Справа № 132/2316/20
Провадження №1-кп/132/5/21
Вирок
Іменем України

29.03.2021 м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області
в складі головуючої судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судових засідань - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калинівці кримінальне провадження, внесене 01.03.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000089 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, з базовою вищою освітою, студента Донецького національного університету імені Василя Стуса, неодруженого, офіційно непрацюючого зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,
за участю прокурора - ОСОБА_5 ,
потерпілої - ОСОБА_6 ,
захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2020 року ОСОБА_4 проводив дозвілля в кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 .
Близько 03 год. 15 хв. 01.03.2020р. ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ігноруючи загальноприйняті норми та правила в суспільстві, в присутності відвідувачів та працівників закладу, усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, умисно, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, використовуючи малозначний привід, почав виражатись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_6 . Не реагуючи на зауваження працівників закладу, бажаючи самоствердитися за рахунок публічного приниження інших, ОСОБА_4 , демонструючи особливу зухвалість, усвідомлюючи, що створює реальну загрозу для життя, здоров`я відвідувачів та працівників закладу, умисно, демонстративно, кинув пляшку з-під пива в область голови та обличчя ОСОБА_6 , яка знаходилася біля бар-стійки кафе, в результаті чого пляшка розбилася на дрібні шматки об голову ОСОБА_6 та розлетілася в різні сторони.
В результаті протиправних дій ОСОБА_4 , відповідно до висновку експерта № 14/17 від 13.03.2020р. ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді: садна (10) лобної ділянки, садно (1) спинки носа, садно (1) правого ока, садно (1) надбрівної ділянки, садно (1) виличної кістки, що належать до легких тілесних ушкоджень та закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, цефалічного синдрому, ушиті хірургічні рани волосяної ділянки голови (2), ушита хірургічна рана правої надбрівної ділянки (1) та належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тобто, вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.296 КК України.
Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в частині правової кваліфікації діяння не визнав, не заперечував наявності в його діях кримінального правопорушення проти особи, а саме легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності та суду пояснив, що 01 березня 2020 року близько 01 год 01:30 год ранку прийшов в кафе «Мальва», підійшов до бар-стійки й замовив пляшку пива. Перебував в кафе приблизно з півгодини, спілкувався з друзями, а потім біля бар-стійки побачив ОСОБА_8 , з якою знайомий близько 3-4 років, яку давно не бачив, і підійшов до неї щоб поговорити. Перебував з ОСОБА_6 в приятельських стосунках, спілкувалися лише в компаніях спільних знайомих, в конфліктних стосунках вони не перебували. Розмова була між ними обома, відбувалася спокійно, однак коли він намагався її обійняти, то це їй не сподобалось, мабуть настрою не було чи була в стані алкогольного сп`яніння. Потерпіла сказала відійти від неї, тому що «коронавірус», а тоді вилила йому на голову й плечі пиво із свого бокалу, у відповідь на що він облив її пивом із своєї пляшки. Конфліктувати вони почали між собою, коли вона стала його обливати. В цей час між ними став охоронник, сказав щоб обвинувачений відійшов, що останній й зробив, відійшовши на пару метрів та подумав, що конфлікт між ним і потерпілою закінчився. Однак навздогін вона щось сказала чи виразилася в його адресу словами нецензурної лайки, що разом з тим, що ОСОБА_6 принизила його, виливши на голову й плечі напій, зіпсувала йому нову кофту, його обурило, а тому він взяв пляшку пива й кинув нею у напрямку потерпілої, але попасти в неї не хотів, це вийшло випадково. Всі ці події відбувалися хвилин 2-3, після чого він одягнув капюшон і вийшов з кафе. На вулиці хтось з його знайомих сказав, що викликали «103», тоді він викликав таксі й поїхав додому. Вдома переодягнувся, бо ОСОБА_6 зіпсувала йому нові речі і вони разом з батьком поїхали в лікарню, однак там їм повідомили, що з потерпілою все нормально. Заподіяну потерпілій шкоду відшкодував в добровільному порядку, претензій вона до нього не має. З урахуванням заяви потерпілої про відмову від обвинувачення від 12.03.2021 просив провадження у справі щодо нього за ч.2 ст. 125 КК України закрити.