ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/567/21 Справа № 199/7460/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001599 відносно:
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Талсі Латвія, громадянина України, із вищою освітою, не одруженого, не маючого на утримані неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого в ТОВ «Авто імпульс трейд» на посаді майстра приймальника, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого положеннями ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року ОСОБА_10 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Цивільний позов ОСОБА_8 - задоволено частково: стягнуто з відповідача на користь позивача суму в розмірі 51186,53 грн., з яких: сума в розмірі 16186,53 грн. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та сума в розмірі 35000,00 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.
Вирішено питання щодо речових доказів та щодо розподілу судових витрат по справі.
Як встановлено судом, 22 серпня 2020 року приблизно о 22-00 годині ОСОБА_10 , керуючи технічно справним автомобілем «Фольксваген Гольф 5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по прилеглій території будинку №6 вул. М. Малиновского з боку дворового проїзду в напрямку вул. М. Малиновського в м. Дніпро.
Під час руху ОСОБА_10 , знаходячись у стані наркотичного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку та координувати свої дії, виїжджаючи на дорогу з прилеглої території будинку №6 на вул. Маршала Малиновського, не надав дорогу автомобілю «Фольксваген Гольф 4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по вул. Маршала Малиновського в м. Дніпро з ліво на право за напрямком його руху та допустив з ним зіткнення.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирці ОСОБА_8 , яка знаходилася у автомобілі «Фольксваген Гольф 4» реєстраційний номер НОМЕР_2 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого уламкового перелому правої променевої кістки на межі середньої та нижньої третини зі зміщенням уламків, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п.2.2.2 „ Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6 термін зрощення кісткової тканини 21-на доба.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Фольксваген Гольф 5», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги п.2.9 (а) та п. 10.2 Правил дорожнього руху України, які свідчать:
п. 2.9 (а) «Водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;
п. 10.2. «Виїжджаючи на дорогу з житлової зони, дворів, місць з стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, водій повинен перед проїзною частиною, чи тротуаром, дати дорогу пішоходам, і транспортним засобам, що рухаються по ній, а з`їжджаючи з дороги велосипедистам і пішоходам, напрямок руху яких він перетинає», - невиконання яких перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_8 - змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної і матеріальної шкоди, та стягнувши з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8 суму в розмірі 14230,00 грн., з яких: 11230,00 грн. - в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 3000,00 грн. В рахунок відшкодування моральної шкоди.
В іншій частині вирок суду обвинувачений просить залишити без змін.
В обґрунтування свої вимог обвинувачений посилається на те, що матеріали кримінального провадження не містять достатньо доказів на підтвердження ані понесених позивачем збитків матеріального характеру, ані на підтвердження розміру моральної шкоди.
Що стосується матеріальної шкоди, то обвинувачений зазначає, що через відсутність епікризу, усі препарати, що зазначаються потерпілою та які значені у рахунках і товарних чеках не мають підтвердження, що були використані у ході її лікування.
Цивільним позивачем не надано будь-яких інших листків лікарських призначень, тощо, які б підтверджували лікування її цими препаратами і їх пов`язаність із спричиненими ДТП ушкодженням закритого уламкового перелому правої променевої кістки.
Цивільним позивачем до матеріалів справи долучено ксерокопії поганої якості фіскальних чеків на придбання товарів на наступні суми - 559,30 грн; 218,10; 355,04 грн; 2110,70 грн.; 326,51 грн.; 534,00 грн,; 16,00 грн.; 14,00 грн.; 225,48 грн. у яких не зазначено, що платником є потерпіла, та відсутній епікриз з зазначенням вказаних препаратів.
Єдиний документ, що, на думку обвинуваченого, має відношення до суті справи, це рахункок-фактури №2608/267 від 26 серпня 2020 року на суму 11230,00 гривень та квитанція про сплату рахунку із зазначенням ФІО потерпілої.
