Єдиний унікальний номер 341/86/20
Номер провадження 1-кп/341/69/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року м. Галич
Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22.12.2017 під № 0000679, за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Насташине Івано-Франківської області, яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , одружена, з середньою спеціальною освітою, має на утриманні одну малолітню дитину, українка, громадянка України, не працює, не судима,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України.
встановив:
ОСОБА_5 вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , за наступних установлених судом обставин.
22 грудня 2017 року приблизно о 17 годин 08 хвилин ОСОБА_5 у темну пору доби та дощову погоду керувала автомобілем марки «Renault Kangoo», н. з. НОМЕР_1 , та рухалась автодорогою Н-09 «Мукачеве-Львів» по вул. Міцкевича в м. Бурштині у напрямку м. Львова. У той час на ділянці дороги по вул. Міцкевича, що навпроти вул. Енергетиків, проїжджу частину у напрямку справа на ліво щодо напрямку руху автомобіля марки «Renault Kangoo», переходив пішохід ОСОБА_10 , а за ним на відстані одного метра йшов ОСОБА_9 . Обоє вийшли з-за автобуса, який знаходився на автобусній зупинці.
У цей час ОСОБА_5 проявила неуважність під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахувала дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, з моменту виникнення небезпеки для руху у вигляді пішоходів, яких вона мала об`єктивну можливість виявити на проїжджій частині на відстані 56,9 м від автомобіля, своєчасно не вжила заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу, унаслідок чого автомобілем учинила наїзд на пішохода ОСОБА_9 . За таких обставин, під час руху ОСОБА_5 порушила вимоги пп. 2. 3 «б», «д», 12. 1, 12. 3 Правил дорожнього руху України.
Внаслідок ДТП потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з багатоуламковими переломами кісток склепіння та основи черепа, розривами твердої мозкової оболонки, крововиливами у м`які покриви голови, крововиливами під та над оболонки, в речовину, стовбурову частину та шлуночки головного мозку, розміщенням речовини головного мозку, синцями та садном у ділянці голови, що ускладнилось набряком та стисненням головного мозку, від яких на місці події наступила смерть.

З огляду на викладене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною другою статті 286 КК України, оскільки вона вчинила порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 .
Водночас розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_5 здійснювався у межах пред`явленого їй обвинувачення.
Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненому визнала, щиро розкаялась та пояснила, що дійсно 22.12.2017 у м. Бурштині керувала автомобілем у темну пору доби та дощову погоду. Перед нею їхав автобус, який з`їхав праворуч на автобусну зупинку. Вуличне освітлення у тому місці погане, фактично, за рахунок наявного на зупинці освітлення магазину. Коли вона об`їхала автобус у той час і відбулось зіткнення її автомобіля з пішоходом ОСОБА_9 . Хоч вона і бачила усю обстановку дороги, однак не змогла запобігти дорожньо-транспортній пригоді, оскільки пішохід ОСОБА_9 появився за пішохідною доріжкою раптово. Потерпілому ОСОБА_7 шкоду відшкодувала повністю.
Потерпілий ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що до обвинуваченої жодних претензій не має. Просив покарати обвинувачену на розсуд суду. Також до матеріалів справи долучено копії розписок ОСОБА_7 , його матері та сестри щодо відсутності будь-яких претензій до обвинуваченої матеріального чи морального характеру, які вони надали потерпілій ще на стадії досудового розслідування.
Оскільки обвинувачена у судовому засіданні вину визнала та дала суду показання, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, які відповідають фактичним обставинам справи і нею не оспорюються, за згодою всіх учасників судового розгляду і відповідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд обмежив обсяг досліджуваних доказів у цій кримінальній справі, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і обмежився допитом обвинуваченої, сумнівів у добровільності та правдивості позиції якої у суду немає. Водночас згода обвинуваченої щодо застосування положень частини третьої статті 349 КПК України зафіксована за допомогою технічного запису процесу засідання та письмовою розпискою особи.
За встановлених обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання її винуватою.
Призначаючи міру покарання обвинуваченій, суд відповідно до статті 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій згідно зі статтею 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди потерпілому.
Відповідно до частини другої статті 66 КК України суд також визнає пом`якшуючою обставиною те, що під час вчинення кримінального правопорушення обвинувачена була вагітною. Вказане підтверджується довідкою Івано-Франківського обласного перинатального центру № 822. Хоча на час події особа сама цього не знала і термін вагітності був незначний, проте, суд вважає, що фізіологічні та гормональні зміни в організмі обвинуваченої не могли не вплинути на її загальний стан, зокрема на здатність своєчасно реагувати на зміни в дорожній обстановці.
Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченої відповідно до статті 67 КК України, не встановлено.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Відповідно до змісту висновку досудової доповіді Галицького районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, історію правопорушень, а також низький рівень небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб.
Ймовірність учинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченої є низькою. Відсутні підстави вважати ймовірними насильницькі дії та завдання шкоди життю та здоров`ю суспільства та окремих осіб. Орган пробації вважає що, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, то на ОСОБА_5 необхідно покласти обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 76 КК України, а саме не виїжджати за межі України без погодження.
З огляду на викладене, зважаючи на позицію потерпілої сторони та наявність кількох пом`якшуючих обставин, суд дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування положень статті 69 КК України та призначення основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини другої статті 286 КК України за це кримінальне правопорушення.
Суд, врахувавши характер кримінального правопорушення; особу обвинуваченої, яка раніше не судима, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, відповідно до довідки-характеристики виконавчого комітету Насташинської сільської ради від 07.05.2018 за місцем проживання характеризується позитивно, вину визнала, щиро покаялась, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, на утриманні має малолітню дитину, завдані збитки відшкодувала, перебувала у стані вагітності; відсутність обставин, які обтяжують покарання, дійшов висновку про призначення їй покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік. Водночас на підставі статті ст. 75 КК України суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання та її звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Іспитовий строк, необхідний для того, щоб ОСОБА_5 довела своє виправлення без відбування покарання, суд встановлює тривалістю один рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, який був застосований до обвинуваченої ОСОБА_5 ухвалою суду від 14.01.2020, закінчився.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати відповідно до долучених довідок від 05.03.2018 № 4. 2-72/18 становлять 858,0 грн, від 12.04.2018 № 4. 2-73/18 становлять 858,0 грн та відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000679 становлять 1099,07 грн, і відповідно до вимог частини другої статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченої на користь держави.
У судовому засіданні прокурор також просив скасувати арешт майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 27.12.2017, на автомобіль марки «Renault Kangoo», н. з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_11 , який визнано речовим доказом у справі та був знаряддям учинення правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 27 грудня 2017 року, необхідно скасувати.
Питання речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.
Керуючись статтями 100, 368, 374, 376, 532 КПК України, статтями 66, 67, 75, 76, 286 Кримінального кодексу України, суд
ухвалив:
ОСОБА_5 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України, та призначити їй покарання із застосуванням статті 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 2815 (дві тисячі вісімсот п`ятнадцять) гривень 07 копійок.
Скасувати арешт на:
- автомобіль марки «Renault Kangoo», н. з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Речові докази у справі:
- автомобіль марки «Renault Kangoo», н. з. НОМЕР_1 , повернути власнику ОСОБА_11 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- матеріальні об`єкти, а саме одяг, який належав ОСОБА_9 , знищити.
Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

СуддяМ. Р. Мергель