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення- проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, вина обвинуваченого підтверджується сукупністю наступних, досліджених в судовому засіданні доказів.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила, що вона в той вечір 29.02.2020 року, перебувала в кафе-барі «Мальва» року не як працівник, оскільки була не на зміні, а просто відпочивала. При цьому була в стані алкогольного сп`яніння. Обвинуваченого знає як клієнта кафе близько 3-4 років, також знає його й поза межами кафе, однак будь-яких стосунків між собою не підтримують, просто, коли зустрічалися на вулиці то віталися. Будь-яких конфліктних стосунків між ними не було. Біля 3 год ранку вона стояла біля бару і до неї підійшов обвинувачений та почав обіймати її, і їй це не сподобалося. Потім між ними почалася сварка, в ході якого обвинувачений нецензурно до неї висловлювався. З якого конкретно приводу виникла сварка з ОСОБА_4 , зміст суперечки, та конкретні висловлювання вона не пам`ятає. Вони з ОСОБА_4 обмінювалися образами, оскільки ОСОБА_4 облив її пивом. При цьому зазначила, що відеозапис з камер відеоспостереження кафе «Мальва», який наявний в матеріалах справи, відповідає дійсності і з нього видно, що вона перша підійшла після сварки з обвинуваченим до останнього й вилила зі свого бокалу на нього коньяк у відповідь на його якусь образу, яку саме, точно вже не пам`ятає, а обвинувачений облив її пивом з пляшки. Далі, коли вона вже стояла мокра, обвинувачений відійшов від неї на декілька метрів і коли вона нахилилася щоб взяти з бар-стійки серветки, щоб витертися, в цей час обвинувачений кинув у нею пляшку, яка влучила їй в голову і відразу ж потекла кров. В цей час за бар-стійкою перебували вона, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . Чому обвинувачений кинув в неї пляшку, потерпіла сказати не може.
Працівниці кафе викликали «швидку допомогу», вимкнули музику й почали надавати їй допомогу. По приїзду «швидкої допомоги» потерпіла разом з працівницею бару ОСОБА_12 поїхали до лікарні.
Наступного дня обвинувачений зателефонував їй й запитав, що там трапилося, на що вона відповіла, що він розбив їй голову, а він сказав, що цього не пам`ятає, тому що був п`яний. Через тиждень після подій обвинувачений добровільно відшкодував заподіяні їй матеріальні і моральні збитки, вони помирилися і тому претензій до нього вона не має. Про це вона також писала заяву до суду і просила суд слухати справу у її відсутність. Щодо міри покарання обвинуваченому поклалася на розсуд суду.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , бармен кафе-бару «Мальва», суду пояснила, що в кінці лютого 2020 року, свідок була на роботі і тієї ночі, крім неї, на роботі були ОСОБА_14 , ОСОБА_10 і охоронних на ім`я ОСОБА_15 , прізвища не пам`ятає. Свідок бачила конфлікт між потерпілою і обвинуваченим, однак їхньої розмови вона не чула, оскільки гучно грала музика і вони (потерпіла і обвинувачений) були в іншому кінці бару, стояли один напроти одного. Хто кого обливав свідок не бачила, але бачила, як обвинувачений кинув пляшку і попав нею в голову потерпілої. Пляшку пива обвинувачений купляв у неї і, так як сильно грала музика, свідок нахилилася до обвинуваченого ближче щоб почути замовлення, то почула від нього запах алкоголю. Чи пив він пиво, свідок не бачила. Після того, як пляшка попала в голову потерпілої, свідок вимкнула музику, викликала «швидку допомогу» і потерпілу вивели на вулицю. Відвідувачі залишилися в залі. Сиділи за столиками, однак не танцювали, так як була вимкнена музика хвилин з десять.
Допитана в судовому засідання свідок ОСОБА_16 , офіціант кафе-бару «Мальва», суду повідомила, що точної дати не пам`ятає, орієнтовно рік тому в кінці лютого 2020 року, вона була на роботі, а ОСОБА_17 (потерпіла) відпочивала в кафе. Коли в кафе прийшов ОСОБА_4 (обвинувачений), не бачила, а бачила, що біля бару стояли потерпіла і обвинувачений, розмовляли між собою на підвищених тонах. Потерпіла стояла біля холодильника, розмахувала руками й щось кричала. Сперечалися вони хвилин з п`ять. Самої розмови між ними вона не чула. Потім вже побачила як з голови потерпілої текла кров. Прийшла ОСОБА_11 й почала надавати потерпілій допомогу, згодом підійшла ОСОБА_18 . Потім ОСОБА_19 поїхала разом з ОСОБА_20 в лікарню, заклад продовжив працювати, при цьому вона залишилася на зміні сама.
