печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

22 травня 2018 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучене в ході проведення обшуку 21.05.2018 року, за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи внесене клопотання, сторона кримінального провадження, вказує, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001570 від 05.12.2017 року за фактом розтрати державного майна в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
У засідання, слідчі слідчої групи, а також прокурори групи прокурорів, для розгляду клопотання не з`явились, подане клопотання не підтримали.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов наступного висновку.
Так, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001570 від 05.12.2017 року за фактом розтрати державного майна в особливо великих розмірах за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
У ході досудового розслідування, 21.05.2018 року проведено обшук, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, за адресою: м. Київ, пр-т Героїв Сталінграду, 6, корпус 3 кв., 50, за результатом якого вилучено грошові кошти в сумі 148 600 гривень та 4 000 доларів США.
Відповідно до ст. 131 КПК України при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно положень ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Право власності будь-якої особи є непорушним і перебуває під захистом як національного, так і міжнародного права, зокрема, ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 22 КПК України суд не має права виконувати функції сторін кримінального провадження, закон забороняє суміщення функцій державного обвинувачення, захисту і судового розгляду в покладення їх на одного суб`єкта, тим більше самостійно витребувати у сторони обвинувачення будь-які документи на підтвердження доводів клопотання.
21.05.2018 року старшим слідчим в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_4 винесено постанову про визнання речовими доказами вказаних грошових коштів.
В порушення вимог ст. 170 КПК України, слідчим в клопотанні та долучених до нього матеріалах з достатньою повнотою органом досудового розслідування не обґрунтовано, та в засіданні не доведено, яким саме чином всі перелічені речі та документи є предметом, доказом злочинів, засобом чи знаряддям їх вчинення, набуті злочинним шляхом, чи використовувалися під час вчинення вказаних кримінальних правопорушень, не долучено відповідних документів, які підтверджують підстави вважати, що вилучене майно відповідає критеріям ст.167 КПК України, та законність вилучення майна про арешт якого ставиться питання, слідчим під час формування даного клопотання не враховано всі обставини провадження, що може призвести до неправильного застосування кримінального процесуального закону України та потягти за собою обмеження прав третіх осіб.
Разом з тим, в клопотанні слідчого відсутнє найменування та номінали, номерів купюр, що позбавляє слідчого суддю можливості ідентифікувати вказані грошові кошти та визначити мету накладення арешту.
За таких обставин, клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, підлягає поверненню для усунення недоліків.
Керуючись ст. ст. 98, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Клопотання прокурора відділу Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна, повернути прокурору, для усунення недоліків.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1