОСОБА_5 : засуджувався за умисні злочини, в тому числі за умисні злочини проти власності. Останнім вироком від 02.02.2015 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська визнаний винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.263 КК Українги, та на підставі ст.75,76 КК України йому призначено покарання 2 роки позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки. На обліку лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно.
Обставини, що пом`якшують не встановлені.

Таким чином, суд вважає що ОСОБА_5 необхідно визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити покарання, яке пропонував прокурор ОСОБА_3 , а саме, у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ч.1 ст.71 КК України, тобто, призначення покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково, у вигляді 9 місяців 16 днів позбавлення волі, приєднати покарання, яке невідбуте ОСОБА_5 за попереднім вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2015 року, та остаточно ОСОБА_5 призначити покарання 3 роки 9 місяців 16 днів позбавлення волі, звільнивши останнього від покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року.
Також суд враховує, що ст. 96-1 КК України передбачена спеціальна конфіскація, яка полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п.4) ч.1 ст.96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисний злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, за який передбачено основне покарання у виді позбавлення волі, використавши як засіб вчинення даного злочину металеву фомку, якою він з метою скоєння крадіжки чужого майна віджав металопластикове вікно, після чого проник у житло, а тому, дана металева фомка підлягає спеціальній конфіскації.

Разом з тим суд, призначаючи покарання, враховує той факт, що як вбачається з обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, - 09.11.2016, тобто, до 20.06.2017 року.
Також до нього продовжували застосовуватись заходи попереднього ув`язнення - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, після 21.06.2017, оскільки ОСОБА_5 перебував під вартою з 10.11.2016 року до 04.10.2018 року.
Тож, суд повинен зараховувати ОСОБА_5 строк попереднього увязнення, а саме з 10.11.2016 року до 04.10.2018 року включно, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі. Оскільки, особа яка вчинила злочин до 20 червня 2017 року і щодо неї продовжували застосовуватись заходи попереднього увязнення після 21 червня 2017 року, то під час зарахування попереднього увязнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, діючої в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє увязнення, проводиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Суд першої інстанції, призначаючи покарання, зобовязаний враховувати положення ст.72 КК України в цій редакції Закону та зараховувати строк попереднього увязнення, вираховуючи його до моменту ухвалення вироку. Наступне зарахування, зокрема, у випадку тримання особи під вартою до набрання вироком законної сили, здійснюється місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, або апеляційним судом в разі оскарження вироку та ухвалення нового чи залишення вироку суду першої інстанції без зміни, або у випадку його зміни.
Суд має звільнити засудженого від відбування покарання, якщо строк попереднього увязнення, відбутий засудженим у межах кримінального провадження, дорівнює або перевищує фактично призначене йому основне покарання, передбачене частиною першою цієї статті.
Також відповідно до правового висновку Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі №663/537/17 (провадження № 13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч.5 ст.72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання), згідно якої якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015 року), відповідно до якої зарахування судом строку попереднього увязнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи застосовано попереднє увязнення, проводиться з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч.2 ст.5 КК України не допускається.
Як вбачається з приписів абз.12 п.2 ч.4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, крім іншого, також і рішення про залік досудового тримання під вартою.
Тому, з огляду на вище зазначене, суд вважає за необхідне на підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 у строк покарання всього терміну попереднього увязнення з 10.11.2016 року до 04.10.2018 року включно, з розрахунку один день попереднього увязнення за два дні позбавлення волі.
Враховуючи, що ОСОБА_5 на час звільнення з під варти 04.10.2018 року відбув призначене йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 9 місяців 16 днів, суд приходить до висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України.

При цьому, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта та проведення експертиз Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у розмірі 1518 гривень 24 копійки.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, тобто, призначення покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково, у вигляді 9 місяців 16 днів позбавлення волі, приєднати покарання, яке невідбуте ОСОБА_5 за попереднім вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2015 року, та остаточно ОСОБА_5 призначити покарання 3 (три) роки 9 (дев`ять) місяців 16 (шістнадцять) днів позбавлення волі.

На підставі ст.ст.96-1, 96-2 КК України конфіскувати у власність держави засіб вчинення злочину - металевий предмет арматуру (фомку), яка належить обвинуваченому ОСОБА_5 .
На підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення в межах цього кримінального провадження з 10.11.2016 року до 04.10.2018 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Звільнити ОСОБА_5 на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України №838-VIII від 26 листопада 2015 року) від відбування покарання у зв`язку із його відбуттям.

Відповідно ст.100 КПК України: телевізор марки «Samsung», моделі «PS-42D5SR» залишити потерпілій ОСОБА_8 ; кросівки, вилучені 10.11.2026 року - повернути засудженому ОСОБА_5 .
Відповідно з п.7 ч.9 ст.100 КПК України 3 сліди тканинного малюнку на 3 арк., 1 слід низу взуття - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Згідно ч.9 ст.100 КПК України гумові рукавиці зберігати до набрання вироком законної сили та знищити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта та проведення експертиз Дніпропетровським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України у розмірі 1518 гривень 24 копійки.

Обвинувачений, захисник, прокурор, потерпіла мають право подати апеляційну скаргу на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська до Дніпровського апеляційного суду.

На підставі ч.6 ст.376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, а потерпілій, яка не була присутня у судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1