Провадження №11-кп/824/1689/2021 Доповідач у суді 2-ї інстанції ОСОБА_2
11 березня 2021 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого;
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
Строк відбування покарання обвинуваченим відраховувати з 01.11.2020 року, зараховано в строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 01.11.2020 року.
Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат,-
В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду першої інстанції, 01.11.2020 року приблизно о 13 год. 12 хв.ОСОБА_9 , спільно з ОСОБА_7 , знаходились у стані алкогольного сп`яніння поблизу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , де помітили раніше незнайомого їм неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який рухався пішохідною доріжкою між будинками в бік станції метро «Чернігівська».
В цей час, у ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення.
Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна, з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 підійшли до неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 та застосовуючи фізичне насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я неповнолітнього потерпілого, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 нанесли декілька ударів неповнолітньому потерпілому в область тулуба, прихватили за шию та під погрозою застосувати насильство, висловили вимогу передати їм грошові кошти.
Подолавши таким чином волю до опору неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10 , ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 відкрито заволодівши грошовими коштами в розмірі 400 грн. (купюрами номіналом 200 грн.) та зберігаючи їх при собі, пішли у напрямку станції метро «Дарниця», маючи реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд.
Цього ж дня, приблизно о 13 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, вул. Малишка, 4, ОСОБА_9 та з ОСОБА_7 , були затримані працівниками патрульної поліції, які безпосередньо помітили осіб, які за зовнішніми ознаками були схожими на розшукуваних грабіжників. При цьому у кишені штанів ОСОБА_9 мав при собі викрадені грошові кошти у сумі 400 гривень, купюрами номіналом по 200 гривень.
Крім цього, працівниками патрульної поліції за допомогою пристрою «Драгер» було проведено тест на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в результаті якого отримано наступні результати: ОСОБА_9 - 1.99 проміле, ОСОБА_7 - 1.49 проміле.
Згідно висновку експерта № 042/1-1078-2020 від 02.11.2020 у ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , при проведенні судово-медичної експертизи виявлені наступні тілесні ушкодження:
- синці - на задній поверхні шиї зліва у нижній третині з переходом в надлопаткову ділянку, на боковій поверхні шиї справа у нижній третині.
Характер, морфологія, виявлених ушкоджень, свідчать про те, що вони утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), характерні властивості якого (яких) в ушкодженнях не відобразились, за давністю можуть відповідати терміну, вказаному у постанові, тобто 01.11.2020, не були небезпечними для життя так як у сукупності так і кожне окремо відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Дніпровського районного суду м. Києва змінити в частині призначеного покарання, а саме звільнити його від відбування покарання з випробуванням, посилаючись на те, що він раніше не судимий.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , просить змінити вирок Дніпровського районного суду м. Києва та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.
Зазначає, що ОСОБА_7 є молодою особою, яка раніше не судима і щиро кається у скоєному, що у сукупності свідчить про можливість застосування щодо нього ст. 75 КК України.
Вислухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченогота його захисника, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення поданих апеляційних скарг, вихадячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
Суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.
Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.
Суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про призначення ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відносить до категорії тяжких злочинів, дані про особу ОСОБА_7 , який на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, постійного місця проживання у м. Києві не має.
Щире каяття визнано місцевим судом як обставину, яка згідно з ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_7 .
Обставиною, що у відповідності до ст.67 КК України обтяжує покарання судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Із огляду на зазначене, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 не можливе без ізоляції від суспільства та про необхідність призначення йому покарання у межах мінімальної межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
Доводи апеляційних скарг про те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, колегія суддів вважає такими, що не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього ст. 75 КК України.
На думку колегії суддів, застосування у даному випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням не відповідатиме принципам законності та справедливості покарання, а тому звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку не буде достатнім і необхідним для виправлення останнього.
На переконання колегії суддів, призначене судом покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з огляду на вимоги статей 50, 65 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідає основній його меті як заходу примусу.
Таким чином, будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, апеляційним судом під час апеляційного розгляду встановлено не було.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок - без змін.
Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 22 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 - без змін.
Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: