Справа № 760/1712/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/252/21
Категорія - бездіяльність слідчого, прокурора. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Розглянула у м. Чернігові в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про вчинення кримінального правопорушення та зобов`язання внести такі відомості.

Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя вказав на те, що оскільки заява, з якою ОСОБА_5 звернувся до ГПД Національного антикорупційного бюро України та скарга до слідчого судді не містять відомостей про вчинення кримінального правопорушення, а викладені доводи свідчать лише про незгоду заявника з формою та змістом ухваленого суддом рішення та не є доказом наявності в діях суддів складу корупційного кримінального правопорушення, його вимога про внесення відомостей до ЄРДР є безпідставною.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить поновити строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин, ухвалу слідчого судді скасувати та зобов`язати Солом`янський районний суд м. Києва повторно розглянути його скаргу на бездіяльність керівника ГПД НАБУ в порядку, визначеному ст.ст. 306-307 КПК України.

Звертає увагу на те, що 19 січня 2021 року через приймальню НАБУ він подав заяву про вчинені суддями Київського апеляційного суду кримінального правопорушення, де вказав усі складові елементи та ознаки злочину, коротко виклав обставини справи та вказав на кваліфікацію дій. Відповідно до вимог законодавства його заява містила усі необхідні дані для внесення відомостей про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин, у відповідності до вимог п. 6 ст. 39 КПК України. Однак, на порушення ч. 1 ст. 2 КК України, п. 1, 4 ст. 214 КПК України, Розділу 2 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генерального прокурора України за № 298 від 30.06.2020 у порядку, визначеному п. 5ст. 214 КПК України, станом на 22.01.2021 його у жодний із способів, так і не було повідомлено про внесення до ЄРДР відомостей за його заявою від 19.01.2021.

Вказує на те, що під час судового розгляду слідчим суддею було допущено ряд порушень кримінально-процесуального законодавства, що позбавило можливості ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Так, не було викликано суб`єкта оскарження, а саме керівника ГПД НАБУ, в той же час про час судового розгляду було повідомлено представника НАБУ, бездіяльність якого ним не оскаржувалась, не були витребувані та досліджені матеріали за його зверненням, замість розглядати скаргу за вих. №4169/21 від 22.01.2021 слідчий суддя вдався до протиправного розгляду заяви за вих. № 4160/19 від 19.01.2021 про вчинене кримінальне правопорушення по суті справи, чого не передбачено нормами ст. 26 КПК України.

Наголошує на тому, що зі змісту ст. 214 КПК України слідує, що у разі, якщо у зверненні особа порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу кримінального правопорушення, то такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження, відповідно до ст. 284 КПК України.

За таких обставин, без дослідження матеріалів його звернення, слідчий суддя приймав рішення виключно не з підстав, наявних у провадженні належних та припустимих доказів, а керувався лише власними припущеннями, що є неприпустимим, свідчить про грубі порушення вимог кримінально-процесуального законодавства та незаконність ухваленого судового рішення, та тягне за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді з призначенням нового судового розгляду, під час якого усі визначені ним обставини мають бути з`ясовані та досліджені, і як результат ухвалено законне рішення про задоволення його вимог та виконання керівником ГПД НАБУ вимог закону.

З огляду на те, що судовий розгляд відбувався за його відсутності, копію ухвали слідчого судді він отримав 22 лютого 2021 року, а з апеляційною скаргою звернувся на наступний робочий день, просить поновити процесуальний строк на оскарження судового рішення, як такий, що був пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Частиною 3 статті 395 КПК України визначено порядок обчислення строків на звернення з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді, суду. Так, якщо ухвалу суду, слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Зміст оскаржуваної ухвали свідчить про те, що судовий розгляд відбувався за відсутності ОСОБА_5 . Копію ухвали слідчого судді від 02 лютого2021 року було направлено заявнику 05 лютого 2021 року, яку він отримав 22 лютого 2021 року, що підтверджується його особистим підписом на зворотному повідомленні про вручення поштового відправлення. (а.с.29 т.1)

Отже, звернення ОСОБА_5 з апеляційною скаргою 23 лютого2021 року вказує на те, що процесуальний строк на апеляційне оскарження ним не пропущений і клопотання про його поновлення розгляду не підлягає.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування. Зокрема, п.1 ч.1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження у досудовому провадженні бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до положень ч.1 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 139 від 06.04.2016, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам пункту 4 частини 5 статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення, крім випадків надходження заяви, повідомлення поштою або іншими засобами зв`язку.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Такі положення Закону слугують гарантією кожній особі від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як убачається з матеріалів справи, 19 січня 2021 року до Національного антикорупційного бюро України надійшла заява ОСОБА_5 №4160/19, зареєстрована за № В-713 щодо можливих протиправних дій суддів Київського апеляційного суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які виразилися в упередженості під час розгляду його апеляційної скарги, допущених процесуальних порушеннях та інших діях, які суперечили вимогам кримінально-процесуального законодавства, що призвело до постановлення несправедливого та незаконного судових рішень. Крім того, заявником надається оцінка відповідності ухваленого судового рішення вимогам КПК України.

З огляду на те, що розгляд порушених ОСОБА_5 питань не віднесено до компетенції Національного бюро, заяву листом від 20 січня 2021 року № 11-225/1759 було скеровано для організації розгляду відповідно до компетенції до Територіального управління Державного бюро розслідувань, про що було повідомлено і самого заявника.

