Справа № 455/1307/20
Провадження № 1-кп/455/81/2021
ВИРОК
Іменем України
13 травня 2021 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000342 від 14.09.2020 року, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Самбір, жителя АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, непрацюючого, розлученого, інваліда ІІІ групи, судимості немає, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

за участю: сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_4

сторони захисту обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він в ніч на 13.09.2020 року, знаходячись в АДРЕСА_1 , керуючись прямим умислом на таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням у сховище, діючи з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, шляхом відчинення гачка металевих воріт, проник на огороджене подвір`я житлового будинку, яке належить ОСОБА_6 , звідки з-під сходової клітки будинку таємно викрав його велосипед торгової марки «Каlkhoff» синього кольору вартістю 2037 гривень, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.

Допитаний ОСОБА_3 у судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому злочині у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) поєднаному з проникненням в сховище, визнав повністю, надав пояснення, аналогічні, викладеним в обвинувальному акті, та пояснив, що повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальному акті та оголошеними прокурором, додатково пояснив, що 13.09.2020 року в нічну пору доби, шляхом самовільного відкриття воріт, проник на огороджене подвір`я ОСОБА_6 , де з-під сходів будинку викрав велосипед останнього. Після чого сів на вказаний велосипед та поїхав додому. Через кілька днів продав вказаний велосипед невідомим особам, які рибалили на ставку поблизу села. Велосипед він викрав з метою його подальшого продажу та особистого збагачення. Щиро розкаявся у вчиненому, обіцяв в подальшому не робити такого, просив суворо не карати.

Обвинувачений ОСОБА_3 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів стосовно обставин справи та обмежити обсяг дослідження доказів.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 30.12.2020 року до суду надійшла заява від потерпілого ОСОБА_6 , в якій він просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, справу розглядати у його відсутності.

З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд доходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) поєднана з проникненням у сховище. Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 6 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, вказаний злочин є тяжким, особу винного, який за місцем проживання характеризується негативно, перебуває під динамічним спостереженням у лікаря психіатра, однак у лікаря нарколога не перебуває, є інвалідом ІІІ групи, не працює.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, суд не знаходить.

Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.

А тому, при таких обставинах, суд вважає, що до обвинуваченого слід обрати міру покарання, передбачену санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, - у виді позбавлення волі із застосуванням звільнення від відбування покарання з випробуванням, що є тотожним позиції сторони обвинувачення, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати слід покласти на обвинуваченого згідно вимог ст. 124 КПК України.
Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст.370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 1 (один) рік, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. 1 та п. 2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у кримінальному провадженні не обирався.
Судові витрати у справі за проведення товарознавчої експертизи №16/1-907 від 22.09.2020 року в розмірі 1634 (одна тисяча шістсот тридцять чотири) гривні 50 копійок стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.
Речовий доказ - велосипед торгової марки «Каlkhoff» синього кольору, який знаходиться на зберіганні у потерпілого, що підтверджується розпискою, повернути за належністю ОСОБА_6 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченjve та прокурору.
Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1