ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/916/21 Справа № 932/2545/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:
головуючого
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ( в режимі відеоконференції)
захисників ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 0002329 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, -
В С Т А Н О В И В:
Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року продовжено строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 до 17 квітня 2021 року.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та на сьогоднішній день не зменшились.
Так, обвинувачений ОСОБА_8 , відбуваючи покарання, був притягнутий до відповідальності за спробу втечі з місць позбавлення волі і в даний час додатково обвинувачується в організації втечі з ДУВП, що свідчить про схильність останнього до ухилення від явки до правоохоронних органів та суду з метою уникнення можливого покарання, яке у цьому провадженні є тяжким, а також існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 повторного злочину, так як обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину передбаченого ст. 186 КК України і в даний час обвинувачується, крім цього кримінального провадження, ще в ряді інших тяжких злочинів, чого достатньо для висновку про наявність ризику повторного вчинення злочину обвинуваченим.
Також існує ризик ухилення від суду обвинуваченим ОСОБА_7 , оскільки останній не має міцних соціальних зв`язків і обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому з метою уникнення можливого покарання може намагатись уникнути суду. Крім того, існує ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 повторного злочину, так як обвинувачений раніше судимий і звільнився після відбуття покарання в березні 2019, після чого знову обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів, чого достатньо для висновку про наявність ризику повторного вчинення злочину обвинуваченим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, за якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням його волі - цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, та покладанням на підозрюваного обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а в разі неможливості застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, визначити розмір застави.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що ОСОБА_7 проживав та зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 , разом з матір`ю. До затримання працював на підставі цивільно-правового договору від 01.04.2019 р. у ТОВ "ТРЕЙДХОП КОМПАНІ", за місцем роботи характеризувався позитивно, мав постійне джерело доходу. Крім того, ОСОБА_7 вів активний спосіб життя - був членом громадської організації "Всеукраїнська федерація японського сьоткане карате", часто відвідував змагання та брав участь у літніх зборах, посідав перші місця, займався проведенням корекційної роботи з дітьми та підлітками з розвитку навичок самоконтролю та проведення спортивних тренувань на громадських засадах.
Крім того, захисник вказує, що вина ОСОБА_7 у жодному кримінальному провадженні не доведена, а також не доведені ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник звертає увагу на те, що станом на 18 лютого 2021 року судом досліджено всі письмові докази, надані стороною обвинувачення.
Разом з тим, захисник вказує на суперечності щодо обставин викладених в обвинувальному акті та безпосередньо досліджених доказів, отриманих показів потерпілих, переглянутих відео, документів - адвокатських запитів та відповідей наданих до суду, що ставлять під сумнів викладені обставини в обвинувальному акті, а також захисник зазначає на ряд процесуальних порушень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, та постановити нову ухвалу, за якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із обмеженням його волі - цілодобовий домашній арешт з носінням електронного засобу контролю, та покладанням на підозрюваного обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а в разі неможливості застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, визначити розмір застави.
В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що ОСОБА_8 , проживав та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , разом з матір`ю та братом, яких мав на утриманні, де характеризується виключно з позитивного боку. До затримання працював на підставі цивільно-правового договору від 05.06.2019 р. у ТОВ "КОМПАНІЯ УСТ" на посаді регіонального менеджеру з закупівель, за місцем роботи характеризувався як цілеспрямований, відповідальний, працьовитий, кваліфікований працівник, мав постійне джерело доходу.
Крім того, захисник вказує, що вина ОСОБА_8 у жодному кримінальному провадженні не доведена, а також не доведені ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Захисник звертає увагу на те, що станом на 18 лютого 2021 року судом досліджено всі письмові докази, надані стороною обвинувачення.
Разом з тим, захисник вказує на суперечності щодо обставин викладених в обвинувальному акті та безпосередньо досліджених доказів, отриманих показів потерпілих, переглянутих відео, документів - адвокатських запитів та відповідей наданих до суду, що ставлять під сумнів викладені обставини в обвинувальному акті, а також захисник зазначає на ряд процесуальних порушень.

Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачені та їх захисник підтримали апеляційні скарги і з підстав, зазначених у них просили їх задовольнити, скасувати ухвалу суду про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника, посилався на її безпідставність, а ухвалу суду вважав законною та обґрунтованою і просив залишити її без змін, а скарги без задоволення.

Мотиви апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, думки сторін кримінального провадження, перевіривши надані матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Рішенням Конституційного суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України: - вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу; - незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до матеріалів справи, в провадженні Жовтневого суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002329 щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України.
Відповідно до матеріалів провадження, до обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 18.02.2021 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ОСОБА_7 з тих підстав, що обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не змінилися, а застосування до обвинувачених жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського Суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
При обґрунтуванні рішення про продовження строків тримання під вартою необхідно враховувати вимоги ст. 199 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського Суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.
Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обраний обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 запобіжний захід відповідає не лише особам обвинувачених, а й характеру та тяжкості діянь, які їм інкримінуються та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, і ухиленню обвинувачених від суду, ризик чого є реальним та дійсним. Судом першої інстанції не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.
Колегія суддів вважає, що вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених під вартою, судом правильно встановлено, що воно є доцільним, а підстави для заміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим відсутні, зважаючи на тяжкість злочинів, що інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , а також особи обвинувачених й відповідно наявність передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків. Усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за їх вчинення, усвідомлюючи невідворотність покарання, є ризики того, що ОСОБА_8 може переховуватись від суду, оскільки останній, відбуваючи покарання, був притягнутий до відповідальності за спробу втечі з місць позбавлення волі і в даний час додатково обвинувачується в організації втечі з ДУВП, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що обвинувачений раніше судимий за вчинення злочину передбаченого ст. 186 КК України і в даний час обвинувачується, крім цього кримінального провадження, ще в ряді інших тяжких злочинів. Так, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності за їх вчинення, усвідомлюючи невідворотність покарання, є ризики того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, зважаючи на те, що він не має міцних соціальних зв`язків, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений раніше судимий і звільнився після відбуття покарання в березні 2019, після чого знову обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів.
Будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування їх на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для продовження раніше обраного їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені вище ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину можуть вдатися до відповідних дій.
Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не взято до уваги позитивні характеристики обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_7 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апеляційний суд вказані обставини та особи обвинувачених враховує в сукупності з іншими обставинами, однак з метою запобігти вищезазначеним ризикам, беручи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_8 , ОСОБА_7 обвинувачуються, можливу міру покарання, суспільний інтерес, судом першої інстанції було обґрунтовано продовжено щодо них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Крім того, позитивні характеристики обвинувачених не можуть бути визнані судом самостійною підставою для пом`якшення обраного запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційних скарг в цій частині.
Що стосується доводів захисника про те, що вина ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у жодному кримінальному провадженні не доведена, то вони є необґрунтованими, апеляційний суд зазначає, що питання доведеності або недоведеності висунутого обвинувачення надається судом при ухваленні судового рішення по суті справи.
Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особи обвинувачених, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційні скарги захисника залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2021 року про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4