Свідок ОСОБА_12 , офіціант кафе-бару «Мальва», суду пояснила, що тієї ночі 29.02.2020 року в зміні працювали ОСОБА_9 бармен, ОСОБА_10 офіціантка і вона, як друга офіціантка. В закладі було багато відвідувачів і свідок бачила як ОСОБА_4 вживав пиво. Бачила початок сварки між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , оскільки вони голосно розмовляли, і це було видно по зовнішнім ознакам: жестикуляції, виразами обличь, проте змісту розмови вона не чула, оскільки голосно грала музика, а також про тривалість сварки їй невідомо, оскільки в цей час вона вийшла до вбиральні. Коли вона повернулася з вбиральні, то побачила, що з голови потерпілої текла кров. Вона охоронником ОСОБА_21 надавали потерпілій допомогу, а потім вона і потерпіла поїхали в лікарню. В лікарні пробули десь біля години, а може й більше.
Свідок ОСОБА_22 , охоронних кафе-бару «Мальва», суду пояснив, що за давністю часу детально подій вже не пам`ятає, але це було вночі, свідок перебував на зміні. Потерпілу знає, так як вона працювала в кафе «Мальва» барменом, обвинуваченого не знає. Події між потерпілою і обвинуваченим відбувалися біля бар-стійки. Спочатку вони кричали один до одного, а потім розмова була спокійна, але зміст розмови він не чув. Потім почали обливати один одного напоями, хто кого першим почав обливати напоями свідок не пам`ятає, а почав їм обом робити зауваження, щоб вони втихомирилися. Моменту, коли обвинувачений кидав пляшку свідок не бачив, а бачив лише, що пляшка влучила в голову потерпілої й з голови почала йти кров. Куди зник хлопець він не знає, тому що в цей час дивився на потерпілу.
З досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що згідно з протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 01.03.2020 працівник СРПП №1 Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, капітан поліції ОСОБА_23 01.03.2020 о 04:30 год. прийняв усну заяву від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_3 про вчинення кримінального правопорушення. Згідно вказаного протоколу ОСОБА_6 повідомила, що 01.03.2020 близько 03:30 год. в кафе «Мальва» в м. Калинівці біля бару вона розмовляла з гр. ОСОБА_24 , після чого він її вдарив пляшкою по голові, після цього покинув кафе та поїхав у невідомому напрямку (а.с.56).
Вказана заява зареєстрована у встановленому порядку 01.03.2020 року, що підтверджується витягом з ЄРДР за №0000089 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 125 КК України (а.с.52).
Постановою слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_25 від 09.03.2020 кримінальне правопорушення в кримінальному провадженні №0000089 від 01.03.2020 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України, про що внесено відомості в ЄРДР, що стверджується відповідним витягом з ЄРДР (а.с. 65,66,67).
Так, згідно з витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000089 від 09.03.2020 правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст. 296 КК України.
19.03.2020 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду від 10.03.2020 року у справі №132/770/20 надано дозвіл на тимчасовий доступ до документів, що знаходяться в архіві Калинівської ЦРЛ, а саме до медичної карти стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_6 , з можливістю її вилучення (а.с.59).
На підставі вищевказаної ухвали 13.03.2020 року складено протокол тимчасового доступу до речей і документів щодо медичної карти стаціонарного хворого №1364 на ім`я ОСОБА_6 (а.с.78-79)
Згідно з випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1364 від 02.03.2020 КП КЦРЛ у ОСОБА_6 , 02.03.2020 діагностовано закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, цефалгічний синдром, алкогольне сп`яніння. ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному лікуванні з 02.03.2020 по 10.03.2020 року в неврологічному відділенні КП «Калинівської ЦРЛ» КРР (а.с.94).
Постановою слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_26 від 16.03.2020 медична карта стаціонарного хворого №1364 на ім`я ОСОБА_6 на 25 арк. визнана речовим доказом у кримінальному провадженні №0000089 від 01.03.2020, яка поміщена в паперовий конверт та зберігається при матеріалах кримінального провадження.
Згідно з висновком експерта №14/17 від 13.03.2020 під час судово-медичного огляду (02.03.2020) у ОСОБА_6 мали місце тілесні ушкодження у вигляді: ушиті хірургічні рани волосяної ділянки голови (2); ушита хірургічна рана правої надбрівної ділянки голови (1); садна (10) лобної ділянки, садно (1) спинки носа, садно (1) правого ока, садно (1) надбрівної ділянки, садно (1) виличної кістки. Згідно наданої «Медичної карти стаціонарного хворого №1364 КП «Калинівська ЦРЛ « на ім я ОСОБА_6 , 1993 року народження, під час стаціонарного лікування в Калинівській ЦРЛ в неврологічному відділенні з 02.03.2020 по 10.03.2020 були виявлені тілесні ушкодження: «Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, цефалгічний синдром». За ступенем тяжкості закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, цефалічний синдром, ушиті хірургічні рани волосяної частини голови (2), ушита хірургічна рана обличчя (1) належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад 6,але не більше 21 дня) розлад здоров`я згідно з п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р). Садна обличчя належать до легких тілесних ушкоджень ( згідно з п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р) та Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи 01.03.2020 (а.с. 80-81).
