ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1117/21 Справа № 203/1823/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000003 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
В с т а н о в и л а:

Вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, і призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбуття призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1рік.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у тому, що він 25.04.2018 року приблизно о 18 год. 00 хв. знаходився в кафе «Бістро» на площі Старомостова у м. Дніпрі, де невстановлений досудовим розслідуванням чоловік передав ОСОБА_8 запал дистанційної дії типу УЗРГМ, який використовується для спорядження ручних гранат типу РГД-5, Ф-1, РГ-42 та відноситься до категорії вибухових пристроїв.
Керуючись раптово виниклим умислом, направленим на незаконне придбання та носіння вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_8 незаконно взяв, тобто придбав запал дистанційної дії типу УЗРГМ. Надалі, він поклав вказаний предмет до лівої передньої кишені куртки, одягнутої на ньому, та направився у метрополітен на станцію метро «Вокзальна», тобто став незаконно без передбаченого законом дозволу носити вибуховий пристрій при собі.
25.04.2018, бл. 22 год. 00 хв., ОСОБА_8 знаходився у підземному переході станції метро «Вокзальна» у м. Дніпрі, де був зупинений співробітниками поліції, які на підставі ст. 34 Закону України «Про Національну поліцію» здійснили його поверхневу перевірку.
Надалі, в період часу з 22 год. 15 хв. до 22 год. 50 хв. 25.04.2018 у службовому приміщенні станції метро «Вокзальна» у м. Дніпро, ОСОБА_8 в присутності двох понятих добровільно видав співробітникам поліції з лівої кишені куртки, одягнутої на ньому, металевий предмет розміром 7,5 см., діаметром 1,2 см, від якого відходила металева ручка, яка має на собі маркування у вигляді «79-77 УЗРГМ 583», який являється уніфікованим запалом ручної гранати дистанційної дії типу УЗРГМ, який використовується для спорядження гранат РГД-5, Ф-1, РГ-42, відноситься до категорії вибухових пристроїв та є придатним до застосування за призначенням (для виробництва вибуху).
Таким чином, ОСОБА_8 незаконно придбав та носив вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу.

В апеляційних скаргах:

- прокурор просить вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2021 року скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Постановити свій вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 років позбавлення, а на підставі ст. 75 КК України звільнити його від призначеного покарання з іспитовим строком в 3 роки, при цьому врахувавши обставину, яка обтяжує покарання, передбачену п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 , який не визнав вину, при його допиті посилався на те, що отримав від невідомої особи запал дистанційної дії типу УЗРГМ в стані сильного алкогольного сп`яніння і тому не розумів на той час небезпечність даного пристрою. Таким чином в суді було встановлено, що ОСОБА_8 незаконно придбав вибуховий пристрій, тобто вчинив кримінальне правопорушення, у стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою обставиною, передбаченою п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, але вона судом не була врахована при винесенні вироку.

- обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2021 року і закрити кримінальне провадження № 0000003 від 26.04.2018 у зв`язку з відсутністю встановлених достатніх доказів для доведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і вичерпанням можливості їх отримати.
В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що докази по справі не можна покласти в основу обвинувачення, оскільки частина з них здобута з грубим порушенням норм чинного процесуального законодавства, а інші - як самі по собі, так і в сукупності - не є безсумнівними та не спростовують існування обставин підбурювання до вчинення злочину, про які він стверджував. Вважає, що сторона обвинувачення його вину у вчиненні ним незаконного придбання та носіння вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу не довела.
Обвинувачений зазначає, що навіть у експерта, прокурора та суду виникли труднощі з визначенням предмета відповідальності у даному кримінальному провадженні, тому ОСОБА_8 , який в армії не служив, не мав можливості знати, що вилучений 25.04.2018 у нього запал дистанційної дії типу УЗРГМ містить ініціюючу вибухову речовину (тетронітрорезорцинат свинцю та азид свинцю), бризантну вибухову речовину ТЕН, масою 1,1 -1,2 грами та в окремому стані є предметом відповідальності злочину, передбаченого ст. 263 КК України.
Зазначає, що його було затримано працівниками поліції перед входом до метро саме за вказівкою агента-підбурювача, а не за те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння. Йому не треба було дістатися метро у зв`язку із тим, що його дружина проживає на ж/м Парус, оскільки відповідно до його пояснень він їхав від дружини з ж/м Парус до місця свого проживання за адресою АДРЕСА_1 ., куди метро не прокладено. До станції метро «Вокзальна» він направився виключно за проханням агента-підбурювача, який був присутнім у момент його затримання працівниками поліції.
Зауважує, що наведені у вироку покази допитаних у якості свідків працівників поліції метрополітену та карного розшуку ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в межах операції «Зброя-вибухівка» проводили його затримання, не є належними та достатніми доказами вини останнього, оскільки зазначені свідки обвинувачення є заінтересованими в кінцевому результаті справи, а допитані у якості свідків поняті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - не бачили моменту затримання ОСОБА_8 та не можуть підтвердити або спростувати твердження ОСОБА_8 щодо участі агента-підбурювача в проведенні «практичного етапу» операції «Зброя-вибухівка».

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення та заперечувала проти задоволення апеляції обвинуваченого.
Обвинувачений та його захисник, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити, заперечували проти задоволення апеляції прокурора.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю доповідача, думки учасників судового провадження, дослідивши та перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.
Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що судове слідство у справі проведено неповно і необ`єктивно, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені зібраними у ній доказами, є необґрунтованими.
Матеріалами провадження підтверджено, що судовий розгляд у ньому проведений з дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у справі не допущено. Відповідно не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження органами досудового розслідування та судом обставин кримінального провадження. Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, за яке він засуджений, підтверджується сукупністю доказів, які зібрані з додержанням вимог кримінального процесуального закону та перевірені під час розгляду кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.
Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання та носіння вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу. Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин та кваліфікація його дій за ознаками ч. 1 ст. 263 КК України ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні та правильно оцінених судом доказах, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені розглянутими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами і, зокрема, даними, що містяться в показаннях учасників судового провадження та даними досліджених в судовому засіданні документів. Будь-яких підстав, які б викликали сумнів у викладених висновках суду перевіркою матеріалів провадження не виявлено. Оскільки наведені докази зібрані у встановленому законом порядку і узгоджуються між собою, підстав піддавати сумніву їх достовірність та допустимість колегія суддів не вбачає.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження, технічного носія інформації фіксування судового провадження та журналу судового засідання встановлено, що суд першої інстанції провів всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосередньо перевірив при судовому розгляді наявні у кримінальному провадженні докази, допитав обвинуваченого, потерпілого, свідків, перевірив письмові докази, яким дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.
На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, суд обґрунтовано послався на показання під час судового розгляду свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_17 , а також на матеріали письмових документів, а саме: протокол огляду з фотобалицею від 25.04.2018 року, протокол проведення слідчого експерименту від 15.05.2018 року, висновок експерта № 33/5.2/154 від 17.05.2018 року.
Надаючи оцінку зазначеним доказам у своїй сукупності, колегія суддів не сумнівається у їх належності та допустимості, вважає такі докази достатніми для доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому діяння, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Наведеними доказами, яким суд дав належну оцінку, спростовуються викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого доводи про те, що в його діях взагалі відсутній склад інкримінованого йому кримінального правопорушення, та що у провадженні немає об`єктивних доказів, які вказують на його вину, у зв`язку з чим апеляційний суд має закрити кримінальне провадження щодо нього через відсутність встановлених достатніх доказів для доведеності його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і вичерпанням можливості їх отримати.
