Справа № 132/2316/20
Провадження №11-кп/801/700/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційні скарги прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 29.03.2021 року у кримінальному провадженні №0000089 по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, з базовою вищою освітою,неодруженого, офіційно непрацюючого зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження
прокурора : ОСОБА_9
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

Прокурор Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 29.03.2021 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок мякості.

Ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України до покарання у виді арешту строком на 3 місяці.

В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, просив вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 29.03.2021 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України скасувати, прийняти рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000089 від 01.03.2020 року у звязку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 29.03.2021 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України і призначено покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень на користь держави.
Вирішено долю речових доказів.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
01.03.2020 року ОСОБА_8 проводив дозвілля в кафе-бар « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 .
Близько 03 год. 15 хв. 01.03.2020р. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ігноруючи загальноприйняті норми та правила в суспільстві, в присутності відвідувачів та працівників закладу, усвідомлюючи, що перебуває в громадському місці, умисно, з хуліганських спонукань, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок, використовуючи малозначний привід, почав виражатись нецензурною лайкою на адресу ОСОБА_10 . Не реагуючи на зауваження працівників закладу, бажаючи самоствердитися за рахунок публічного приниження інших, ОСОБА_8 , демонструючи особливу зухвалість, усвідомлюючи, що створює реальну загрозу для життя, здоров`я відвідувачів та працівників закладу, умисно, демонстративно, кинув пляшку з-під пива в область голови та обличчя ОСОБА_10 , яка знаходилася біля бар-стійки кафе, в результаті чого пляшка розбилася на дрібні шматки об голову ОСОБА_10 та розлетілася в різні сторони.
В результаті протиправних дій ОСОБА_8 , відповідно до висновку експерта № 14/17 від 13.03.2020р. ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: садна (10) лобної ділянки, садно (1) спинки носа, садно (1) правого ока, садно (1) надбрівної ділянки, садно (1) виличної кістки, що належать до легких тілесних ушкоджень та закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, цефалічного синдрому, ушиті хірургічні рани волосяної ділянки голови (2), ушита хірургічна рана правої надбрівної ділянки (1) та належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою підвищену суспільну небезпеку кримінального правопорушення, оскільки суспільна небезпека хуліганства полягає в тому, що вказане кримінальне правопорушення посягає на нормальні умови життя людей у різних сферах суспільної корисної діяльності, спокійний відпочинок та дотримання правил поведінки у житті та побуті.

Крім того, ОСОБА_8 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в частині правової кваліфікації та обтяжуючої обставини, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння не визнав, що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, не розкаявся у вчиненому та свідчить про його високу ймовірність вчинення іншого кримінального правопорушення, враховуючи його схильність до порушення встановлених норм права, оскільки, не дивлячись на молодий вік, притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення умисних адміністративних правопорушень.

Судом не взято до уваги, що згідно характеристики, наданої органом місцевого самоврядування ОСОБА_8 характеризується посередньо та те, що вчинив хуліганство у стані алкогольного спяніння, що є обтяжуючою обставиною, не враховано і те, що під час допиту в суді потерпіла ОСОБА_10 висловила свою позицію щодо міри покарання, а саме просила призначити покарання ОСОБА_8 згідно Закону, тобто не просила конкретний вид покарання.

Таким чином, застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання у виді штрафу є занадто м`яким, оскільки не здатне в повній мірі досягти мети покарання, а саме виправлення засудженого, а також запобігти вчиненню нових злочинів.

Посилання суду на те, що ОСОБА_8 протягом тижня після скоєння кримінального правопорушення, в добровільному порядку відшкодував потерпілій завдану матеріальну і моральну шкоду в розмірі 8000 грн. свідчить про те, що обвинуваченим відшкодовано шкоду лише з метою переконати потерпілу написати заяву про відмову від обвинувачення, оскільки попередня кваліфікація при внесенні відомостей до ЄРДР ч.1 ст. 125 КК України, адже його єдиною метою є не виправлення, а уникнення кримінальної відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 мотивовано тим, що органом досудового розслідування та судом допущена однобічність та неповнота обставин справи, котрі роблять неправосудним постановлене судове рішення, обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, належним чином не з`ясовані.