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 під час конфлікту 01.03.2020, при цьому пояснивши, що кидав пляшку в бік потерпілої, проте попасти в неї не хотів, зокрема, в обличчя.
Ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду від 04.03.2020 надано тимчасовий доступ до записів з камер відеоспостереження розміщених в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 за 01.03.2020 з можливістю вилучення вказаних записів для приєднання до матеріалів кримінального провадження (а.с. 59).
На підставі даної ухвали 06.03.2020 складено протокол тимчасового доступу до речей і документів, а саме відеозаписів із камер відеоспостереження, що встановлені в приміщенні кафе-бару «Мальва» по вул. Незалежності, 38 м. Калинівка, в ході якого вилучено два відео файли(0-02-05-0f73а748е78fdа083а6с та 0-02-04-298е83с9fbеfа0b1bе08) з камер відеоспостереження, що встановлені всередині приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які були поміщені на CD-R диск упакований в паперовий конверт (а.с. 60-61).
Постановою слідчого від 06.03.2020 вищезазначений CD-R диск з двома відеозаписами визнано речовим доказом в кримінальному провадженні №0000089 від 01.03.2020 (а.с. 64).
Згідно з даними протоколу огляду речей від 06 березня 2020 року, під час якого було оглянуто оптичний диск CD-R з відеозаписом з камер спостереження розташованих в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » щодо події, яка мала місце 01.03.2020. При відтворенні файлу «0-02-04-298е83с9fbеfа0b1hе08» встановлено, що на самому відеозаписі зазначено номер відеокамери « САМ 11», дата та час «2020-03-01 03:14:14», тривалість запису 01:30 хв.При перегляді відеозапису встановлено, що біля барної стійки знаходиться потерпіла ОСОБА_6 та на 2 секунді запису до неї підходить ОСОБА_4 , який одягнений в спортивну куртку з капюшоном та розмовляє і намагається обійняти її. ОСОБА_6 відвертається від нього, уникаючи того, щоб її обійняли, що триває протягом 20 секунд. На відеозаписі видно, що в руці ОСОБА_4 знаходиться пляшка з пивом, яке він вживає. На 35 сек. запису ОСОБА_6 виливає на голову ОСОБА_4 напій зі свого бокалу. На 39 сек. запису ОСОБА_4 виливає пиво із пляшки на голову та обличчя ОСОБА_6 . Між них втручається особа чоловічої статі Особа 1, що повернута спиною до відеокамери. На 44 сек. запису ОСОБА_4 відходить від барної стійки, а ОСОБА_6 продовжує розмовляти з Особою 1. На 01 хв. 12 сек. відеозапису об голову ОСОБА_6 розбивається пляшка кинута з правого боку від барної стійки. На самому відеозаписі зазначено час та дату «2020-03-01 03:15:27».
При відтворенні файлу «0-02-05-0f73а748е78fdа083а6с» встановлено, що розпочинається запис із камери спостереження встановленої в кафе-барі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме зліва від барної стійки. На самому відеозаписі зазначено номер камери «САМ 06», дата та час «2020-03-01 03:15:00», тривалість запису 01:08 хв. На 28 сек. запису особа чоловічої статі, що знаходиться біля барної стійки, а саме з краю ближнього до виходу з кафе, замахується та кидає пляшку в напрямку барної стійки. Тобто, на вказаному записі зазначені обставини описані при перегляді попереднього відеофайлу. На 32 сек. запису вказана особа одягає капюшон та виходить з кафе (а.с. 62-63).
Вказаний CD-R диск оглянутий та відтворений в судовому засіданні у присутності учасників кримінального провадження, будь-яких зауважень від яких на адресу суду не надійшло.
За обставинами події та пояснень обвинуваченого в судовому засіданні саме він та ОСОБА_6 є учасниками обставин, відображених на відео.
З протоколу огляду місця події від 23.03.2020 та фототаблиці до нього вбачається, що місцем огляду є приміщення кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . На час огляду заклад у зв`язку з карантином зачинений для відвідувачів. При огляді даного приміщення будь-яких речових доказів не виявлено та не вилучено (а.с. 83-86).