Отже, як вірно зазначив слідчий суддя, і з цим погоджується колегія суддів, доводи заявника ґрунтуються на суб`єктивній оцінці та особистому ставленні до названих суддів, які розглядали його апеляційну скаргу.

У заяві про вчинення кримінального правопорушення, окрім незгоди з ухваленим рішенням, немає ніяких фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, які б давали підстави для кваліфікації дій за будь-якою зі статей Кримінального Кодексу України.

Суть заяви ОСОБА_5 зводиться до його незгоди з рішенням колегії суддів. Надання заявником особистої оцінки діям суддів та його негативне ставлення до них не є тими обставинами, які вказують хоча б наближено на ознаки кримінальних правопорушень.

Переконання заявника у тому, що внесенню до ЄРДР підлягають будь-які заяви чи повідомлення, є помилковим та суперечить чинним вимогам кримінального процесуального закону.

Усім повідомленням та заявам має бути надана оцінка, вони мають відповідати вимогам до таких повідомлень/заяв та найголовніше повинні містити обґрунтовані докази, які б вказували на подію кримінального правопорушення та на ймовірне вчинення заявленою особою кримінально карних дій.

У справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч. ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 Конституційний Суд України визначив, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Незалежність і недоторканність суддів є невід`ємною ознакою правової держави та однією з фундаментальних засад демократичного суспільства. Як наголошується в Рекомендації № R (94) 12 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам щодо незалежності, ефективності та ролі суддів, незалежність судів є передумовою верховенства права та основоположною гарантією справедливого суду.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» судові рішення вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом. Процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.

Виключним правом перевірки законності та обґрунтованості судових рішень наділений відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна ради європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі №21-319во07 зазначив, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання повідомлення про кримінальні правопорушення може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, передбачену статтями 126 та 129 Конституції України.

Початок кримінального провадження щодо судді/суддів, дії та повноваження яких регламентуються окремим Законом та підзаконними актами, взагалі має особливий порядок. При розгляді питання, що стосується не внесення відомостей в ЄРДР, яке стосується судді, необхідно також враховувати Висновок Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013.

Так, судова палата у кримінальних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, а також фізичні і юридичні особи та їх об`єднання зобов`язані поважати незалежність судді і не посягати на неї.

Враховуючи вищевикладене, оскільки повідомлення ОСОБА_5 від 19 січня 2021 року про кримінальне правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях колегії суддів Київського апеляційного суду ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ознак кримінального правопорушення, а фактично зводиться до незгоди із прийнятим суддями рішенням при розгляді справи, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що невнесення відомостей керівником ГПД НАБУ за повідомленням ОСОБА_5 не є протиправним та не може вважатись бездіяльністю, оскільки посадовими особами прийнято заходи щодо перевірки вказаних заявником фактів, а тому у задоволенні скарги належить відмовити.

Твердження ОСОБА_5 про те, що слідчим суддею у судове засідання не був викликаний керівник ГПД НАБУ ОСОБА_9 , дії якого ним оскаржувались, не свідчать про порушення вимог кримінально-процесуального законодавства з боку суду.

Так, Головний підрозділ детективів під керівництвом ОСОБА_9 є структурним підрозділом Національного антикорупційного бюро України, детективи якого уповноважені здійснювати досудове розслідування щодо корупційних кримінальних правопорушень.

У той же час, одним із структурних підрозділів, як цілісного державного органу, є Управління по роботі з громадськістю, у якому створений спеціальний відділ по роботі зі свідками та заявниками, співробітники якого, окрім іншого, уповноважені на те, щоб приймати участь у судових засіданнях, спілкуватись із заявниками, надавати відповіді на звернення тощо.

Повідомляючи Національне антикорупційне бюро України про те, що відбудеться судовий розгляд за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність керівника Головного підрозділу детективів, слідчий суддя не допустив жодного порушення вимог кримінального процесуального закону, як на цьому наполягає заявник. Більш того, його зава про кримінальне правопорушення була подана до НАБУ та зареєстрована штампом агентства, а не особистим підписом керівника одного зі структурних підрозділів.

Будь-який заявник, в тому числі і громадський активіст, як на цьому неодноразово наголошує ОСОБА_5 , не уповноважені обирати особу та структурний підрозділ, який повинен розглянути подану заяву та прийняти по ній рішення. Кожен підрозділ замається тими питаннями, на виконання яких уповноважений відповідно до посадової інструкції та внутрішньої градації кадрів.

Слідчий суддя не є статистом у кримінальному провадженні, і не виконує формальну функцію судового примусу уповноважених осіб вносити відомості до ЄРДР за усіма без виключення заявами та повідомленнями, як помилково вважає апелянт.

Крім того особа, яка подає заяву чи повідомляє про кримінальне правопорушення, під розпис попереджається про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення.

Апелянт ОСОБА_5 неодноразово подає заяви про вчинені кримінальні правопорушення, обізнаний із вимогами закону про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, проте в його заяві відсутній запис, що він бере на себе відповідальність за те, що у його заяві про вчинене кримінальне правопорушення, правдиві відомості.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 406, 407, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2021 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність керівника Головного підрозділу детективів Національного антикорупційного бюро України, без змін.

Ухвала набирає законної сили з після її постановлення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12