Крім того у наданих цивільним позивачем додатках не міститься видаткових накладних, що є підтвердженням отримання товару по вказаним рахункам та додано несплачені рахунки.
Також, обвинувачений звертає увагу, що у рецепті лікаря не зазначено ФІО потерпілої та іншої інформації, що стосується її лікування.
Що стосується суми моральної шкоди, яка задоволена судом, а саме 35000,00 грн., то ОСОБА_10 зазначає, що така сума є завеликою для нього. Його машина - була єдиним джерелом доходу на утримання сім`ї, додаткових доходів він не маю, а тому стягнута судом першої інстанції сума у відшкодування моральної шкоди в розмірі 35000,00 грн. Призведе до того, що сім`я ОСОБА_10 буде вимушена обмежувати себе в їжі та інших витратах на забезпечення життєздатності людини.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Захисник обвинуваченого апеляційну скаргу свого підзахисного підтримав, наполягав на її задоволенні.
Потерпіла в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечувала, додатково зазначила, що жодних коштів на відшкодування моральної та матеріальної шкоди від ОСОБА_10 так і не отримала. Представник потерпілої в судовому засіданні думку своєї підзахисної підтримав, додатково зазначив, що вирок суду в частині вирішенні позовних вимог потерпілої є цілком законним, обґрунтованим та відповідним фактичним обставинам та матеріалам справи.
Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її незаконність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку та пояснення учасників кримінального провадження, їх виступи в судових дебатах, перевіривши матеріали провадження в межах поданої апеляційної скарги на вирок суду першої інстанції, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України особі, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода, виходячи з п. 1 і п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України може проявлятися у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахування інших обставин, які мають істотне значення, також при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.
Згідно ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Фізична особа, дією або бездіяльністю якої порушено особисте немайнове право фізичної особи, зобов`язана вчинити необхідні дії для його негайного відновлення (ч. 1 ст. 276 ЦК України). Якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи, не учиняються, суд може постановити рішення про відновлення порушеного права, а також про відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням (ч. 2 ст. 276, ст. 280 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, за наявності її вини.
Згідно з п. 6 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд виходить із загального принципу розумності і справедливості, що закріплений в ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Так, згідно наданих до позовної заяви письмових доказів, зокрема, квитанцій про оплату ліків та медичного обладнання для проведення оперування потерпілої, а також, рахунок фактура імпланту, вставленого потерпілій, документально підтверджуються витрати на лікування ОСОБА_8 на загальну суму 16186,53 грн., яка і була стягнення судом першої інстанції з відповідача на користь позивача.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що в наявних квитанціях відсутнє прізвище потерпілої, оскільки по своїй суті вони є роздруківкою з терміналів при оплаті ліків на касах в аптечних закладах, і у таких квитанціях прізвище платника зазвичай не зазначається. Квитанції, на підставі яких потерпілій було відшкодовано матеріальну шкоду не викликають сумніву в суду апеляційної інстанції, оскільки з них вбачається покупка необхідних для проведення операції потерпілій препаратів та медичного обладнання, що підтверджує не тільки належність цих квитанції потерпілій, а й взаємозв`язок проведених лікувальних заходів ОСОБА_8 із отриманими нею тілесними ушкодженнями внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю обвинуваченого.
Щодо доводів обвинуваченого про те, що стягнута судом першої інстанції сума відшкодування моральної шкоди є занадто помірною для нього, то суд апеляційної інстанції вважає такі доводи необґрунтованими та спрямованими на уникнення обвинуваченим обов`язку відшкодування моральної шкоди, завданої ним потерпілій внаслідок недотримання ним правил дорожнього руху. Так, на думку колегії суддів, що розмір матеріальної шкоди стягнутий із врахуванням п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема, характеру і глибини душевних, емоційних, моральних страждань, перенесених потерпілою, яка отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, ґрунтується на принципах розумності і справедливості, а тому підстав для зменшення відшкодованої суми колегія суддів не вбачає.
А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2020 року відносно ОСОБА_10 , за ч. 1 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4