Дії обвинуваченого правильно кваліфіковано за ч.1 ст.296 КК України, оскільки ОСОБА_4 вчинив хуліганство, тобто, грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.
Суд не вбачає правових підстав для кваліфікації дій останнього за ч.2 ст.125 КК України, з таких підстав.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за статтею 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.
Кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
Обов`язковою ознакою суб`єктивноїсторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Виходячи із правового аналізу норми ст.296 КК України, слід прийти до висновку, що хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.
З урахуванням зазначеного дії, що супроводжувалися погрозами вбивства, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, обумовлені особистими неприязними стосунками, підлягають кваліфікації за статтями КК, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише в тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Таким чином, для юридичної оцінки діяння за статтею 296 КК України обов`язковим є поєднання ознак об`єктивної сторони цього злочину у виді грубого порушення громадського порядку, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, і суб`єктивної сторони, зокрема, мотиву явної неповаги до суспільства.
За відсутності відповідного мотиву, коли застосування насильства зумовлене неприязними стосунками з потерпілим і прагненням завдати шкоди конкретній особі з особистих спонукань, сам собою факт вчинення протиправних дій у громадському місці в присутності сторонніх осіб не дає достатніх підстав для кваліфікації їх як хуліганства.
Зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для його правової оцінки, в кожному конкретному випадку визначається виходячи з часу, місця, обстановки й інших обставин його вчинення, характеру дій винного, а також поведінки потерпілого і стосунків, що склалися між ними.
У своєму правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 4 жовтня 2012 року у справі № 5-17кс12, Судова палата у кримінальних справах вказала на те, що об`єктом захисту цих норм є громадський порядок, який слід розуміти як стан суспільних відносин, що виник, сформувався, змінюється та існує під впливом дії правових норм (значною мірою), моральних засад, звичаїв, етичних правил, традицій, інших позаюридичних чинників і знаходить свій вияв (відображається) у безпечності громадського спокою, охороні здоров`я, честі та гідності людини, її прав та свобод, зокрема, права на відпочинок, усталених правил співжиття, комунікації (спілкування), у поведінці в побуті, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного, у нормальному функціонуванні органів державної влади, місцевого самоврядування, різних установ, організацій, громадських об`єднань, інших інституцій, які займаються корисною суспільною діяльністю.
Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного (нікчемного) приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством, зокрема із використанням травмуючих властивостей таких предметів, як вогнепальна зброя, і призводять до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.
В основі відмежування хуліганства від злочинів проти здоров`я, крім інших ознак, перебувають об`єкт злочину, який значною мірою визначає правову природу (характер) кожного із цих діянь та їхню суспільну небезпечність, і така ознака суб`єктивної сторони злочину, як його мотив.
Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок та інші зазначені вище об`єкти захисту. Зміст та спрямованість цього діяння висновуються із характеру дій особи, яка їх вчиняє, а також із стосунків, які склалися між такою особою та потерпілим.
Особливість мотиву хуліганства полягає у причинній зумовленості. Спонуки вчинити такі дії можуть бути різні. Поєднує їх те, що вони, здебільшого, позбавлені будь-якої необхідності, нерідко постають із бажання особи показати свою ніби вищість (винятковість), чи з розгнузданого самолюбства, пов`язаного з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки.
На відміну від злочинів проти особи, коли кримінально карані дії супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, зазначені дії як хуліганство кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Початок прояву такого діяння може бути різний: наприклад, особа може завчасно передбачити, що перебуватиме у громадському місці під час проведення якихось заходів, й у зв`язку із цим готується, налаштовує себе на вчинення у той час відповідних протиправних дій, або ж рішення вчинити такі дії може виникнути спонтанно, раптово, ситуативно. Однак для кваліфікації хуліганства момент виникнення бажання його вчинити не є визначальним, оскільки не є конструктивною ознакою (складовою) цього посягання. Цей стан не виключає й того, що особа, яка не планувала або завчасно не готувалася і не мала наміру вчинити хуліганство, водночас може скоїти це діяння згодом за будь-яких обставин.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2015 року у справі №5-41кс14. Підтримав означену позицію й Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постановах ККС ВС від 19.04.2018 по справі №209/1242/13-к; від 19.03.2019 по справі №751/4233/18.
