Справа № 274/6182/19 Провадження № 1-в/0274/64/21
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
УХВАЛА

02.06.21 р.м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді ОСОБА_1 (далі Суд), за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора Бердичівської окружної прокуратури Житомирської області ОСОБА_3 (далі Прокурор), представника Державної установи "Бердичівська виправна колонія (№ 70)" (далі Колонія) ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 (далі Захисник), засудженого ОСОБА_6 (у режимі відео-конференції), розглянувши клопотання засудженого ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав за адресою: АДРЕСА_1 , про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,

в с т а н о в и в :

Засуджений ОСОБА_6 звернувся з клопотанням, у якому просить замінити його покарання з довічного позбавлення волі більш м`яким позбавленням волі на певний строк.
Засуджений ОСОБА_6 та Захисник клопотання підтримали.
Клопотання обґрунтовано посиланням на рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 р. у справі "Петухов проти України", яке, на думку засудженого ОСОБА_6 , є підставою для заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Представник Колонії проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на те, законодавство України не передбачає заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на будь-яке інше покарання. Разом з тим, засуджений ОСОБА_6 може бути звільнений від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі у передбачених законодавством України випадках, а саме у разі помилування його Президентом України або за станом здоров`я.
Прокурор проти задоволення клопотання заперечив та підтримав позицію представника Колонії.
Під час розгляду клопотання після заслуховування позиції представника Колонії засуджений ОСОБА_6 усно уточнив клопотання, та просить замінити його покарання у виді довічного позбавлення волі на будь-яке інше, передбачене законодавством України.
Судом з`ясовано, що ОСОБА_6 засуджений 19.12.2003 р. Апеляційним судом Донецької області до довічного позбавлення волі, а також 21.06.2014 р. Петровським районним судом м. Донецька до довічного позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання 13.12.2002 р.
Засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання в Колонії з 27.07.2005 р.
Відповідно до частини першої статті 64 Кримінального кодексу України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.
Таким чином, застосування довічного позбавлення волі не суперечить ні Конституції України, ні міжнародним нормам, застосування яких передбачено також і в багатьох інших Договірних країнах Європейського союзу. Метою і виправданням вироку із застосуванням такого покарання, як було зазначено в параграфі 58 Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй, є захист суспільства і попередження скоєння в майбутньому жорстоких злочинів.
Частинами першою та третьою статті 82 Кримінального кодексу України передбачено, що особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Згідно абзацу першого пункту 3 та абзацу першого пункту 4 постанови від 26.04.2002 р. № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" пленуму Верховного суду України, відповідно до ч. 1 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк. При цьому більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутий строк покарання, призначеного вироком.
З наведених вище положень випливає, що законодавством України передбачена можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Частинами першою та другою статті 87Кримінального кодексу України встановлено, що помилування здійснюється Президентом України стосовно індивідуально визначеної особи. Актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Беручи до уваги наведене, Суд вважає, що законодавство України про кримінальну відповідальність передбачає механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування, тобто можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
У пункті 194 рішення Європейського суду з прав людини від 12.03.2019 р. у справі "Петухов проти України" ("Petukhov v. Ukraine", заява № 41216/13) зазначено, що оскільки ця справа стосується питання того, що покарання у виді довічного позбавлення волі є таким, яке неможливо скоротити, вона свідчить про наявність системної проблеми, для вирішення якої вимагається вжиття заходів загального характеру. Характер встановленого за статтею 3 Конвенції порушення свідчить, що для належного виконання цього рішення від держави-відповідача вимагатиметься впровадження реформи системи перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі. Механізм такого перегляду повинен гарантувати перевірку у кожному конкретному випадку, чи обґрунтовано триваюче тримання під вартою законними пенологічними підставами, та має надавати засудженим до довічного позбавлення волі можливість передбачити з певним ступенем точності, що їм треба зробити, аби було розглянуто питання щодо їх звільнення, та за яких умов це можливо, відповідно до стандартів, розроблених практикою суду.
В рішенні "Ласло Магьяр проти Угорщини" від 20.05.2014 р. Європейський суд з прав людини висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення. Для належного виконання цього рішення держава-відповідач повинна провести реформи переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов.
З вказаних рішень Європейського суду з прав людини випливає, що на виконання цих рішень держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі.
Між тим, на даний час законодавством України не передбачено можливості заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі.
Відповідно до пунктів 78 та 79 постанови Великої палати Верховного Суду України від 08.07.2020 р. у справі № 1-42/2004 (http://reestr.court.gov.ua/Review/90411145), в національному законодавстві України, як зазначив ЄСПЛ, існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак, вдосконалення нормативно-правових актів шляхом прийняття законів, внесення до них змін і доповнень є прерогативою законодавчої гілки влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо нормотворення, які належать саме законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя. Єдиним органом законодавчої влади в Україні є Верховна Рада України, повноваженнями якого охоплюється внесення змін до чинного законодавства України, в тому числі і на виконання рішень міжнародної судової установи відповідно до Закону № 3477-IV.
Зважаючи на наведене, Суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, або на інше більш м`яке, передбачене законодавством України, необхідно відмовити.
Додатково Суд зазначає, що 03.03.2021 р. Верховна Рада України прийняла за основу законопроекти № 4048 та № 4049 щодо приведення законодавства України у відповідність з практикою Європейського суду з прав людини, які спрямовані, у першу чергу, на впровадження механізму пом`якшення покарання для осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, зокрема, ними пропонуються такі зміни до механізму звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі:

звернення про зміну покарання можна подавати після відбуття 10 років ув`язнення;

повинен бути підготовлений аргументований план реінтеграції ув`язненого у суспільство;

суд матиме право замінити довічне позбавлення волі на строкове позбавлення волі від 15 до 20 років (тобто мінімальний строк ув`язнення засудженого до довічного позбавлення волі буде 25 років: мінімум 10 років до звернення до суду, а потім додатково від 15 до 20 років ув`язнення).

Тобто після остаточного прийняття цих законопроектів засуджений ОСОБА_6 у загальному випадку, в залежності від їх прийнятої кінцевої редакції, матиме передбачену законодавством України можливість звернутись до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на строкове позбавлення волі.
Керуючись статтями 64 Кримінального кодексу України, статтями 369 372, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, або на інше більш м`яке, передбачене законодавством України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області до Житомирського апеляційного суду.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1