Справа № 562/1484/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2021 року Здолбунівський районний суд Рівненської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судових засідань ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів кримінальне провадження №0000012 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майдан, Дубенського району Рівненської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частини 1 статті 201 КК України,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 діючи умисно, в порушення вимог ст. 1 Закону України «Про вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей» (далі Закон), культурні цінності об`єкти матеріальної та духовної культури, що мають художнє, історичне, етнографічне та наукове значення і підлягають збереженню, відтворенню та охороні відповідно до законодавства України.
Статтями 11, 12 Закону передбачено, що заявлені до вивезення (тимчасового вивезення) та повернуті після тимчасового вивезення культурні цінності підлягають обов`язковій державній експертизі. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері вивезення, ввезення та повернення культурних цінностей за клопотанням власника культурних цінностей чи уповноваженої ним особи приймає на підставі висновку державної експертизи рішення про можливість або неможливість вивезення культурних цінностей. Про прийняте рішення власник культурних цінностей чи уповноважена ним особа письмово повідомляється в місячний термін від дня офіційного надходження клопотання.

Відповідно до п. 1.6. Інструкції про порядок оформлення права на вивезення, тимчасове вивезення культурних цінностей та контролю за їх переміщенням через державний кордон України, затвердженої наказом Міністерства культури i мистецтв України від 22.04.2002 № 258 (далі Інструкції), вивезення, тимчасове вивезення, у тому числі шляхом пересилання, культурних цінностей за межі митної території України дозволяється за наявності свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України (далі свідоцтво), зразок якого затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2000 № 984 «Про затвердження зразка свідоцтва на право вивезення (тимчасового вивезення) культурних цінностей з території України».

Відповідно до п. 2.1. Інструкції, клопотання про право на вивезення культурних цінностей подається власником до Державної служби контролю або до уповноваженого Державної служби контролю не пізніше ніж за місяць до їх вивезення.

Разом з цим, ОСОБА_4 будучи особою, яка тривалий час займається збутом предметів старовини, знаючи про особливий порядок вивезення таких предметів за межі території України, діючи в порушення вищенаведених норм, вирішив перемістити через митний кордон України з приховуванням від митного контролю культурних цінностей за наступних обставин.

Так, у невстановлений досудовим розслідування час, але до 03.03.2021 громадянин України ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою отримання прибутку від збуту культурних цінностей шляхом здійснення їх контрабанди за кордон, придбав чотири металеві предмети (чайний сервіз), а саме чайник, таганок, кавник та цукорниця виробництва французької мануфактури «CHRISTOFLE».
Надалі 03.03.2021, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , реалізуючи свій умисел на вчинення контрабанди культурних цінностей, помістив зазначені чотири предмети до картонної коробки, яку оформив як міжнародне поштове відправлення №СР357000292UA та через оператора поштового зв`язку «Укрпошта», перебуваючи у відділенні №35705 за адресою: Рівненська область, м. Здолбунів, вул. Грушевського, 15, відправив на ім`я ОСОБА_6 на адресу: АДРЕСА_2 .
При цьому, ОСОБА_4 , діючи з метою приховування вищевказаних чотирьох предметів від митного контролю, як підстави для переміщення товарів, заповнив митну декларацію форми CN 23, у яку вніс неправдиві відомості щодо найменування товарів, їх маркування та номерів, інших основних характеристик, достовірно знаючи, що відправлені ним товари відносяться до предметів старовини та можуть становити культурну цінність.
Однак, ОСОБА_4 не довів свого наміру до кінця, з причин, що не залежали від його волі, оскільки 11.03.2021 вказане міжнародне поштове відправлення разом із вмістом було вилучене в ході проведення тимчасового доступу на МП «Спеціалізований» Київської митниці Держмитслужби.
Відповідно до висновків експерта №СЕ-19/124-21/3151-М3 від 24.03.2021 та №19/103/-21/2482-М3 від 07.04.2021, чайник, таганок, кавник та цукорниця, які знаходились у міжнародному поштовому відправленні №СР357000292UA, відправленому ОСОБА_4 03.03.2021, є предметами столового посуду з високохудожнім оздобленням виробництва французької мануфактури «CHRISTOFLE», виготовлені у середині ХІХ на початку ХХ століття та відносяться до культурних цінностей.
19 травня 2021 року в м. Рівне між обвинуваченим ОСОБА_4 за участю його захисника ОСОБА_5 та прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 470, 472 КПК України.
Згідно даної угоди, прокурор Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за частиною 2 статті 15, частини 1 статті 201 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні.
Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 за частиною 2 статті 15, частини 1 статті 201 КК Україниу виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 96-2 КК України, предмети кримінального правопорушення, а саме: чайник, таганок, кавник та цукорниця виробництва французької мануфактури «CHRISTOFLE», виготовлені у середині ХІХ - на початку ХХ століття та відносяться до культурних цінностей підлягають спеціальній конфіскації.
В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені частиною 2 статті 473 КПК України, та наслідки її невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи в порядку п.1 ч. 3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частини 1 статті 201 КК Українивизнав та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ч.2 ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, згідний з видом покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Суд встановив, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Враховуючи викладене, вивчивши надані матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, захисника які не заперечували проти затвердження угоди про визнання винуватості, пояснення обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди.
Судом перевірено, що за своїм змістом укладена угода про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України, а також відсутні підстави для відмови у її затвердженні, передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.
Суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні, що ОСОБА_4 вчинив тяжкий злочин, а саме закінчений замах на контрабанду культурних цінностей, а тому його дії кваліфікує за частиною 2 статті 15, частини 1 статті 201 КК України.
Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що за місцем проживання компрометуючі матеріали відсутні, раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Виходячи із викладеного, суд дійшов до висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 19 травня 2021 року в м. Рівне між прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд, -

З А С У Д И В:

Затвердити угоду від 19 травня 2021 року між прокурором Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 0000012 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частини 1 статті 201 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частини 1 статті 201 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
Зобов`язати ОСОБА_4 відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
На підставі ст. 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію майна, яке було предметом злочину, а саме чайник, таганок, кавник та цукорниця виробництва французької мануфактури «CHRISTOFLE», які конфіскувати у власність держави, що знаходяться на зберіганні у КЗ «Рівненський обласний краєзнавчий музей» (м. Рівне, вул. Драгоманова, 19).
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили залишити попередній особисте зобов`язання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 9 969 грн. 73 коп.
Скасувати арешт на майно, а саме на ноутбук марки Dell із зарядним пристроєм, зошит із рукописними записами, мобільний телефон марки Samsung А6+ накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 27.04.2021 року залишивши їх за належністю ОСОБА_4 .

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Рівненського апеляційного суду через Здолбунівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1