Справа № 686/8077/21
Провадження № 1-кс/686/3658/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2021 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому в режимі відео конференції, клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 , погодженого з прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця міста Загорськ, Московської області, Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,жителя АДРЕСА_2 , начальника відділення соціально психологічної служби відділу соціально виховної та психологічної роботи Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)», раніше не судимого,

у кримінальному провадженні №0000017,

встановив:

Слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 01.04.2021 звернулася до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з клопотанням, погодженим з прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України (зловживання впливом) посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Заслухавши думку слідчого та прокурора, які наполягають на задоволенні клопотання, підозрюваного, який проти задоволення клопотання не заперечив, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно з ч.1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК).

Встановлено, що Територіальним управлінням державного бюро розслідувань, розташованим у місті Хмельницькому, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000017 від 01.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи відповідно до наказу начальника Державної установи «Райківської виправної колонії (№73)» №59/ОС-20 від 01.07.2020 на посаді начальника відділення соціально психологічної служби відділу соціально виховної та психологічної роботи, маючи спеціальне звання старший лейтенант внутрішньої служби, відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», будучи працівником правоохоронного органу, а також відповідно до посадової інструкції начальника відділення відділу соціально виховної та психологічної роботи, затвердженої наказом начальника Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)», будучи особою, згідно із статтею 3 Закону України «Про запобігання корупції», уповноваженою на виконання функцій держави, і таким чином постійно здійснюючи функції представника влади, обіймаючи посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, та відповідно до пункту другого примітки до ст. 368 КК України, будучи службовою особою, яка займає відповідальне становище і якій, відповідно до ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» заборонено використовувати свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 25.03.2021 одержав неправомірну вигоду в розмірі 5000 гривень від громадянина ОСОБА_6 за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави начальника відділення соціально психологічної служби відділу соціально виховної та психологічної роботи Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» ОСОБА_7 , за ініціювання питання про внесення керівництву установи пропозиції щодо застосування до засудженого ОСОБА_8 заходів заохочення.

Так, 24.02.2021 ОСОБА_5 перебуваючи на території Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)», яка розташована за адресою с. Райки, Бердичівський район, Житомирська область, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що відповідно до Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України «Про організацію соціально виховної роботи із засудженими» від 04.11.2013 №2300/5, начальник відділення соціально психологічної служби уповноважений вносити керівництву установи пропозиції щодо застосування до засуджених заходів заохочення, під час розмови із засудженим ОСОБА_8 , який відбуває покарання у Державній установі «Райківська виправна колонія (№73)», переслідуючи злочинний умисел, спрямований на одержання неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів для себе, повідомив ОСОБА_8 , що зможе здійснити вплив на працівників Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)», з метою ініціювання питання про внесення керівництву установи пропозиції щодо застосування до останнього заходів заохочення, за надання йому неправомірної грошової винагороди.

Так, 20.03.2021 під час телефонної розмови із засудженим ОСОБА_8 . ОСОБА_5 повідомив, що ініціювати питання про застосування до нього заходів заохочення здійснюватиме працівник Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)» ОСОБА_7 , який на період перебування ОСОБА_5 у відпустці, тимчасового виконує обов`язки начальника відділення соціально психологічної служби відділу соціально виховної та психологічної роботи, за що ОСОБА_8 повинен надати ОСОБА_5 неправомірну вигоду у розмірі 5000 гривень.

З метою реалізації вимог ОСОБА_5 , засуджений ОСОБА_8 , відбуваючи покарання у Державній установі «Райківська виправна колонія (№73)» та будучи фактично обмеженим у вільному пересуванні, звернувся до свого знайомого ОСОБА_9 з проханням реалізувати вимоги ОСОБА_5 щодо надання останньому грошових коштів у сумі 5000 гривень.

В подальшому, ОСОБА_5 з метою виконання досягнутих домовленостей із ОСОБА_8 та подальшого сприяння у отриманні позитивного рішення, звернувся до ОСОБА_7 , який на період перебування ОСОБА_5 у відпустці, виконував обов`язки начальника відділення соціально психологічної служби відділу соціально виховної та психологічної роботи Державної установи «Райківська виправна колонія (№73)».

Так, приблизно об 11 год. 03 хв. 20.03.2021 ОСОБА_5 із власного абонентського номеру НОМЕР_1 здійснив телефонний дзвінок на абонентський номер НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_7 .

Під час телефонної розмови, ОСОБА_5 звернувся до ОСОБА_7 із проханням підготувати рапорт щодо ініціювання питання про заохочення ОСОБА_8 , аргументуючи тим, що він володіє відомостями про сумлінну поведінку ОСОБА_8 , який заслуговує на заохочення, на що отримав згоду ОСОБА_7 , чим фактично здійснив вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави начальником відділення соціально психологічної служби відділу соціально виховної та психологічної роботи Державної установи «Райківської виправної колонії (№73)» ОСОБА_7 , а саме здійснив вплив на прийняття останнім рішення щодо ініціювання питання про внесення керівництву установи пропозиції щодо застосування до засудженого ОСОБА_8 заходів заохочення.

