Справа № 755/4301/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" квітня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005198 від 27.09.2020 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя Донецької області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)19.12.2005 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі (перегляд вироку 23.11.2007); звільнений 03.12.2010 року по відбуттю строку покарання;

2)18.10.2011 року Іллічівським районним судом міста Маріуполя за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 19.09.2014 року по відбуттю строку покарання;

3)05.06.2020 року Деснянським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 185 КК України до одного року позбавлення волі, на підставі ст.75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробувальним строком 1 рік,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 27 вересня 2020 року приблизно о 03 годині 00 хвилин проходив вздовж паркану закритої території Філії «Дарницький вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Укрзалізниця» біля будинку №56 по вул. Алматинська у Дніпровському районі м. Києва, де у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до сховища, а саме: до території Філії «Дарницький вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Укрзалізниця», доступ до якої обмежено стороннім особам та яка знаходиться під охороною, ОСОБА_3 діючи умисно, переліз через паркан заводу.

Перебуваючи на території зазначеного заводу ОСОБА_3 впевнившись у тому, що у вказаному місці відсутні інші особи, а також у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, обрав об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходилось у вантажному вагоні, а саме - металеві частини конструкції вагону (зовнішнє кільце підшипника).

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел ОСОБА_3 почав носити вказані вище металеві деталі до паркану та перекидати через нього металеві деталі, а також час від часу складати їх за територією заводу з метою їх тимчасового таємного зберігання біля дерева для подальшої здачі до пункту прийому металобрухту.

Приблизно о 06 годині 15 хвилин того ж дня ОСОБА_3 встиг перекинути металеві частини конструкції вагону (зовнішнє кільце підшипника) у загальній кількості 164 штуки та почав перелазити через паркан. Однак, коли він опинився за територією заводу, то побачив працівників поліції й почав тікати, проте відразу був затриманий працівниками патрульної поліції, через що не отримав можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Отже, ОСОБА_3 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі. Тож ОСОБА_3 намагався викрасти металеві частини конструкції вагону (зовнішнє кільце підшипника) у загальній кількості 164 штуки вартістю 34 грн. 425 коп. кожна, загальною вартістю 5645 гривень 70 коп., які належать Філії «Дарницький вагоноремонтний завод» Акціонерного товариства «Укрзалізниця».

Будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) визнав повністю, дав покази, підтвердив вищевикладені обставини його скоєння, зокрема в частині часу, місця та способу вчинення, щиро розкаявся у вчиненому. Підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті. Зазначив, що він дійсно 27.09.2020 року вночі проник на закриту територію Філії «Дарницький вагоноремонтний завод» де намагався викрасти металеві конструкції, які всю ніч перекидував через забор. Проте, близько 6 години ранку був затриманий працівниками поліції. Розуміє, що проник на охоронювану закриту територію. Розпорядитися викраденим не зміг у зв`язку із затриманням. Наслідки вчинення злочину розуміє.

Останній виразив готовність понести покарання за вчинений злочин у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення даного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.

Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого. Суд, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст.185 КК України, а саме повторному вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного із проникненням до сховища, за вище встановлених обставин.

Суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2018 року (справа № 205/5830/16-к), згідно якої відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів, визначено поняття «сховище», як завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відображеного у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 березня 2018 року у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження, у порядку ст. 349 КПК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів проти власності, вчинив новий злочин під час іспитового строку, не одружений, не працює, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом І чи ІІ групи, спосіб життя, позицію представника потерпілого щодо фактичного не завдання збитків вчиненим кримінальним правопорушенням та сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; відношення обвинуваченого до вчиненого, а саме наявність у нього розуміння неприйнятності вчинених ним дій у цивілізованому суспільстві; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції частини третьої статті 185 КК України у виді позбавлення волі та з урахуванням вимог ч.3 ст.68 КК України щодо призначення покарання за незакінчений злочин, та положення ч.ч. 1,4 ст. 71 КК України, частково приєднавши до покарання за даним вироком невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Дане остаточне покарання (позбавлення волі), на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою, враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України, та даних про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення, а саме з 27.09.2020 року по 28.09.2020 року та з 25.02.2021 року до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені, відсутні.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

На підставі ч. 1,4 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Деснянського районного суду м. Києва від 05.06.2020 року та покарання за цим вироком, остаточно визначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відраховувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, а саме з 27.09.2020 року по 28.09.2020 року та з 25.02.2021 року до набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному проваджені, а саме зовнішнє кільце підшипника у кількості 164 одиниці, передані на зберігання представнику філії «Дарницького вагоноремонтного заводу» акціонерного товариства «Українська залізниця» та які належать філії «Дарницького вагоноремонтного заводу» акціонерного товариства «Українська залізниця» - залишити у володінні власника.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя