Справа № 372/477/21
Провадження 1-кс-138/21
ухвала
Іменем України
12 лютого 2021 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання слідчого СВ Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_4 , про арешт тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В:
Слідчий СВ Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 звернулась до суду із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000007 від 08.02.2021 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, яке обґрунтовує тим, що в ході здійснення досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що 08.02.2021 року до ч/ч ВП №1 Обухівського ВП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від старости с. Мирівка, ОСОБА_5 про те, що 08.02.2021 близько 12 год.00 хв. наглядно знайомий чоловік зайшов до приміщення адміністративної будівлі Мирівської сільської ради, що за адресою АДРЕСА_1 , погрожував предметом ззовні схожим на пістолет, вимагав виплатити грошові кошти у зв`язку з тим що в останнього згорів комп`ютер через відключення електроенергії, вищевказані дії супроводжувалися особливою зухвалістю чим було грубо порушено громадський порядок. За даним фактом відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочате кримінальне провадження № 0000007 від 08 лютого 2021 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. 08.02.2021 року під час проведення огляду місця за адресою АДРЕСА_2 а саме з будинку в кімнаті № З, виявлено та вилучено пістолет пневматичний марки «Макаров» моделі SE, магазин до пістолету, поліетиленовий пакет із металевими кульками діаметром 0,2-0,23 мм., балон до пістолета, інструкція та гарантійний лист, вищезазначені предмети поміщено до спеціального пакету № 1752611. Ніж кухонний, який знаходиться у пластмасовому чохлі, ніж поміщено до паперового спеціального пакету №1 Національна поліції України Головне слідче управління. Телевізор марки Saturn 32 LCD моделі TV LCD32T, який поміщено до картонної коробки до якої прикріплено бирку з пояснювальним написом, підписом слідчого, спеціаліста та двох понятих. 08.02.2021 року вище вказані речі визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні про, що винесено відповідну постанову, а тому виникає необхідність у накладенні арешту на вилучене майно.

Слідчий СВ Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явився, в поданому клопотанні просив проводити судове засідання за його відсутності та у відсутність прокурора, клопотання підтримав в повному обсязі, просив не здійснювати фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів, в тому числі не здійснювати аудіо та відео запис судового засідання технічними засобами, оскільки слідчий та прокурор не заперечують проти визнання такої дії та результатів її здійснення чинними.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0000007 від 08.02.2021 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним ( рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року, та «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар ( рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982 року). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тобто, обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотання про арешт майна.

В межах перевірки доводів клопотання слідчий суддя вважає доцільним першочергово надати правову оцінку твердженням слідчого про наявність у нього повноважень на проведення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, оскільки інші вимоги клопотання підлягають вирішенню за умови повноважності ініціаторів застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Кримінальний процесуальний кодекс України 2012 року серед завдань кримінального провадження, що мають бути досягнуті у кримінально-процесуальній діяльності, визначає й такі, як охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Сутність введення у кримінально-процесуальну діяльність інституту слідчого судді полягає в тому, що він як носій судової влади реалізує свої повноваження на стадії досудового розслідування з метою виконання функції охорони та захисту прав, свобод та інтересів особи.

Таким чином, в системі юридичних гарантій захисту прав особи на досудових стадіях кримінального провадження повноваження слідчого судді набувають особливого значення, оскільки утворюють самостійну функцію судової влади, спрямовану виключно на захист конституційних прав і свобод.

Здійснюючи функцію судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час розгляду цього клопотання слідчим суддею було виявлено обставини, які можуть слугувати підставою для висновку про відсутність повноважень слідчого, який звернувся із цим клопотанням на проведення досудового розслідування у складі органу досудового розслідування, який зареєстрований і перебуває в межах територіальної юрисдикції суду, до якого подано це клопотання, а саме Обухівського районного суду Київської області, що у випадку задоволення клопотання може призвести до порушення прав та законних інтересів підозрюваного як до особи, відносно якого слідчим суддею від імені держави Україна можуть бути застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.

Так, встановлення правил підсудності має важливе значення для правильного функціонування судової системи, а також для виконання судами покладених на них завдань і визначення суду, компетентного здійснювати кримінальне провадження щодо конкретного кримінального правопорушення. Підсудність є ефективним засобом, який сприяє тому, щоб конкретна кримінальна справа розглядалася і вирішувалася судом законним, компетентним, незалежним і неупередженим, як того вимагають ст. 7 Загальної декларації прав людини та ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права .

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) «кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на розгляд судом, встановленим законом». А відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

За допомогою правил про підсудність забезпечується також рівність всіх громадян перед законом і судом (ст. 24 Конституції України та ст. 10 КПК України). Будучи одним з проявів цієї конституційної засади, чітко встановлена законом підсудність набуває ознак суб`єктивного права людини на законного суддю, тобто права будь-якої людини знати наперед, який саме суд і в якому складі відповідно до закону правомочний здійснювати стосовно нього судове провадження, якщо така необхідність виникне.

Важливість суворого дотримання правил про підсудність доводиться і практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Зокрема, як порушення вимог пункту 1 ст. 6 Конвенції ЄСПЛ розглядає порушення правил територіальної підсудності внаслідок передання справи з одного суду до іншого без належного законного обґрунтування, незважаючи на наявність чітких підстав зміни територіальної підсудності, встановлених у КПК України (див. пункт 98 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України»).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно положень ст. 38 КПК України органами досудового розслідування (органами, що здійснюють дізнання і досудове слідство) є: 1) слідчі підрозділи: а) органів Національної поліції; б) органів безпеки; в) органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства; г) органів Державного бюро розслідувань; 2) підрозділи детективів, підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Тобто, чинний кримінальний процесуальний закон визначає органами досудового розслідування не службових осіб - слідчих цих органів досудового розслідування, - а відповідні державні установи - слідчі підрозділи та підрозділи детективів.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 6 ст. 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Тому, слідчий суддя, слідчий та прокурор мають керуватися виключно положеннями КПК України та нормативно-правовими актами, які йому не суперечать.