Суд не зазначив, чому і з яких мотивів, відхилив доводи обвинуваченого, що його дії були направлені з мотивів помсти лише проти потерпілої, у нього не було умислу на порушення громадського порядку та ним не вчинено дій, які б утворювали об`єктивну сторону хуліганських дій, громадський порядок не був порушений, неправомірні дії в часі були нетривалими та не мали хуліганського мотиву.

Судом першої інстанції ретельно не досліджено обставини вчинення конфлікту та не дано обєктивної оцінки протиправній поведінці та показам потерпілої ОСОБА_10 , яка вважає, що суперечка була лише між ними і пляшку він кинув в неї через цей конфлікт.

Захисник звертає увагу, що суд посилається на покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , як на доказ у вчиненні хуліганських дій обвинуваченим проте дані покази не свідчать про особливу зухвалість останнього, явну неповагу до суспільства, грубе порушення громадського порядку, а підтверджують саме особистий приватний конфлікт між добре знайомими потерпілою та обвинуваченим, тому судом не доведено того, що в обвинуваченого був умисел на грубе порушення громадського порядку.

Крім того, не знайшло свого підтвердження зі сторони обвинувачення, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_8 була реальна загроза життю і здоров`ю відвідувачів та працівників закладу, бо пляшка розбилася на дрібні шматочки об голову ОСОБА_10 та розлетілась на дрібні шматочки.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнано перебування обвинуваченого у стані алкогольного спяніння, проте будь-які письмові докази, а саме акт освідування на стан алкогольного сп`яніння чи щось інше в матеріалах кримінального провадження відсутні, ніхто із допитаних свідків конкретно не вказав, що ОСОБА_8 був в стані алкогольного сп`яніння.

Сторона захисту звертає увагу, що обвинувачення ОСОБА_8 в скоєнні злочину за ч.1 ст. 296 КК України не знайшло свого підтвердження, а тому в цій частині обвинувачення слід вважати недоведеним та підлягає перекваліфікації на ч.2 ст. 125 КК України.

Крім того, кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 було порушено саме за ч.1 ст. 125 КК України 01.03.2020 року у формі приватного обвинувачення за протокольною заявою ОСОБА_10 , де вона вказала, що ОСОБА_8 вдарив її пляшкою по голові та спричинив їй тілесні ушкодження, однак в послідуючому 06.03.2020 року потерпіла ОСОБА_10 звернулася до органу досудового розслідування з письмовою заявою про закриття даного кримінального провадження у зв`язку з примиренням із ОСОБА_8 та відмовою від обвинувачення.

Натомість орган досудового розслідування замість клопотання потерпілої про закриття кримінального провадження відповідно до вимог ст. 220 КПК України безпідставно 09.03.2020 року кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України.

З огляду на зазначене, захисник вважає, що перекваліфікація діяння на злочин з приватного обвинувачення, з врахуванням того, що потерпіла ОСОБА_10 під час досудового розслідування зверталась до слідчого 06.03.2020 року з письмовими заявами, де просить закрити дане кримінальне провадження, а також те, що в судовому засіданні потерпіла підтвердила, що обвинувачений їй відшкодував повністю матеріальну та моральну шкоду, що вони примирилися, повторно звернулася до суду з заявою, що відмовляється від його обвинувачення, то така позиція потерпілої тягне припинення кримінального провадження шляхом його закриття на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України.

Тому, є всі законні підстави для прийняття судом рішення про перекваліфікацію дій ОСОБА_8 з ч.1 ст. 296 КК України хуліганство на ч.2 ст. 125 КК України умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, просив задоволити, призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України покарання у виді арешту строком на 3 місяці, в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 відмовити, захисника ОСОБА_7 , який просив вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 29.03.2021 року відносно ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України скасувати, прийняти рішення про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000089 від 01.03.2020 року у звязку із відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, в задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги прокурора, захисника не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження в дотримання ст. 94 КПК України, перевіривши та оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов до висновку щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо наявності підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_8 з ч.1 ст. 296 КК України на ч.2 ст. 125 КК України, закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України є безпідставними.
Згідно роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 10 «Про судову практику у справах про хуліганство» суди мають відрізняти хуліганство від інших злочинів залежно від спрямованості умислу, мотивів, цілей винного та обставин учинення ним кримінально караних дій. Дії, що супроводжувалися погрозами вбивством, завданням побоїв, заподіянням тілесних ушкоджень, вчинені винним щодо членів сім`ї, родичів, знайомих і викликані особистими неприязними стосунками, неправильними діями потерпілих тощо, слід кваліфікувати за статтями Кримінального кодексу України, що передбачають відповідальність за злочини проти особи. Як хуліганство зазначені дії кваліфікують лише у тих випадках, коли вони були поєднані з очевидним для винного грубим порушенням громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства та супроводжувались особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.
Ці вимоги Закону були повністю враховані судом першої інстанції при оцінці дій обвинуваченого ОСОБА_8 та визначенні його правової кваліфікації.
Суд першої інстанції дослідив в повному обсязі обставини вчинення кримінального правопорушення, належним чином проаналізував докази в сукупності, дав належну оцінку показанням обвинуваченого, потерпілої, свідків, врахував доводи сторони захисту, прийняв до уваги правові позиції Верховного Суду та дійшов висновку щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України.

Частиною першою ст. 296 КК України передбачено відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Свої доводи щодо відсутності складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України,в діях обвинуваченого ОСОБА_8 захисник мотивує тим, що ОСОБА_8 діяв лише щодо потерпілої ОСОБА_10 , з мотивів помсти за зіпсований одяг, в приміщенні кафе ні до працівників закладу, ні до відвідувачів не приставав, нецензурними словами ні до кого не висловлювався , його дії були нетривалими в частині , умислу на порушення громадського порядку не мав, після конфлікту вийшов з кафе.

З такими твердженнями суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки вони суперечать обставинам встановленим судом першої інстанції.
З показань потерпілої ОСОБА_10 під час судового розгляду вбачається, що
29.02.2020 року вона перебувала в кафе-барі «Мальва» біля 3 год ранку, коли вона стояла біля бару до неї підійшов обвинувачений, почав її обіймати, що їй не сподобалось. Між ними почалася сварка, в ході якої ОСОБА_8 нецензурно висловлювався до неї. Після того, як вона вилила на ОСОБА_8 коньяк у відповідь на якусь образу, він її облив пивом з пляшки, відійшов від неї на декілька метрів. Коли вона нахилилася взяти серветку з барної стійки, щоб витертись, оскільки була мокра, їй в голову влучила пляшка, яку кинув обвинувачений ОСОБА_8 .
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував що між ним та потерпілою ОСОБА_10 виник конфлікт, що вона на нього вилила коньяк, він її облив. Коли охоронник зробив зауваження він відійшов ,а потім кинув в сторону потерпілої пляшку, однак попасти в неї не хотів, це вийшло випадково.
Показання потерпілої узгоджуються з показаннями свідків.
Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 під час судового розгляду підтвердили, що між потерпілою ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_8 була сварка, під час якої вони розмовляли на підвищених тонах.
Свідок ОСОБА_11 також пояснювала, що бачила як обвинувачений кинув пляшку, якою попав у голову потерпілої.
Свідок ОСОБА_14 , охоронних кафе-бару «Мальва», суду першої інстанції пояснював, що події між потерпілою і обвинуваченим відбувалися біля бар-стійки в приміщенні кафе-бар у«Мальва». Спочатку вони кричали один до одного, а потім розмова була спокійна, але зміст розмови він не чув. Потім почали обливати один одного напоями, хто кого першим почав обливати напоями свідок не пам`ятає.Він їм обом робив зауваження, щоб вони втихомирилися. Моменту, коли обвинувачений кидав пляшку свідок не бачив, а бачив лише, що пляшка влучила в голову потерпілої й з голови почала йти кров. Куди зник хлопець він не знає, тому що в цей час дивився на потерпілу.
Даними висновку судово-медичного експерта №14/17 від 13.03.2020 підтверджується наявність легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (понад 6,але не більше 21 дня) розлад здоров`я згідно з п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р). у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, цефалгічного синдрому, ушиті хірургічні рани волосяної ділянки голови; ушита хірургічна рана правої надбрівної ділянки голови; садна лобної ділянки, садно спинки носа, садно правого ока, садно надбрівної ділянки, садно виличної кістки, легких тілесних ушкоджень ( згідно з п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р) у виді саден обличчя. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмету (предметів), по давності могли бути спричинені в строк, вказаний у постанові про призначення судово-медичної експертизи 01.03.2020 (а.с. 80-81).

Відповідно до вироку суду першої інстанції, фактичною підставою кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 296 КК України, з якою погоджується і колегія суддів, стали об`єктивні дані (обставини), досліджені в судовому засіданні та зазначені у вироку.

