Справа №766/1229/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участю:

секретаря: ОСОБА_2

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальні провадження, відомості про які внесено до ЄРДР 29.10.2017 року за №0006002, 13.08.2018 року за №0002981, які об`єднанні в одне провадження, за обвинуваченням:

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Херсона, українець, громадянин України, з професійно - технічною освітою, неодружений, утриманців не має, фізичних вад здоров`я не має, перебуває на обліку у лікаря нарколога, інвалідності не має, не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засуджений: вироком Суворовського районного суду м. Херсона від 13.12.2006 року за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187 КК України на 8 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 02.09.2013 року умовно-достроково, невідбутий строк покарання становив 9 місяців 12 днів, вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 06.12.2016 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., згідно ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 30.09.2020 року звільнений від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку

у вчиненні кримінальних правопорушень(злочинів), передбачених ч. 2 ст. ст. 186, ч. 2 ст. 15- ч. 2 ст. 186 КК України, -

встановив:
1) ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, матеріали справи щодо яких виділені в окреме провадження, 28.10.2017 року близько 23-00 год., знаходячись біля лавки, що розташована на подвір`ї неподалік під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно відкрито, із застосуванням до потерпілого ОСОБА_7 фізичного насильства, яке не є небезпечним для його життя чи здоров`я, що виразилось в нанесенні останньому декількох ударів кулаками рук в область голови, від чого потерпілий впав на землю, чим йому було спричинено ушкодження у вигляді садна голови, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, після чого викрав з лівої кишені штанів потерпілого мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4A», темно-синього кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 вартістю 2900 грн., портмоне, яке для потерпілого матеріальної цінності не має, в якому знаходились дві банківські картки банку «Аваль», водійське посвідчення на ім`я потерпілого, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 на автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport» н.з. НОМЕР_4 , дозвіл № НОМЕР_5 на використання радіоелектронного засобу, які для потерпілого матеріальної цінності не мають, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 2900 грн..

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за цим епізодом за ч. 2 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні за даним епізодом не визнав та заявив, що злочину щодо потерпілого він не вчиняв і його вину не доведено, потерпілий обмовив його. Зазначив, що в період часу, про який повідомив потерпілий як час, коли його пограбували, він грав на ігрових автоматах на вул. Залізничній у м. Херсоні. Речі потерпілого, які згідно матеріалів справи були вилучені у нього, йому дали поліцейські та попросили сказати, що він їх викрав у потерпілого.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у зазначеному обсязі обвинувачення за цим епізодом ґрунтується на сукупності наведених нижче доказів, досліджених судом з урахуванням положень ст.ст. 22, 23 КПК України, обсяг яких був визначений згідно ч. 1 ст. 349 КПК України, які суд визнає належними, допустимими та достовірними і які узгоджуються між собою щодо часу, місця та способу вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 розповів, що 28.10.2017 року приблизно о 22-30 год. йшов додому та зайшов у двір будинку АДРЕСА_2 , де присів на лавку покурити. Згодом побачив, як у двір з пр. Ушакова зайшов обвинувачений, почав видавати з себе п`яного йшов, похитуючись, підійшов до нього та попросив закурити. В той момент, коли він засунув руку в кишеню, щоб дістати цигарку, отримав від обвинуваченого удар в голову, після чого інша особа схопила його за голову та закинула назад, а ще одна особа забризкала йому обличчя газовим балончиком. Він почав вириватися, проте йому не вдалося цього зробити, оскільки особи, які на нього напали, повалили його на землю та забрали з кишені штанів телефон «Xiaomi», портмоне, в якому були документи свідоцтво про реєстрацію автомобіля, посвідчення водія, дозвіл, а також банківські картки, після чого втекли, а він залишився лежати на землі. Згодом пішов в магазин на пр. Ушакова і попросив викликати поліцію, що продавець і зробила.

Такі показання потерпілого є послідовними і відповідають іншим об`єктивним доказам у справі, а тому суд вважає, що вони можуть бути покладені в основу вироку.

Так, наведені показання потерпілого відповідають даним протоколу проведення слідчого експерименту за його участю від 14.11.2017 р. з додатком - відеозаписом до нього (т. 2, а.п. 19-24), який був перевірений та досліджений під час судового розгляду, в ході проведення якого потерпілий в присутності двох понятих на місці розповів про обставини, за яких 28.10.2017 р. після 22-00 год. біля 3-го під`їзду будинку № 64-б по пр. Ушакова в м. Херсоні троє незнайомих йому чоловіків здійснили напад на нього та забрали належне йому майно, продемонструвавши при цьому дії кожного з нападників.

Ділянка місцевості біля будинку №64-б по пр.. Ушакова в м. Херсоні, де за показаннями потерпілого на нього був здійснений напад та у нього було викрадено належне йому майно за повідомлених ним обставин, оглянуто слідчим у присутності потерпілого і понятих, про що складено відповідний протокол від 29.10.2017 р. (т. 2, а.п. 3).
Мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4A», ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , портмоне чорного кольору, в якому знаходились водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , дві банківські картки, свідоцтво про реєстрацію автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport», дозвіл № НОМЕР_5 добровільно видано обвинуваченим слідчому, про що складено відповідну заяву, підписану обвинуваченим ОСОБА_6 (т. 2, а.п. 4). Вказані речі оглянуто у присутності понятих та обвинуваченого згідно протоколу огляду від 02.11.2017 року (т. 2, а.п. 5-6), визнано речовими доказами та передано на зберігання потерпілому (т. 2, а.п. 7-8).

В ході пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, про що складено відповідні протоколи від 03.11.2017 р. та від 06.11.2017 р. (т. 2, а.п. 9-14), свідок ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_7 відповідно з впевненістю вказали на фото із зображенням ОСОБА_6 , як на особу, яка 28.10.2017 року нанесла потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження та заволоділа його майном.

В ході проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 , про що складено відповідний протокол від 16.01.2018 р. з додатком - відеозаписом до нього (т. 2, а.п. 39-43), який був перевірений та досліджений під час судового розгляду, свідок, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, в присутності двох понятих на місці розповів та продемонстрував, як 28.10.2017 р. близько 23-00 год. в дворі будинку неподалік кафе «Дон Марко» по пр. Ушакова в м. Херсоні став свідком того, яка його знайомий ОСОБА_9 сидить на незнайомому йому раніше чоловікові та витягує з кишені штанів чоловіка портмоне чорного кольору, після чого кричить «Шухер» та різко починає бігти в бік Бериславського шосе. В свою чергу він побіг за ОСОБА_10 , щоб той пояснив йому, що відбулося. Коли наздогнав його, той пояснив, що чоловік словесно образив його після того, як він попросив в нього запальничку, після чого він наніс йому тілесні ушкодження та відібрав мобільний телефон і портмоне. Зазначені речі ОСОБА_10 дістав з кишені та продемонстрував йому. Мобільний телефон мав позначку на задній кришці «Мі».

Повідомлені потерпілим відомості щодо характеру та локалізації нанесених йому ударів узгоджуються з висновками судово медичної експертизи №1324 від 14.11.2017 року, за якими у нього виявлене садно голови, яке утворилось від дії тупого предмету, не виключно 28.10.2017 року, та відноситься до легких тілесних ушкоджень (т. 2, а.п. 26).

Згідно висновку експерта №3337-МТ від 20.11.2017 р. (т. 2, а.п.28-30) визначено ринкову вартість викраденого у потерпілого ОСОБА_7 мобільного телефону «Xiaomi Redmi 4A 32Gb». Так, ринкова вартість мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi 4A 32Gb» станом на 28.10.2017 року могла складати 2900 грн..

Оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про те, що вони поза розумним сумнівом повністю доводять пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, узгоджуються між собою щодо часу, місця та способу вчиненого ним злочину.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 інкримінується також викрадення у потерпілого ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 7000 грн.,.

Суд вважає, що обвинувачення у цій частині не підтверджується зібраними у справі доказами з огляду на наступне.

Так, сам обвинувачений заперечує свою причетність до викрадення у потерпілого будь якого майна.

Потерпілий з приводу обсягу викраденого у нього майна зазначив, що на час нападу на нього дійсно мав при собі в кишені штанів гроші в сумі 7000,0 грн, про що він зазначав і під час проведення слідчого експерименту, проте слідчий неправильно його зрозумів та відповідно неправильно зафіксував його пояснення у протоколі про те, що ці гроші в нього були викрадені нападниками. Насправді коли він впав на землю внаслідок застосованих до нього нападниками фізичних дій, ці гроші в нього випали з кишені та розсипалися, згодом їх зібрали поліцейські після прибуття на виклик продавця та віддали йому. Нападники ці гроші в нього не забирали.

Свідок ОСОБА_8 під час проведення слідчого експерименту також не вказував на те, що серед речей, які йому показував обвинувачений як такі, які він забрав у потерпілого, були гроші.

Отже, будь яких об`єктивних даних на підтвердження факту викрадення обвинуваченим у потерпілого грошових коштів у справі немає.

За таких обставин та враховуючи положення ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та те, що усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь, суд вважає за необхідне виключити з висунутого обвинуваченому обсягу інкримінованих йому дій обвинувачення у викраденні ним у потерпілого грошових коштів в сумі 7000,0 грн..

2) Крім того, ОСОБА_6 13.08.2018 року близько 21-00 год. знаходячись на зупинці громадського транспорту «Площа Привокзальна» за адресою: Площа Привокзальна, 1 в м. Херсоні, зі сторони кафе «Сєлі-С`єлі», переслідуючи прямий умисел на протиправне заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, повторно, відкрито, без застосування фізичного насильства, викрав належний потерпілому ОСОБА_11 мобільний телефон марки «Samsung M 540», білого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_6 , вартістю 238 грн., витягнувши його з правої кишені сорочки потерпілого, чим завдав потерпілому майнову шкоду на зазначену суму, після чого намагався покинути місце вчинення злочину, виконавши при цьому усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_6 був затриманий неподалік місця вчинення злочину сторонньою особою та працівниками поліції.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за цим епізодом за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України як замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, особою, яка виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватість у пред`явленому йому обвинуваченні за даним епізодом не визнав. Разом з цим не заперечив проти того, що був в інкриміновані йому час та місці на Площі Привокзальній в м. Херсоні, де у потерпілого за показаннями останнього був викрадений телефон та бачив потерпілого, оскільки грав там в ігрові автомати. Коли вийшов з приміщення ігрових автоматів пішов в напрямку кафе «Сєлі-С`єлі». Зненацька на нього накинувся незнайомий йому чоловік та силоміць повів до потерпілого, посадив його поруч з ним і запитав про те, де телефон потерпілого. Потерпілий заперечував, що то він забрав його телефон, говорив, що телефон у нього забрав інший чоловік у білій сорочці. Крім того, обвинувачений не заперечив, що саме він вказав поліцейським на місцезнаходження викраденого телефона, пояснивши це тим, що бачив осіб, поведінка яких, на його думку, свідчила про можливе викрадення телефону у потерпілого.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у пред`явленому йому обсязі обвинувачення за цим епізодом ґрунтується на сукупності наведених нижче доказів, досліджених судом з урахуванням положень ст.ст. 22, 23 КПК України, обсяг яких був визначений згідно ч. 1 ст. 349 КПК України, які суд визнає належними, допустимими та достовірними і які узгоджуються між собою щодо часу, місця та способу вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення.

Так, згідно з показаннями потерпілого ОСОБА_11 , зафіксованими у протоколі допиту від 14.08.2018 року (т. 4, а.п. 58-59), дослідженому в ході судового розгляду, останній під час досудового розслідування, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, розповів про те, що 13.08.2018 року близько 21-00 год. був на площі Привокзальній в м. Херсоні, де мав намір зустрітися з товаришем, при собі в правій кишені сорочки мав мобільний телефон «Samsung». Чекаючи товариша, присів на лавку, розташовану на зупинці громадського транспорту зі сторони кафе «Сєлі-С`єлі». Поруч з ним сидів раніше незнайомий йому чоловік. Заплющивши очі від втоми після робочого дня, відчув, як хтось намагається витягнути з кишені його сорочки належний йому мобільний телефон. Розплющивши очі, побачив перед собою незнайомого чоловіка, який тримав в руках його телефон і побачивши, що він розплющив очі, почав тікати в сторону Залізничного вокзалу. Він почав кричати тому чоловіку, щоб він зупинився та повернув йому телефон, проте він не відреагував на це. Чоловік, який сидів поруч з ним, побіг за тим чоловіком, який забрав в нього телефон, наздогнав, затримав і передав співробітникам поліції.

Суд вважає за можливе покласти наведені письмові показання потерпілого в основу рішення про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину з огляду на наступне.

Згідно Актового запису про смерть №1084 від 09.11.2018 року (т. 3, а.п. 179-180) потерпілий ОСОБА_11 помер.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (рішення «Хорнкастл та інші проти Об`єднаного королівства» від 16.12.2014 року, «Ель-Хамаджа та Тахірі проти Об`єднаного королівства» від 15.12.2011 року, «Кліментьєв проти Росії» від 16.11.2006 року, «Мірілашвілі проти Росії» від 11.12.2008 року) допускається можливість визнання письмових показань свідків (без їх допиту у суді) за умови, що вони не є єдиним чи вирішальним доказом.