Таким чином, територіальна підсудність визначається за місцем знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (ухвала ККС ВС від 22.04.2020 р., провадження № 51 - 1901 впс 20).

Аналогічні до висновків ККС ВС від 22.04.2020 року у справі № 51 - 1901 впс 20 роз`яснення містяться в листі ВССУ від 15.10.2013 ВССУ за № 1-1640/0/4-13, де зауважено, що у КПК йдеться про місце знаходження (реєстрації) відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, а не про фактичне місцезнаходження слідчого підрозділу. 16.06.2016 року ВССУ в своєму листі №223-1650/0/4-16 адресованному головам апеляційних судів відніс до слідчих підрозділів: головне слідче управління, слідче управління, відділ, відділення.

Судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування здійснюється слідчим суддею суду першої інстанції, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування (ч. 7 ст. 100, ч. 2 ст. 132, ч. 1 ст. 184, ч. 1 ст. 192, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 201, ч. 3 ст. 244, ч. 10 ст. 290 КПК України). Також з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена процесуальним законом (наприклад, ч. 1 ст. 306, ч. 3 ст. 234 КПК України тощо) (лист ВССУ № 223-558/0/4-13 05.04.2013 року «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження»).

Таким чином, враховуючи зміст п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України та актуальну правову позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі ККС ВС від 22.04.2020 року (провадження № 51 - 1901 впс 20) клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, який є окремою юридичною особою і в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, та, з урахуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК України та позицією ВССУ, викладену в листі № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 правильним є застосування зазначеного правила й до розгляду клопотань, територіальна підсудність щодо яких прямо не визначена КПК України.

За наявною у слідчого судді інформацією наказом Національної поліції № 955 від 08.12.2020 року було затверджено зміни до Структури територіальних органів поліції, зокрема замість Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та декількох інших підрозділів у числі районних територіальних (відокремлених) підрозділів Національної поліції в Київській області зазначено Обухівське районне управління поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 92 від 21.01.2021 року визначено місцем розташування та проведення досудового розслідування працівниками органів досудового розслідування районних управлінь поліції ГУНП в Київській області службові приміщення в адміністративних будівлях за такими адресами в Київській області: …1.3 Обухівське районне управління поліції (вул.Київська, 22, м.Обухів), відділ поліції № 1 (вул.Покровська, 1, м.Васильків), відділ поліції № 2 (вул.Лермонтова, 20, м.Миронівка), відділення поліції № 1 (вул.Ярослава Мудрого, 13, м.Кагарлик), відділення поліції № 2 (вул.Франка, 14, м.Богуслав).

З доданих до клопотання витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с.8,9) вбачається, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000007 від 08.02.2021 року є відділення поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Національної поліції в Київській області.

Інші документи з матеріалів кримінального провадження також складені працівниками цього ж підрозділу поліції. Саме клопотання також виготовлено на фірмовому бланку відділення поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Національної поліції в Київській області.

Таким чином, з поданих слідчому судді письмових доказів вбачається, що уповноваженим органом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні є відділення поліції № 1 Обухівського районного управління поліції Національної поліції в Київській області, яке знаходиться у адміністративній будівлі за адресою: вул.Ярослава Мудрого, 13, м. Кагарлик Обухівського району Київської області, яка наказом Головного управління Національної поліції в Київській області № 92 від 21.01.2021 року визначена місцем розташування та проведення досудового розслідування працівниками органів досудового розслідування районних управлінь поліції ГУНП в Київській області.

Вказане місце розташування органу досудового розслідування віднесено до територіальної юрисдикції Кагарлицького районного суду Київської області, тому з огляду на вказані обставини вирішення клопотання по його суті не відноситься до компетенції слідчого судді Обухівського районного суду Київської області за критерієм територіальної юрисдикції.

Поряд із тим, з наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що клопотання про арешт майна підписане і подане слідчим слідчого відділення Обухівського районного управління поліції Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 , на підтвердження повноважень якої достатніх ідентифікуючих письмових доказів слідчому судді не подано. Так, особу саме з такими особистими даними не було достатньо ідентифіковано в аспекті точного співвіднесення найменування посади та призвіща, ім`я, по батькові. Крім того, слідчому судді не представлено підтвердження інших суттєвих для визначення територіальної юрисдикції справи обставин, а саме того, що ініціатор звернення слідчий перебуває в штаті органу досудового розслідування, який має державну реєстрацію як юридичної особи за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в межах територіальної юрисдикції Обухівського районного суду Київської області.

При цьому слід врахувати, що відповідно до пункту 3-1 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року № 807-IX, але не пізніше 1 січня 2022 року".

Наразі система місцевих судів на території України не змінена.

Враховуючи викладене вище, під час судового розгляду не було належними і допустимими доказами підтверджено повноваження слідчого ОСОБА_3 як слідчого, який здійснює досудове розслідування саме у цьому кримінальному провадженні саме у складі відповідного державного органу, який є юридичною особою та в складі якого знаходиться слідчий підрозділ, а також який знаходиться в межах територіальної юрисдикції Обухівського районного суду Київської області.

Таким чином, повноваження слідчого щодо здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні в межах територіальної юрисдикції Обухівського районного суду Київської області залишились недоведеними.

Інші доводи і вимоги клопотання є похідними від питання повноважності особи, яка ініціює застосування заходів забезпечення кримінального провадження, тому не потребують додаткової правової оцінки у випадку недоведеності повноважень слідчого.

За таких обставин слідчий суддя прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171-173, 309, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання слідчого СВ Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна, відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1