Зміст дій обвинуваченого свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого на вчинення саме хуліганських дій.
За статтею 296 КК України безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших поза юридичних чинників, і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Посягання на ці відносини здійснюються в активній формі, в основному з ініціативи правопорушника або через використання незначного нікчемного приводу, як правило, відбуваються в публічних (громадських, людних) місцях, супроводжуються, ненормативною (брутальною, нецензурною) лексикою та/або фізичним насильством.

Кримінально каране хуліганство з обєктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжуються особливою зухвалістю або винятковим цинізмом.

Обовязковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства .

Як убачається з вироку суд першої інстанції, приймаючи рішення щодо наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, визначив зміст і спрямованість протиправного діяння, що має істотне значення для правової оцінки дій, виходячи з часу, місця, обстановки і інших обставин його вчинення, характеру дій винного, поведінки потерпілої, стосунків, які склалися між ними.

Оцінивши показання потерпілої, свідків, які узгоджуються між собою, іншими доказами суд дійшов вірного висновку, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив саме хуліганські дії, що супроводжувалися особливою зухвалістю, заподіянням тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , на очах у великої кількості відвідувачів , працівників закладу, поведінка обвинуваченого відносно потерпілої, вказує на те, що він, нехтуючи зауваженнями останньої, охоронника продовжував зухвало поводитись по відношенню до неї, в ході сварки нецензурно висловлювався, через що остання на нього вилила алкогольний напій, відійшовши від потерпілої кинув пляшку, внаслідок чого потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження без розладу та з розладом здоровя.
З висновком суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки обвинувачений ОСОБА_8 , використовуючи незначний привід-те, що під час сварки потерпіла вилила на його футболку коньяк, а він в свою чергу вилив на неї пиво, після того, як потерпіла вважаючи , що конфлікт вичерпано знаходилась біля барної стійки, щоб взяти серветку та витертись, а він відійшов від неї на декілька метрів, кинув пляшку, яка влучила в голову потерпілої, незважаючи на те, що в цей час за барною стійкою знаходились ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .
Судом була дана належна правова оцінка тим обставинам, що обвинувачений ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_10 були раніше знайомі, що на момент вчинення протиправних дій між ними виник нікчемний привід для конфлікту, тому що потерпіла та обвинувачений були лише знайомі , стосунків будь-яких не підтримували, ініціатором конфлікту був обвинувачений ОСОБА_8 .
Аналізуючи докази в сукупності, суд врахував показання обвинуваченого ОСОБА_8 , що пляшку кидав у напрямку потерпілої, проте не хотів в неї попасти, що свідчить, на думку суду апеляційної інстанції, про відсутність особистого мотиву посягання на потерпілу , що є головним критерієм відмежування хуліганства як злочину проти громадського порядку та моральності від злочинів проти особи.
Висновки суду, що ОСОБА_8 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, грубо порушив громадський порядок, що супроводжувалось особливою зухвалістю, саме з мотивів явної неповаги до суспільства, маючи на меті показати свою ніби вищість (винятковість), пов`язану з неповагою до особи, людської гідності, байдужим ставленням до законів і правил поведінки, що його дії виключають склад кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я особи відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Даючи правову оцінку діям обвинуваченого, суд з`ясував всі обставини та дійшов висновку, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 не узгоджується з загальноприйнятими правилами у суспільстві.

