В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1909/15-к

Провадження № 1-кп/348/4/21

29 липня 2021 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

представника потерпілого

ОСОБА_6 , адвоката - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Надвірна кримінальне провадження №0000486 від 10.09.2015 року та кримінальне провадження №0000503 від 18.09.2015 року про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, працюючого по тимчасових заробітках, розлученого, на утриманні немає нікого, судимого вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2010 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення, українця, громадянина України, у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення. Крім того, ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення.

Злочини ним вчинено при наступних обставинах:

Будучи засудженим вироком Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2010 року за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення, ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, і в період незнятої та непогашеної судимості повторно вчинив аналогічні злочини.

Зокрема, 08.09.2015 року обвинувачений ОСОБА_5 вирішив вчинити крадіжку чужого майна з підсобного приміщення своєї сусідки ОСОБА_8 , яка проживає в АДРЕСА_1 .

Цього ж дня, близько 17 год. 30 хв., реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, безпосередньо спрямований на вчинення крадіжки, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний і протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки та свідомо бажаючи їх настання, обвинувачений ОСОБА_5 шляхом демонтажу шифера даху будівлі, проник до підсобного господарського приміщення ОСОБА_8 , що розташоване по місцю проживання потерпілої, звідки таємно викрав електроінструменти, а саме циркулярну дискову пилу марки «FEIDA», вартістю 950 грн. та електричну болгарку марки «ЕЛПРОМ», вартістю 650 грн., загальною вартістю 1600 грн.

Після цього ОСОБА_5 розмістив викрадені речі на даху вказаного приміщення, щоб в подальшому винести їх за межі господарства ОСОБА_8 і розпорядитися ними на власний розсуд.

Однак, злочин обвинуваченим не було вчинено до кінця з причин, які не залежали від його волі, а саме під час розміщення викраденого майна на зазначеному даху, він був виявлений сусідом потерпілої ОСОБА_9 , який спитав його чим він займається на даху чужого господарського приміщення. В зв`язку з цим, обвинувачений ОСОБА_5 залишив викрадені електроінструменти і зістрибнувши з даху, втік з місця вчинення злочину.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив закінчений замах на злочин, тобто виконав всі дії, які вважав за необхідне для його доведення до кінця, однак не закінчив з причин, що не залежали від його волі.

Крім того, 02.09.2015 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_5 вирішив вчинити крадіжку чужого майна із новобудови свого сусіда ОСОБА_6 , яке розташоване в АДРЕСА_2 .

В цей же день, близько 20 год. 30 хв., реалізуючи свій кримінально-протиправний намір до кінця, діючи з прямим умислом, безпосередньо спрямованим на вчинення крадіжки, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер вчинюваних ним дій і свідомо бажаючи настання їх шкідливих наслідків, ОСОБА_5 зайшов на територію господарства ОСОБА_6 , де знайшов у потаємному місці ключ від вхідних дверей до новобудови і проник всередину, звідки таємно викрав електроінструменти, а саме електродрель, вартістю 1500 грн., два циркулярних станки марки «JET JTS-8», вартістю 2600 грн. кожний, тобто на загальну суму 5200 грн., електрошруповерт марки «Зеніт», вартістю 600 грн., електрообігрівач марки «TECHNOTHERM», вартістю 1200 грн., таким чином викравши належного ОСОБА_6 майна на загальну суму 8500 грн.

Викрадені речі обвинувачений переніс до свого господарства та в подальшому розпорядився даним майном на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальних актах визнав повністю та пояснив, що потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_8 є його сусідами та проживають поряд.

Зазначає, що 02.09.2015 року він вживав алкогольні напої (самогон). Близько 20 год. 30 хв., побачивши, що його сусіда ОСОБА_6 небуло вдома, він зайшов на територію його господарства, дістав з під сходів будинку ключ, який був прикритий дошкою та відкрив ним приміщення добудови, де потерпілий зберігав інструменти та вирішив їх викрасти.

З приміщення він забрав електродрельку, два циркулярних станки марки «JET JTS-8», електрошруповерт марки «Зеніт», електрообігрівач марки «TECHNOTHERM» та переніс їх до себе додому, після чого пішов шукати кому можливо продати викрадені речі.