Як убачається з матеріалів провадження, свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він працює в Дніпропетровському метрополітені. Його запросили на ст. Вокзальну в якості понятого, там знаходилися співробітники поліції та затримана особа. Момент затримання особи він не бачив. Запросили в кабінет, де перебувало декілька осіб. У ОСОБА_18 знаходили речі та викладали з одягу. Запал вже лежав на ганчірці на столі, але напевно це не пам`ятає. Перед вилученням, ОСОБА_18 ставили запитання, чи має він при собі заборонені предмети. Пам`ятає, що речі викладали на стіл, в їх присутності фотографували. Раніше в армії бачив запал, тому знає, як він виглядає. Вказаний предмет схожий на запал запаковувався у целофановий пакет, вони як поняті поставили свої підписи. В документах, написаних на аркушах, вони ставили підписи. Від ОСОБА_18 в його присутності зауважень не надходило. З приводу запалу ОСОБА_8 пояснив, що він зустрівся з кимось у кафе та йому подарували в якості сувеніру. Через декілька днів до нього приходили та надавали надрукований текст пояснень, де він ставив свій підпис.
Дані свідчення підтверджуються показами свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні показав, що на час подій працював в Дніпропетровському метрополітені, дату подій не пам`ятає. Знаходився на ст. Вокзальній, працював увесь день, до нього підійшов працівник поліції та запросив бути присутнім при огляді особистих речей. Запросили до приміщення поліції, з ним був ще один працівник, який підійшов пізніше. Його попрохали подивитися на предмети, які знаходилися на столі. У приміщенні знаходився він, працівник поліції, особа ,у якої вилучалися предмети. В залі судового засідання впізнає цю особу- ОСОБА_8 . Вказане фотографували. ОСОБА_8 підтвердив, що це його речі, предмет схожий на запал також знаходився на столі. ОСОБА_8 сказав, що даний предмет знаходився при ньому, який йому подарували. Інший понятий також був присутній. Від ОСОБА_18 зауважень не надходило. Йому особисто відомо як виглядає запал і цей предмет який знаходився на столі був схожий на запал. Даний предмет схожий на запал запакували в пакет для доказів, він та інший понятий розписалися. Під час огляду до дій працівників поліції зауважень у нього особисто не було. В його присутності співробітники поліції ставили питання ОСОБА_8 про предмет схожий на запал, де він його придбав. Момент затримання обвинуваченого не бачив. Коли вилучався запал, він не був присутнім. Яким чином проводився поверхневий огляд ОСОБА_8 , він не бачив. Коли зайшов до кабінету, речі вилучені у ОСОБА_8 вже були на столі. ОСОБА_8 в його присутності пояснив, що предмет схожий на запал є сувеніром, який йому подарували, інших пояснень не пам`ятає. У ОСОБА_8 не було зауважень. Потім через 2 дні йому на окремому документі принесли пояснення, які він підписав.
Не суперечать даним показанням і пояснення свідка ОСОБА_13 , який в судовому засіданні зазначив, що на час подій працював у відділі метрополітену. При затриманні ОСОБА_8 був один, знаходився у касових відділеннях метрополітену, де встановлені більше 15 камер. Проводили патрулювання станції метрополітену, разом із оперативними співробітниками. Один із оперативних співробітників ОСОБА_19 помітив чоловіка, який зайшов до касового відділення, за зовнішніми ознаками був у нетверезому стані, хитка хода, не орієнтувався на місці, у зв`язку із чим співробітник підійшов до нього. У зв`язку із великим натовпом людей, ОСОБА_19 відвів чоловіка в бік. У чоловіка запитали чи має він при собі заборонені речі, на що чоловік відповів що немає при собі забороненого. Повз проходили співробітники метрополітену та їх запросили в якості понятих для поверхневого огляду громадянина. В присутності понятих чоловік добровільно діставав речі: телефон, потім із кишені витягнув запал. Телефон був у розшуку. При цьому, чоловік пояснив, що з якимось товаришами на вокзалі вживав спиртні напої. На запитання звідки у нього запал, чоловік відповів, що йому товариш в якості подарунку привіз запал з АТО, та носив при собі його в якості подарунку. Після затримання особи ставили питання, де товариш, який йому надав запал, на що чоловік відповів, що йому про це невідомо. Опір обвинувачений не вчиняв. Огляд проводився в касовому залі, на парапеті. безпосередньо на території метрополітену. Після цього була викликана СОГ, яка на місці займалася вилученням. Вони склали протокол про адміністративне правопорушення за ст. 178 ч.2 КУпАП, про що особа розписалася.