З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення судом першої інстанції і було зроблено висновок про наявність у діях ОСОБА_8 ознак хуліганства, вчиненого з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Захисник вважає, що дії ОСОБА_8 слід перекваліфікувати на ч.2 ст. 125 КК України та з урахуванням заяви потерпілої закрити.
При цьому звертає увагу на те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 було порушено за ч. 1 ст. 125 КК України, що потерпіла ОСОБА_10 06.03.2020 року зверталася до органу досудового розслідування із заявою про закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням із ОСОБА_8 та відмову від обвинувачення.
Суд апеляційної інстанції також не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника в цій частині.
Відомості про кримінальне правопорушення за № 0000089 було внесено до ЄРДР 01.03.2020 року за ч.1 ст. 125 КК України.
Відповідно до постанови слідчого СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_15 від 09.03.2020 кримінальне правопорушення в кримінальному провадженні №0000089 від 01.03.2020 перекваліфіковано з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 296 КК України про що внесено відомості в ЄРДР.
19.03.2020 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України.
При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обвинуваченому ОСОБА_8 про підозру за ч.1 ст. 125 КК України не повідомлялося.
Суд першої інстанції, викладаючи свою позицію прийняв до уваги зазначені стороною захисту обставини, врахував наявність заяви потерпілої ОСОБА_10 від 06.03.2020 на ім`я начальника СВ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_16 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з примиренням з ОСОБА_8 та відмовою від обвинувачення, зареєстрованої згідно з штемпелем канцелярії відділу поліції 10.03.2020, тобто після перекваліфікації дій ОСОБА_8 із кримінального правопорушення у формі приватного обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України, на кримінальне правопорушення публічного обвинувачення за ч. 1 ст. 296 КК України.
За таких обставин, посилання сторони захисту на внесення відомостей до ЄРДР за ч.1 ст. 125 КК України, на заяву потерпілої від 06.03.2021 року, в якій вона просить закрити кримінальне провадження, а також те, що в судовому засіданні потерпіла підтвердила, що обвинувачений їй відшкодував повністю матеріальну та моральну шкоду, що вони примирилися, як на підставу закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України суд вважає безпідставними.

Сторона захисту стверджує, що відсутні докази, що обвинувачений ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові від 11 лютого 2020 року по справі №643/20474/15-к Верховний Суд норми кримінального процесуального законодавства не передбачають, необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.
Те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, чітко зазначили, що під час події бачили як ОСОБА_8 вживав пиво.
За таких обставин, посилання сторони захисту на те, що факт перебування обвинуваченого ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння повинен підтверджуватися виключно на підставі висновків відповідного експерта, або іншими документами, які матеріали кримінального провадження не містять, не ґрунтуються вимогах закону.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції вірно кваліфіковано дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України, підстави для перекваліфікації дій на ч.2 ст. 125 КК України, закриття кримінального провадження на підставі п.7 ч.1 ст. 284 КПК України відсутні.

Перевіривши дотримання вимог ст.50, 65 КК України, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість.
За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який згідно характеристики, виданої 10.07.2020 виконкомом Калинівської міської ради № 1446 зарекомендував себе з позитивної сторони, конфліктних ситуацій з сусідами та жителями міста зафіксовано не було, скарг на ОСОБА_8 до органів місцевої влади не надходило (а.с. 92); згідно довідки-характеристики №761 від 06.03.2020 виконавчого комітету Калинівської міської ради ОСОБА_8 за час проживання на території Калинівської міської ради характеризується з посередньої сторони, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173, ч.1 ст. 122, ч.1 ст. 126, ч.1 ст. 121-1, ч.2 ст. 122 КУпАП згідно відповіді начальника СМ Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області від 11.03.2020 №1932/218-2020 згідно характеристики Донецького національного університету ім. В. Стуса студент 4 курсу університету ОСОБА_8 характеризується позитивно, як комунікабельний, доброзичливий, користується авторитетом серед одногрупників, відповідально і сумлінно виконує доручення викладачів та куратора, прагне стати висококваліфікованим фахівцем у сфері менеджменту персоналу, обставину, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання добровільне відшкодування шкоди, обставину, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального проступку особою, яка перебуває у стані алкогольного спяніння, відшкодування потерпілій матеріальної і моральної шкоди.
На думку суду апеляційної інстанції, враховуючи характер вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини кримінального провадження, суд першої інстанції, додержуючись принципів законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації дійшов правильного висновку, що достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 буде покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень в межах санкції ч.1 ст. 296 КК України, належним чином умотивувавши своє рішення.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, як законодавець вважає пропорційним.
Як у справі «Бакланов проти Росії (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії (рішення від 24.03.2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.
Доводи апеляційної скарги прокурора є необгрунтованими, оскільки судом першої інстанції вірно оцінено ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, обставини справи, з урахуванням обставин, на які посилається прокурор призначено покарання, яке є необхідним та достатнім для досягнення мети покарання.
Рішення суду першої інстанції щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України в дотримання вимог ст. 370 КПК України є законним, належним чином вмотивованим та обгрунтованим.

Підстави для зміни чи скасування вироку суду, передбачені ст. 409 КПК України відсутні
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційних скарг прокурора, захисника.
Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 29.03.2021 року щодо ОСОБА_8 за ч.1 ст. 296 КК України залишити без змін
Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.
На підставі ч.4 ст.532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4