Провадження 1-в/193/83/21
У Х В А Л А
іменем України

02 квітня 2021 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі: прокурора ОСОБА_3 ,

представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні взалі суду смт. Софіївка Дніпропетровської області в режимі відеоконференції з ДУ "Софіївська виправна колонія (№45) клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:
16.02.2021 на адресу Софіївського районного суду надійшло клопотання від засудженого ОСОБА_5 , який наразі відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)» (надалі Софіївська ВК-45), згідно якого останній просив застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 під час судового розгляду справи своє клопотання підтримав та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, зазначив, що перебуваючи у місцях позбавлення волі він належні висновки зробив.
Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого, вказав, що останній не довів свого виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, посилаючись на відсутність для цього підстав.
Вислухавши пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали особової справи засудженого, суд дійшов такого висновку.
За вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 12.02.2015 ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі.
З викладеного вбачається, що ОСОБА_5 був засуджений за вчинення тяжкого злочину.
Крім того, за ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 23.02.2016 засудженому ОСОБА_5 зараховувався в строк вибування покарання, строк попереднього ув`язнення з 08.12.2014 по 16.03.2015, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно ч. 5 ст. 72 КК України.
Початок строку відбування покарання: 08.12.2014, кінець строку: 01.09.2021.
Станом на 02.04.2021 засуджений фактично відбув визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (4 роки і 08 місяців).
На підставі ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
В силу ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Згаданою статтею передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання виправлення засудженого.
Як вбачається із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Так, під час вивчення матеріалів особової справи засудженого, суд враховує не лише час перебування ним у Софіївській ВК-45, а й увесь період його відбування покарання.
Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 11.12.2014. Під час утримання в ДУ «Дніпропетровській установі виконання покарань (№ 4)», характеризувався посередньо, заохочень та стягнень не мав.
З 06.04.2015 міру кримінального покарання відбуває у Софіївській ВК-45. За час відбування покарання лише одного разу, 08.10.2020, заохочувався за добру поведінку. Неодноразово допускав порушення вимог режиму утримання, через що до нього 6 разів застосовувалися стягнення, останнє з яких 16.01.2020, яке було знято вищезазначеним заохоченням засудженого.
За час відбування покарання у Софіївській ВК-45 ОСОБА_5 характеризується негативно: дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи лише під контролем адміністрації, за станом здоров`я є непрацездатним, інвалід ІІ групи. Не завжди дбайливо ставиться до майна та предметів, якими користується. Намагається виконувати роботи з самообслуговування, достатніх навичок для їх самостійного виконання не має. Безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою місць позбавлення волі, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує з ними рівні стосунки, не завжди адекватно реагує на критику в свою адресу. У стосунках з персоналом установи виконання покарань ввічливий з метою отримання поблажливості. Заходи виховного впливу не відвідує, брати участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бажає. Не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально-корисну активність в організації їх роботи. Підтримує зв`язки з рідними.
Відтак, беручи до уваги, що за вироком суду ОСОБА_5 хоч і відбув більше ніж 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, та з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання, та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що засуджений не довів своє виправлення, тому на час розгляду його відповідного клопотання не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Керуючись ч. 2 ст. 376, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, відмовити. На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення прокурор та засуджений можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя ОСОБА_1