Повністю узгоджуються з вищенаведеними свідченнями і пояснення свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні показав, що обвинуваченого затримував співробітник карного розшуку, у зв`язку із тим, що чоловік знаходився в стані сп`яніння, в метро забороняється перебувати в нетверезому вигляді. Під час затримання чоловік був один, на інших осіб не вказував. Затримував особу оперуповноважений ОСОБА_20 . За зовнішніми ознаками було видно, що людини перебувала в нетверезому стані: хитка хода, погано орієнтувався на місцевості. Вони на той час знаходилися в службовому приміщенні. ОСОБА_19 знаходився із чоловіком біля парапету при вході у метро. Потім ОСОБА_19 запросив їх, встановили особу чоловіка, пояснили останньому правила користування метрополітеном та склали відносно особи протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 178 КУпАП. Все відбувалося в касовому залі метрополітену. Після оформлення чоловіку ставили питання чи у є у нього при собі заборонені речовини, предмети, він відповів, що немає. Після чого були запрошені 2 співробітники метрополітену в якості понятих, та в їх присутності виявили у даного громадянина запал від гранати. Вони запропонували чоловікові добровільно видати вміст кишені. Після чого, чоловік виклав телефон, ключі, запал, та в ході пояснив, що запал йому хтось подарував, товариш малознайомий, з яким він познайомився на пл.. Островського. На його думку, обвинувачений не розумів, що це запал. По прибуттю СОГ запал був вилучений, склали протокол.
Свідок ОСОБА_10 , допитаний в судовому засіданні, надав пояснення, які також підтверджують усе вищевикладене, про те, що події відбувалися 25.04.2018. Близько 22 год. 00 хв. вони знаходилися на станції з іншими поліцейськими та потім побачили людину, яка стоїть в безлюдному місці, без мети, з ознаками алкогольного сп`яніння. Підійшли до особи, запитали, як він себе почуває, на що він повідомив, що розпивав спиртні напої на пл.. Островського з невідомими особами. Після чого вони почали пересуватися на ст. Вокзальній, та зайшли до метрополітену. Затримано особу було через його знаходження в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим почали складати протокол. Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст. 178 КУпАП, була проведена поверхнева перевірка. Чоловікові було запропоновано дістати все з кишені. Після чого, в присутності понятих, які були викликані співробітниками поліції, чоловік добровільно дістав мобільні телефони, один з яких по інформації був у розшуку, ключі та предмет схожий на запал. ОСОБА_8 пояснив, що дану річ (запал) йому передав чоловік, з яким він спільно розпивав спиртні напої на площі Островського. Предмет схожий на запал ОСОБА_8 дістав з лівої кишені та пояснював, що це чека від гранати, та вона не є небезпечною. Для огляду надавав добровільно. До прибуття понятих, запал у обвинуваченого знаходився у кишені, та потім в присутності понятих видав запал. На час прибуття понятих, вони вже перемістилися від місця затримання особи, через великий натовп людей, та знаходилися неподалік від місця затримання. Зауважень у обвинуваченого не було. Поняті були співробітниками метрополітену, заперечень в них не було.
Покази свідка ОСОБА_11 також узгоджуються з наведеними вище показами інших свідків, та з них убачається, що зазначені події відбувалися на ст. «Дніпро-Вокзальна» проводили огляд ОСОБА_18 , в ході якого виявили у останнього запал від гранати. Слідчий вилучав в присутності понятих. Він безпосередньо був присутній, коли на місці вже був слідчий. Йому зі слів стало відомо, що ОСОБА_18 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку із чим його не пропустили у метро та запросили поліцейських. З ОСОБА_18 спілкувалися співробітники поліції, пояснень ОСОБА_18 щодо вилученого запалу, він не чув. На місці він знаходився, коли прибула СОГ, але постійно на місці не перебував, періодично відлучався, а тому напевно сказати, що був присутній під час вилучення, він також не може. ОСОБА_18 був в стані алкогольного сп`яніння, якщо останній і надавав пояснення, то він їх не запам`ятав.