Оцінивши показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 ,, даних ними в ході допиту під час судового засідання суд вважає що вони узгоджуються між собою та з показаннями потерпілої ОСОБА_6 , даними, що містяться у письмових доказах, протоколах слідчих дій, висновку експертизи, а тому суд визнає їх достовірними і бере в основу вироку. Відносно незначних розбіжностей та неточностей в показаннях свідків щодо дати події, суд вважає, що вони обумовлені тривалим часом, який минув після цих подій, а також тим, що вона мала місце на початку доби, саме о 03 год 15 хв ранку, однак це не впливає на об`єктивність та достовірність зазначених доказів,
Відповідно до фактичних обставин даної справи, встановлених на підставі безпосередньо сприйнятих судом доказів, в ході судового розгляду встановлено, що 01 березня 2020 року, близько 03 год. 15 хв., ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в кафе-барі «Мальва» за адресою вул. Незалежності, 38 в м. Калинівка Вінницької області вчинив саме хуліганські дії по відношенню до потерпілої ОСОБА_6 , що супроводжувалися особливою зухвалістю, оскільки події відбувалися на очах у великої кількості відвідувачів та працівників закладу, ОСОБА_4 усвідомлював, що знаходиться в громадському місці, та перешкоджає відпочинку потерпілої ОСОБА_6 , нехтуючи зауваженнями останньої, продовжував зухвало поводитися по відношенню до неї, що спровокувало сварку, в ході якої виражався до потерпілої словами нецензурної лексики, а також внаслідок чого потерпіла і обвинувачений облили один одного напоями, кинув в бік потерпілої пляшку з-під пива, яка влучила їй в голову внаслідок чого ОСОБА_6 отримала легкі тілесні ушкодження з розладом і без розладу здоров`я, чим вчинив грубе порушення громадського порядку, посягнувши на відносини, що склались у суспільстві та проявив зневагу до правових норм, моральних засад та етичних правил, усталених правил співжиття, у повазі і ставленні членів спільноти один до одного.
При цьому, ОСОБА_4 використав нікчемний привід, адже після того, як він з потерпілою облили один одного напоями, конфлікт між ними було врегульовано втручанням з боку охоронника ОСОБА_22 , до цього потерпіла і обвинувачений були знайомі між собою, однак будь-яких стосунків не підтримували, а отже, особистих неприязних стосунків між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до нанесення тілесних ушкоджень не виникало, а тому ініціатором конфлікту необхідно вважати самого обвинуваченого ОСОБА_4 .
Доводи обвинуваченого про те, що його дії були зумовлені наміром завдати лише шкоди здоров`ю потерпілої і безпосередньо спрямовані на досягнення цього результату, з мотивів помсти за образи та зіпсований одяг, суд вважає неспорможними, оскільки з показів самого обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що пляшку з пивом він кидав у напрямку потерпілої ОСОБА_6 , проте не хотів в неї попасти.
Враховуючи зазначене, та те, що ОСОБА_4 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, саме з мотивів явної неповаги до суспільства, маючи на меті показати свою ніби вищість (винятковість), пов`язану з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки, його дії виключають склад кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи.
Захист стверджував, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_4 було порушено за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України 01.03.2020 у формі приватного обвинувачення за заявою ОСОБА_6 . В подальшому 06.03.2020 потерпіла звернулася до органу досудового розслідування з письмовою заявою про закриття даного кримінального провадження в зв`язку з примиренням з ОСОБА_4 та відмовою від обвинувачення.
Положеннями ч. 4 ст. 26 КПК України визначено, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення. Натомість орган досудового розслідування замість закриття кримінального провадження, безпідставно 09.03.2020 перекваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 296 КК України. При цьому до ЄРДР були внесені неправдиві відомості про заяву ОСОБА_6 , а саме, що від неї надійшла заява про те, що в кафе «Мальва» чоловік на ім`я ОСОБА_27 безпричинно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, кинув пляшкою в область її голови, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження.
Суд не приймає зазначений довід сторони захисту до уваги, оскільки з документів про рух кримінального провадження та даних ЄРДР встановлено, що кримінальне провадження за фактом вказаної події зареєстровано у встановленому порядку, реєстрація проведена на підставі усної заяви ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. При цьому підозра ОСОБА_4 за ознаками вказаного кримінального правопорушення вручена не була.
Відповідно до постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_25 від 09.03.2020 кримінальне правопорушення в кримінальному провадженні №0000089 від 01.03.2020 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України про що внесено відомості в ЄРДР, що стверджується відповідним витягом з ЄРДР, що переконує суд у тому, що сторона обвинувачення діяла на законних підставах та збирала докази у кримінальному провадженні за вказаною подією. Саме стороні обвинувачення надано право подальшої юридичної оцінки дій (правова кваліфікація на стадії досудового розслідування), що виразилась у оголошенні та врученні ОСОБА_4 підозри за ч. 1 ст. 296 КК України за фактом зазначеної події, що мало місце 19.03.2020.
