Ухвала

Іменем України
16 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 194/1521/18

провадження № 51- 761 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 ,
установив:
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання: за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин; за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 60 000 грн.
Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2021 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_7 залишено без задоволення, апеляційну скаргу прокурора задоволено.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання змінено.
Засуджено ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
На підставі ч. 5 ст. 74 КК України з урахуванням п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Виключено з резолютивної частини вироку посилання на призначення остаточного покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
В іншій частині вирок залишено без зміни.
Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху у зв`язку з невідповідністю скарги вимогам ст. 427 КПК України, і встановлено строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків 15 днів із дня отримання копії даної ухвали.
Також засудженому було роз`яснено, що в разі неусунення недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 18 лютого 2021 року засуджений ОСОБА_4 надіслав нову касаційну скаргу.
Проте вимог ст. 427 КПК України засудженим не дотримано, вказані в ухвалі недоліки в повній мірі не усунуто.
Так, в ухвалі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року про залишення без руху касаційної скарги зазначалось про те, що у прохальній частині касаційної скарги засуджений ОСОБА_4 просить призначити більш м`яке покарання, не пов`язане з позбавленням волі, при цьому не ставить питання про зміну чи скасування вироку місцевого суду та ухвали суду апеляційної інстанції, що суперечить нормам статті 436 КПК України. Цей недолік засудженим ОСОБА_4 не усунуто.
Крім того, в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху зазначалось, що у поданій касаційній скарзі не міститься обґрунтування заявлених вимог з урахуванням положень ч. 1 ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції.
У касаційній скарзі засуджений не наводить конкретних порушень норм матеріального або процесуального права, які відповідно до ст. 438 КПК України можуть бути підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції. Цей недолік засуджений ОСОБА_4 також не виправив.
Таким чином, засуджений ОСОБА_4 не виконав вимог, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 18 лютого 2021 року про залишення без руху касаційної скарги, та в повній мірі не усунув недоліки касаційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
За таких обставин Суд вважає, що касаційну скаргу слід повернути засудженому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу.
Згідно з положеннями ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2021 року з усіма доданими до неї матеріалами повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3