Крім того пояснив, що 08.09.2015 року його сусідки ОСОБА_8 вдома небуло, оскільки вона поїхала вм.Івано-Франківськ, тому в нього виник умисел на крадіжку майна з її господарства. Він заліз на дах підсобного приміщення потерпілої, зняв один шифер та заліз всередину. З даного підсобного приміщення він викрав циркулярну дискову пилу марки «FEIDA», та електричну болгарку марки «ЕЛПРОМ».

З даними викраденими речами він знову виліз на дах підсобного приміщення та мав намір перенести викрадене до себе додому, однак його побачив сусід ОСОБА_9 та спитав що він робить на даху чужої будівлі. Він злякався, залишив викрадене та втік.

Через декілька годин приїхали працівники поліції, яким він признався, про вчинення даної крадіжки та крадіжки з господарства ОСОБА_6 .

Усвідомлює, що вчинив умисні кримінальні правопорушення. Просить суд його суворо не карати, у вчиненому щиро розкаюється та обіцяє стати на шлях виправлення. Запевнив суд, що подібного більше не повторить.
Беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування злочинів при обставинах, викладених у обвинувальних актах, та зважаючи на те, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового процесу, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у вчиненні закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, поєднану з проникненням у інше приміщення, вірно кваліфіковано за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України. А умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, поєднаної з проникненням у інше приміщення, також правильно кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, які відносяться відповідно до вимог ст.12 КК України до тяжких злочинів, обставини вчинення злочинів, дані про особу обвинуваченого: має постійне місце проживання, за яким характеризуються посередньо, на обліку в психіатричному і наркологічному кабінетах не перебуває, його поведінку до і після вчинення злочинів, ставлення до скоєного та обставини, що обтяжують і пом`якшують покарання.

Як обтяжуючу вину ОСОБА_5 обставину, відповідно до ч.1 ст.67 КК України, судом враховано вчинення ним злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , відповідно до ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, суд враховує повне визнання вини у вчиненому, щире каяття, добровільне відшкодування потерпілим заподіяних збитків, які будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до нього не мають. Думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просить суворо його не карати.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 та ч.3 ст.185 КК України, в межах, встановлених в санкціях даної статті КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Разом з тим, беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просить суворо його не карати та обставини, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, і наявні підстави звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України, а тому з врахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 слід визначити іспитовий строк 1рік 6 місяців.

Згідно ст.76 КК України на обвинуваченого ОСОБА_5 під час іспитового строку слід покласти обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На думку суду, саме таке основне покарання у виді позбавлення волі, але з іспитовим строком, буде достатнім і необхідним для виправлення ОСОБА_5 та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).
Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б вказувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Враховуючи наведене, обраний обвинуваченому такий вид покарання, на переконання суду, відповідатиме не тільки тяжкості вчинених ОСОБА_5 злочинів та обставинам провадження, але й особі самого обвинуваченого, є обгрунтованим та буде відповідати меті покарання.

Відносно запобіжного заходу, суд констатує наступне:

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_5 на момент розгляду даного провадження відсутній.

Таким чином, беручи до уваги обставини вчинення злочинів, особу обвинуваченого, а також те, що суд прийшов до висновку про можливість звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст.75 КК України та визначивши іспитовий строк, суд приходить до висновку про можливість не обирати запобіжний захід обвинуваченому до вступу вироку в законну силу.

Питання речових доказів слід вирішити, керуючись правилами, викладеними в ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся. Арешт на майно не накладався.

Судові витрати у даному кримінальному провадженні, питання щодо яких має вирішувати суд відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369, 370, 371, 373, 374, 381, 382, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.185 КК України 4 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_5 визначити 4 роки позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України і звільнити його від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України під час іспитового строку покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:
- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Речові докази: циркулярну дискову пилу марки «FEIDA» та електричну болгарку марки «ЕЛПРОМ», які згідно постанови слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області (Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області) ОСОБА_10 від 10.09.2015 року передані на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 , після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительці АДРЕСА_1 .

Речові докази: електрообігрівач марки «TECHNOTHERM», два циркулярних станки марки «JET JTS-8», електрошуруповерт марки «Зеніт», електродрель, які згідно постанови слідчого СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області (Надвірнянського РВ УМВС України в Івано-Франківській області) ОСОБА_11 від 21.09.2015 року передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили повернути власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителю АДРЕСА_3 .

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 в той самий строк з часу отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1