В матеріалах кримінального провадження міститься заява потерпілої ОСОБА_6 датована 06.03.2020 на ім`я начальника СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_28 , відповідно до якої потерпіла просила кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України закрити, в зв`язку з примиренням з ОСОБА_4 та відмовою від обвинувачення.
Проте, як убачається з штемпеля канцелярії відділу поліції, вказана заява зареєстрована 10.03.2020, тобто після перекваліфікації дій ОСОБА_4 із кримінального правопорушення у формі приватного обвинувачення (ч. 1 ст. 125 КК), на кримінальне правопорушення публічного обвинувачення (ч. 1 ст. 296 КК). Сумніви у дотриманні порядку реєстрації вказаної заяви органом поліції відсутні.
Висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, суд дійшов на підставі показань потерпілої ОСОБА_6 та свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , які будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, чітко зазначили: потерпіла ОСОБА_6 про те, що, коли обвинувачений наступного дня після події зателефонував до неї й запитував, що між ними сталося, так як він сам не пам`ятає, оскільки був п`яний; а свідок ОСОБА_13 , що коли ОСОБА_4 замовляв у неї пиво, то вона чула від нього запах алкоголю, ОСОБА_12 , яка підтвердила, що під час події бачила як ОСОБА_4 вживав пиво.
Підстав сумніватися в правдивості й достовірності показань потерпілої та свідків у суду не має.
Оцінивши показання потерпілої ОСОБА_6 й свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 в цій частині, відповідно до ст. 94 КПК, суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального проступку у стані алкогольного сп`яніння.
У своєму правовому висновку викладеному в постанові від 11 лютого 2020 року по справі №643/20474/15-к Верховний Суд наголошує, що норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.
Тому доводи сторони захисту про те, що факт перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння повинен підтверджуватися виключно на підставі висновків відповідного експерта, або іншими документами, які матеріали кримінального провадження не містять, не ґрунтуються на положеннях процесуального закону.
Також не приймаються до уваги доводи сторони захисту, про те, що стороною обвинувачення не доведено, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 була реальна загроза життю і здоров`ю відвідувачів та працівників закладу через те, що кинута обвинуваченим пляшка розбилася об голову ОСОБА_6 на дрібні шматки, оскільки з дослідженого протоколу огляду речей від 06 березня 2020 року, під час якого було оглянуто оптичний диск CD-R з відеозаписом з камер спостереження розташованих в кафе-барі «Мальва» щодо події, яка мала місце 01.03.2020. та при відтворенні файлів «0-02-04-298е83с9fbеfа0b1hе08», «0-02-05-0f73а748е78fdа083а6с» встановлено, що за барною стійкою крім ОСОБА_6 знаходяться працівники закладу, а саме охоронець ОСОБА_22 , офіціант ОСОБА_16 , а також відвідувачі закладу з іншого боку. В той момент, коли скляна пляшка влучила в голову потерпілої, офіціант також ухилялася можливого потрапляння в її бік кинутого предмета.
Разом з тим, суд вважає, що стороною обвинувачення не наведено достатніх і переконливих доказів тому, що діями ОСОБА_4 була тимчасово порушена нормальна діяльність кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки цей висновок органу досудового розслідування не підтверджений жодним із допитаних в судовому засіданні свідків, які були працівниками вищевказаного закладу. Не спростовують цього висновку суду й показання свідка, бармена кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_13 про те, що після того, як пляшка попала в голову потерпілої, свідок вимкнула музику, викликала «швидку допомогу» і потерпілу вивели на вулицю, а відвідувачі залишилися в залі, сиділи за столиками, однак не танцювали, так як була вимкнена музика хвилин з десять, оскільки ця обставина не вказує на порушення нормальної діяльності закладу, а тому вона не підлягає врахуванню в доведеному судом обвинуваченні ОСОБА_4 .
За ознакою особливої зухвалості хуліганством може бути визнано таке грубе порушення громадського порядку, яке супроводжувалося, наприклад, насильством із завданням потерпілій особі побоїв або заподіянням тілесних ушкоджень, знущанням над нею, знищенням чи пошкодженням майна, зривом масового заходу, тимчасовим припиненням нормальної діяльності установи, підприємства чи організації, руху громадського транспорту тощо, або таке, яке особа тривалий час уперто не припиняла. Тобто для кваліфікації злочинних дій за ознакою особливої зухвалості достатньо лише встановленого судом факту заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому.
До такого правового висновку дійшов у своїй постанові від 27 жовтня 23020 року Верховний Суд у справі № 323/3000/18.