Після чого, 25.03.2021 приблизно о 20 год. 37 хв. ОСОБА_5 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, з метою власного незаконного збагачення, під час телефонної розмови із ОСОБА_9 , який діяв у відповідності до вказівок засудженого ОСОБА_8 , повідомив останньому про необхідність перерахуванням грошових коштів у сумі 5000 гривень на власну банківську картку за номером НОМЕР_3 АТ «Універсал Банк».

Після чого, 25.03.2021 о 21 год. 46 хв. ОСОБА_9 перебуваючи по вул. Михайлівська, 21, у м. Житомирі, за допомогою терміналу самообслуговування АТ КБ «Приват Банк», перерахував на вимогу ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 5000 гривень, які ОСОБА_5 одержав в якості неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави начальником відділення соціально психологічної служби відділу соціально виховної та психологічної роботи Державної установи «Райківської виправної колонії (№73)» ОСОБА_7 за ініціювання питання про внесення керівництву установи пропозиції щодо застосування до засудженого ОСОБА_8 заходів заохочення.

31.03.2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 , протоколом огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів від 25.03.2021; протоколом огляду від 25.03.2021; протокол огляду місця події від 25.03.2021; протокол за результатами проведення негласного розшукового заходу від 24.03.2021; протокол за результатами проведення негласного розшукового заходу від 26.03.2021; іншими доказами зібраними в ході проведення досудового розслідування.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

На підставі ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У силу ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_5 на цій стадії кримінального провадження, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах та матеріалах кримінального провадження №0000017 з урахуванням позиції його сторін, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про причетність ОСОБА_5 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин та обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого та прокурора, що повідомлена ОСОБА_5 підозра станом на час розгляду цього клопотання, повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», відображеним зокрема у п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, N 182).

Наявні в матеріалах провадження докази є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра» тією мірою, щоб виправдати подальше розслідування.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення небезпідставної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому чинний кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя вважає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження його до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є доведеним.

Кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, досудове розслідування триває, не встановлено та не відшукано всі докази, не допитано осіб, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження.

Тому з метою нівелювання такого ризику, застосування до підозрюваного запобіжного заходу вбачається обґрунтованим.

Слідчий суддя вважає, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Досудовим розслідуванням встановлено, що особи, яким відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження (свідки) ще не допитані, відтак у разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з цілодобовим домашнім арештом це дозволить підозрюваному, який обізнаний про коло осіб, котрим відомо або може бути відомо згадані обставини, зможе шляхом умовлянь, чиненням тиску та/або будь-яким іншим чином вплинути на цих осіб з метою серед іншого зміни показань про обставини провадження, як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення небезпідставної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При обранні запобіжного заходу враховуються всі обставини, визначені в ст. 178 КПК України, в тому числі вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного.

Разом із тим, стороною обвинувачення не доведений ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, слідчий суддя зазначає, що що ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, за вчинення якого передбачено, зокрема, відповідальність у вигляді штрафом від двох тисяч до п`яти тисяч п`ятсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

У своїй практиці ЄСПЛ наголошує, що посилання на тяжкість обвинувачення як на головний чинник при оцінці імовірності того, що особа переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребу позбавлення волі не можна оцінювати, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

У справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року щодо недостатності посилання на тяжкість злочину та ймовірне покарання Європейський Суд зазначив, що суди, перевіряючи законність та обґрунтованість продовження тримання заявниці під вартою, незмінно посилались на тяжкість обвинувачень як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини. Однак Суд неодноразово відзначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Аналізуючи обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, особу ОСОБА_5 його вік, стан здоров`я, характеризуючі матеріали, майновий та сімейний стан, зокрема те, що підозрюваний розлучений, є батьком, має постійне місця проживання, , а також те, що останній раніше до кримінальної відповідальності не притягувався,слідчий суддя приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного і виконання ним процесуальних обов`язків.

Проте, слідчий суддя приходить до висновку,що у судовому засіданні прокурор та слідчий не довели обставини, передбачені пунктом 3 частини першої ст.194 КПК України, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні.

Враховуючи наведені ризики, визначенні ст. 178 КПК України, обставини в їх сукупності, слідчий суддя вважає, що в даному випадку дані про особу підозрюваного, незважаючи на ступінь тяжкості злочинів, в якому ОСОБА_5 підозрюється, є такими, що дають підстави прийти до висновку, що належну процесуальну поведінку підозрюваного зможе забезпечити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня з покладенням на нього зобов`язання прибувати до слідчого, прокурора, суду, слідчого судді за кожною вимогою, а також з покладенням визначених ст. 194 КПК України обов`язків, про які просить слідчий.

На думку слідчого судді, саме такий вид запобіжного заходу в достатній мірі зможе забезпечувати належну процесуальну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування та в даному провадженні його не можна вважати непомірним.

Строк дії запобіжного заходу ОСОБА_5 слід встановити у межах строку досудового розслідування, який його не перевищить.

З огляду на викладене, клопотання підлягає задоволенню частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 177-178, 181, 183-184, 193-194, 196, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який полягає у забороні залишати своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 в період часу з 21 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступного дня.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:
-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування зі свідками у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 ;

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Ухвала діє до 30 травня 2021 року включно.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали проголошений 05.04.2021 о 09 год.15 хв.

Слідчий суддя