Також судом першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_17 , який повністю підтвердив свій висновок № 33/5.2/154 від 17.05.2018 року та зазначив, що наданий на дослідження предмет, вилучений 25.04.2018 року в ході поверхневої перевірки у ОСОБА_8 на станції метро «Вокзальна» в м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108 являється: уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ, який використовується для спорядження ручних гранат типу РГД-5,Ф-1,РГ-42 та відноситься до категорії вибухових пристроїв та придатний до застосування за призначенням (для виробництва вибуху).
Отже, з матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження при скоєнні кримінального правопорушення, у показаннях свідків не вбачається, а деякі розбіжності у зазначених показах свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на вищевикладений висновок суду. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки, які були допитані судом під присягою, з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні, а та обставина, що слідство і суд по-іншому оцінюють докази, зокрема, показання свідків, експерта, висновки проведеної у провадженні експертизи та інших письмових доказів, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим, не свідчить про необ`єктивність слідчих органів і суду, на що є посилання в поданій апеляції ОСОБА_8 .
Правильність та об`єктивність вищезазначених доказів підтверджується також матеріалами письмових документів, які містяться в матеріалах провадження, а саме:
- протоколом огляду з фототаблицею від 25.04.2018 року, відповідно до якого об`єктом є ділянка місцевості, розташованої за адресою станція «Вокзальна» у м. Дніпро, де на момент огляду знаходився чоловік, який назвався ОСОБА_8 та в ході поверхневого огляду добровільно видав особисті речі, серед яких був предмет схожий на запал від гранати.(том 2 а.к.п 6);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 15.05.2018 року, в ході якого встановлено, що запал типу УРЗГМ, який був вилучений у ОСОБА_8 придатний для виробництва вибуху (том 2 а.п. 30-33);
- висновком експерта № 33/5.2/154 від 17.05.2018 року, відповідно до якого наданий на дослідження предмет, вилучений 25.04.2018 в ході поверхневої перевірки у ОСОБА_8 на станції метро «Вокзальна» в м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108 являється: уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ, який використовується для спорядження ручних гранат типу РГД-5,Ф-1,РГ-42 та відноситься до категорії вибухових пристроїв. Наданий на дослідження предмет, а саме уніфікований запал ручної гранати типу УЗРГМ, придатний до застосування за призначенням (для виробництва вибуху) (том 2 а.к.п.36-39).
Вивченням матеріалів справи не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення вищевказаних доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності. Наявні у справі докази відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності доказів.
Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі обвинуваченого доводів стосовно наявності підбурювання в діях працівників поліції, а саме того, що його було затримано працівниками поліції перед входом до метро саме за вказівкою агента-підбурювача, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не знайшли свого підтвердження ані в матеріалах кримінального провадження, ані протягом судового розгляду, ані під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку суду. В даному випадку колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який критично поставився до таких пояснень обвинуваченого, оскільки ОСОБА_8 було затримано працівниками поліції перед входом до метро за те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, через що відносно останнього склали протокол про адміністративне правопорушення. Вже після складання протоколу ОСОБА_8 запропонували надати до огляду свої речи, серед яких і був запал від гранати. В судовому ж засіданні за клопотанням прокурора до матеріалів кримінального провадження долучена постанова про закриття кримінального провадження від 21.11.2019 року, яке було розпочато за поясненнями ОСОБА_8 щодо того, що невідомий чоловік надав йому запал, якої убачається, що встановити особу, яка подарувала ОСОБА_8 запал, не виявилось можливим. Тож, апеляційний суд також приходить до висновку, що дані покази обвинуваченого не підтверджуються, а взагалі спростовуються іншими доказами по кримінальному провадженню, та вважає це певною лінією захисту з метою уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.