При вирішенні питання щодо обрання ОСОБА_4 покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання та слідує принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З характеристики, наданої 10.07.2020 виконкомом Калинівської міської ради № 1446 вбачається, що ОСОБА_4 зарекомендував себе з позитивної сторони, конфліктних ситуацій з сусідами та жителями міста зафіксовано не було, скарг на ОСОБА_4 до органів місцевої влади не надходило (а.с. 92);
Також з довідки-характеристики №761 від 06.03.2020 виконавчого комітету Калинівської міської ради вбачається, що ОСОБА_4 за час проживання на території Калинівської міської ради характеризується з посередньої сторони, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.
Відповідно до відповіді начальника СМ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 11.03.2020 №1932/218-2020 ОСОБА_4 притягувався до адміністративної відповідальності (а.с. 75,76).
Донецьким національним університетом ім. В. Стуса студент 4 курсу університету ОСОБА_4 характеризується позитивно, як комунікабельний, доброзичливий, такий, що користується авторитетом серед одногрупників. Відповідально і сумлінно виконує доручення викладачів та куратора, прагне стати висококваліфікованим фахівцем у сфері менеджменту персоналу. (а.с. 93).
Згідно консультативного висновку КП «Калинівська ЦРЛ» КРР від 06.03.2020 ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра не перебуває (а.с. 73).
Згідно консультативного висновку КП «Калинівська ЦРЛ» КРР від 06.03.2020 ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с. 36).
Згідно з вимогою про судимість від 11.03.2020 обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий (а.с. 69).
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив умисне кримінальне правопорушення.
Як убачається з показань потерпілої ОСОБА_6 в суді та наявної в матеріалах кримінального провадження її розписки від 06.03.2020, потерпіла отримала від ОСОБА_4 8000 грн. в рахунок погашення спричиненої їй матеріальної і моральної шкоди та претензій за фактом заподіяння їй тілесних ушкоджень вона до ОСОБА_4 не має (а.с. 91).
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає добровільне відшкодування завданого збитку.
Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає вчинення кримінального проступку особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до ч.2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Згідно з ч.3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, частково визнав вину, не заперечуючи заподіяння ним потерпілій тілесних ушкоджень, відсутність претензій матеріального і морального характеру з боку потерпілої, позитивні характеристики за місцем проживання і навчання, раніше притягувався до адміністративної відповідальності, не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд дійшов висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень має бути кримінальне покарання в межах санкції ч.1 ст. 296 КК України (в редакції до 01.07.2020) у виді штрафу розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому, суд не погоджується з позицією прокурора щодо неможливості призначення ОСОБА_4 у вигляді штрафу в зв`язку з відсутністю самостійного заробітку, що може призвести до унеможливлення сплати штрафу та уникнення від покарання, оскільки судом встановлено, що обвинуваченим протягом тижня після скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим в добровільному порядку була відшкодована потерпілій завдана матеріальна і моральна шкода в розмірі 8000 грн.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, процесуальні витрати відсутні.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 24.03.2020 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладанням наступних обов`язків: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; утриматися від спілкування з потерпілою ОСОБА_6 , а також свідками; не відвідувати кафе, бари та інші розважальні заклади, а також заклади торгівлі, де продаються спиртні напої на розлив; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 від 01.12.2015, виданий Липовецьким РС УДМС України у Вінницькій області на ім`я ОСОБА_4 , що дає право на виїзд з України.
При цьому, слідчим суддею було визначено строк дії ухвали суду, а саме, в межах строку досудового розслідування, однак не більше ніж на шістдесят діб (до 22.05.2020р.) і, що після закінчення цього строку, ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Ні в ході досудового розслідування слідчим суддею, ні під час судового розгляду судом вищевказаний запобіжний захід ОСОБА_4 не продовжувався, нові заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_4 не застосовувалися.
Отже, ухвала слідчого судді Калинівського районного суду Вінницької області від 24.03.2020 про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання на момент ухвалення вироку втратила чинність.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України і призначити покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави.
Речовий доказ у справі: медичну карту стаціонарного хворого №1364 на ім`я ОСОБА_6 повернути за приналежністю КП «Калинівська ЦРЛ» КРР; CD-R диск, на який поміщено відеозаписи з камер відеоспостереження, що встановлені в приміщенні кафе-бару «Мальва» по вул. Незалежності, 38 м. Калинівка, з двома відеозаписами (0-02-05-0f73а748е78fdа083а6с та 0-02-04-298е83с9fbеfа0b1hе08) залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Калинівський районний суд Вінницької області.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1