Ухвала
Іменем України

09 березня 2021 року

м. Київ
справа № 562/2375/19
провадження № 51-545 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 .
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ухвалою від 08 лютого 2021 року касаційну скаргу захисника, у зв`язку

з недотриманням вимог, передбачених ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), залишив без руху та надав йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.
Поміж іншого, в ухвалі суду було вказано, що у поданій скарзі взагалі не містилося обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і необхідності скасування судових рішень

на підставах, передбачених ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 413, 414, 419 цього Кодексу.
В межах наданого судом строку від захисника ОСОБА_4 надійшла повторна касаційна скарга на судові рішення щодо ОСОБА_5 .
Зокрема касаційна скарга повинна містити вимоги особи, яка її подає із зазначенням того, яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції, що повинні узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, а також їх обґрунтування, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Відповідно до вказаної вище статті, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Як убачається зі змісту повторної касаційної скарги, у ній захисник, заперечуючи законність судових рішень щодо ОСОБА_5 , не погоджується з призначеним засудженому покаранням, яке вважає суворим через не застосування інституту умовного звільнення. Однак при цьому захисник не наводить обґрунтування саме явної несправедливості заходу примусу, як це встановлено ст. 414 КПК, зважаючи

й на положення статей 50, 65 Кримінального кодексу України.
Крім того вимога, викладена захисником у повторній касаційній скарзі, не відповідає нормам ст. 436 КПК, оскільки він просить скасувати судові рішення та одночасно призначити ОСОБА_5 покарання з урахуванням пом`якшуючих обставин

та відсутністю обтяжуючих обставин без позбавлення волі.
Таким чином зазначених в ухвалі суду касаційної інстанції від 08 лютого 2021 року недоліків захисник не усунув і допустився нових.
Тому, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
При цьому, повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку касаційного оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2019 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2020 року щодо ОСОБА_5 разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3