Аналізуючи позицію обвинуваченого ОСОБА_8 , співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показами учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів робить висновок про те, що вищезазначені покази та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_8 є такими, що доповнюють одне одного, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.
Тож, колегія суддів вважає, що давши належну оцінку всім зібраним доказам у сукупності, врахувавши поведінку всіх учасників під час вчинення кримінального правопорушення, суд дійшов обґрунтованого висновку про винність ОСОБА_8 у незаконному придбанні та носінні вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу за наведених у вироку обставин і правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 263 КК України. За таких обставин вважати, що ОСОБА_8 невмотивовано засуджено за вказані кримінально-протиправні дії, немає підстав, а доводи обвинуваченого про те, що він не міг знати, що вилучений у нього 25.04.2018 року залізний предмет є запалом дистанційної дії типу УЗРГМ, що містить ініціюючу вибухову речовину, який є предметом відповідальності злочину, передбаченого ст. 263 КК України, оскільки він не служив в армії, не можуть бути підставою для виправдання останнього з огляду на приписи ст.. 68 Конституції України, якою встановлено, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Оскільки на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення, то не вбачається й підстав для скасування цього вироку з подальшим закриттям кримінального провадження, на чому наполягає в своїй апеляції обвинувачений.
Що ж стосується призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно зі ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для його вибору суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші обставини, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
З огляду на матеріали кримінального провадження, суд при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, характеризується посередньо, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність на утриманні малолітньої дитини, що визнав обставиною, яка пом`якшують покарання, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції статті, у мінімальному його розмірі, а саме у вигляді 3 років позбавлення волі.
Також суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливо без його ізоляції від суспільства, а покарання обвинуваченому у вигляді позбавлення волі без реального його відбуття за наявності підстав для застосування ст. 75 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, про те, що суд першої інстанції у вироку в порушення вимог ч.1 ст.67 КК України, не зазначив обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого скоєння кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Так, відповідно до п.3 ст.65 КК України та ППВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд зобов`язаний врахувати в першу чергу, ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини.
Згідно ч.2 ст.67 КК України суд має право, залежно від характеру вчиненого злочину, не визнати вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів, обставиною, що обтяжує покарання. Тобто, відносити дану обставину до обтяжуючих, це право суду, а не обов`язок, яке дозволяє визначитись із тим, які саме обставини можуть і не враховуватись при призначенні покарання як обставини, що його обтяжують.
До того ж, судовий розгляд у відповідності до вимог ст.. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
В даному випадку, з огляду на те, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 зазначена прокурором обставина, що обтяжує покарання, відсутня, як і відсутній медичний висновок, яким повинно бути встановлено наявність ступеню алкогольного сп`яніння обвинуваченого, суд першої інстанції, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, ухвалив законне та обгрунтоване судове рішення, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги прокурора в цій частині не підлягають задоволенню.
Таким чином, на думку колегії суддів, вимоги закону суд першої інстанції виконав і обґрунтував у мотивувальній частині вироку свій висновок про вид і розмір покарання належним чином, призначивши покарання в межах санкції статті, а саме 3 років позбавлення волі, зі звільненням від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік. Наведені судом обставини ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та даних судового розгляду справи, підтверджені відповідними документами. При призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, передбачених Кримінальним кодексом України, дотримався принципу індивідуалізації покарання, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та дані про особу ОСОБА_8 і призначив покарання, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення обвинуваченому більш суворого покарання колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Отже, виходячи з системного аналізу матеріалів кримінального провадження можливо зробити висновок, що суд першої інстанції під час ухвалення даного обвинувального вироку виходив першочергово з загальних засад кримінального процесуального законодавства, у зв`язку з чим було постановлено законне та обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та прокурора залишенню без задоволення.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4