У Х В А Л А

22 лютого 2021 року
м. Київ
провадження № 13-23зво21
Суддя Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 перевірила заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) вироку Апеляційного суду Сумської області від 23 червня 2005 року та ухвали Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року і
встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою, вироком Апеляційного суду Сумської області від 23 червня 2005 року, з урахуванням змін, внесених ухвалою Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року, ОСОБА_2 було засуджено за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 10 грудня 2020 року в справі «Лопата та інші проти України» (заяви №84210/17 та 23 інших, у тому числі ОСОБА_2 ) констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, ОСОБА_2 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) із заявою про перегляд вироку та ухвали за виключними обставинами. На думку заявника, констатоване порушення Конвенції безумовно тягне за собою скасування оскаржених судових рішень у частині покарання, звільнення від подальшого відбування заходу примусу, оскільки довічне позбавлення волі є катуванням з огляду на відсутність остаточного строку його закінчення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК установлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні справи судом, є виключною обставиною.
Частиною 5 ст. 33 КПК передбачено, що кримінальне провадження за виключними обставинами здійснюється з підстави, визначеної п. 2 ч. 3 ст. 459 цього Кодексу, Великою Палатою.
Статтею 462 КПК регламентовано вимоги до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами. Згідно з п. 5 ч. 2 зазначеної статті заявник має навести обґрунтування наявності таких обставин.
Проте в поданій заяві ОСОБА_2 не наводить обґрунтування того, що констатоване ЄСПЛ порушення свідчить про несправедливість засудження та обраного заходу примусу у виді довічного позбавлення волі. Заявником також не викладено аргументів на підтвердження того, що наразі за законом є процесуальна можливість та підстави для скасування оскаржених вироку та ухвали. Натомість, за змістом заяви, у ній висловлюється незгода з судовими рішеннями поза зв`язком із позицією ЄСПЛ, яка стосується механізмів не індивідуального, а загального характеру, зокрема необхідності запровадження в Україні процедур, які би на законодавчому рівні забезпечували в перспективі можливість звільнення або дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного ув`язнення.
Відповідно до ч. 3 ст. 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, яку не оформлено згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 КПК.
З урахуванням викладеного заяву засудженого належить залишити без руху з наданням йому строку для усунення допущених недоліків.
Керуючись статтями 429, 462, 464 КПК, суддя
постановила:
Заяву ОСОБА_2 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 КПК вироку Апеляційного суду Сумської області від 23 червня 2005 року та ухвали Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року залишити без руху.
Установити ОСОБА_2 строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі неусунення недоліків у вказаний строк заяву буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Великої Палати
Верховного Суду ОСОБА_1