У пунктах 214, 217 рішення у справі «Мірілашвілі проти Росії» ЄСПЛ вказав про допустимість як доказів показань свідків, даних в ході досудового розслідування, в тому випадку, коли судом вжито усіх заходів, скерованих на виклик свідків. Суд вказав, що національні суди мають право брати до уваги показання свідків при виконанні таких вимог: 1) вжиття максимальних заходів для забезпечення явки свідків до суду; 2) підтвердження показань свідків іншими доказами; 3) відсутність свідка через поважну причину.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Є всі підстави стверджувати, що у випадку, коли гарантії прав людини, що зафіксовані у Конвенції, з тієї чи іншої причини залишилися неповними у Конституції та законах України, пріоритет набувають саме Конвенція та практика Європейського суду.

Тобто, у разі наявності колізій між нормами національного законодавства України та Конвенції пріоритетному застосуванню підлягають саме норми Конвенції як міжнародного договору.

Отже, з урахуванням того, що під час судового розгляду було встановлено, що потерпілий ОСОБА_11 помер, що унеможливлює його допит у судовому засіданні, наданні ним на стадії досудового розслідування й зафіксовані протоколом від 14.08.2018 року показання є належними доказами, оскільки підтверджують існування обставин, які підлягають доказуванню у даному провадженні, та узгоджуються з іншими доказами у справі, а тому сумнівів у їх достовірності не викликають, суд вважає за можливе обґрунтувати свої висновки такими показаннями.

Наведені вище повідомлені потерпілим ОСОБА_11 обставини вчинення обвинуваченим злочину відповідають змісту протоколу слідчого експерименту від 17.08.2018 року з додатком диском з відеозаписом (т. 3, а.п. 188-193), який був перевірений та досліджений під час судового розгляду, згідно якого потерпілий ОСОБА_11 в присутності двох понятих на місці розповів та продемонстрував його місцезнаходження на площі Привокзальній у м. Херсоні на момент викрадення у нього телефону, дії особи, яка його викрала, а також дії незнайомого йому раніше чоловіка, який сидів поруч з ним на лавці та здійснив затримання особи, яка викрала його телефон.

Згідно протоколу огляду від 13.08.2018 р. (т. 3, а.п. 110-113) на площі Привокзальній, 1 в м. Херсоні, навпроти будівлі «Спорт-лото», в клумбі виявлено та вилучено мобільний телефон «Samsung» білого кольору, з якого на один відрізок ЛТ вилучено сліди папілярних візерунків.

Зазначений мобільний телефон згідно постанови від 14.08.2018 року (т. 3, а.п. 114-115) визнаний речовим доказом, на який згідно ухвали слідчого судді накладено арешт та повернуто потерпілому ОСОБА_11 під розписку (т. 3, а.п. 116-119).

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, про що складено відповідні протоколи від 14.08.2018 р. (т. 3, а.п. 120-127), потерпілий ОСОБА_11 та свідок ОСОБА_12 вказали на фото із зображенням ОСОБА_6 , як на особу, яка витягнула з правої кишені ОСОБА_11 мобільний телефон «Samsung» білого кольору, після чого побіг та викинув той телефон.

Згідно висновку експерта №2556-МТ від 18.09.2018 р. (т. 3, а.п. 195-202) визначено ринкову вартість викраденого у потерпілого ОСОБА_11 мобільного телефону, яка станом на 13.08.2018 року могла складати 238 грн..

Ділянку місцевості на Привокзальній площі, де відбулися повідомлені потерпілим ОСОБА_11 обставини викрадення належного йому телефону, а також клумбу, де було виявлено та вилучено викрадений у останнього мобільний телефон, зафіксовано відеозаписом працівників УПП в м. Херсоні, диск із зазначеним відеозаписом оглянуто слідчим, про що складено протокол огляду від 28.09.2018 р. (т. 3, а.п. 203-206).
Зафіксовані у зазначеному протоколі відомості підтвердив допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , який розповів, що є працівником УПП в м. Херсоні. У серпні 2018 року у вечірній час був на роботі, з напарником здійснював патрулювання в районі залізничного вокзалу в м. Херсоні. До них звернувся чоловік похилого віку, представився ОСОБА_14 та повідомив про те, що особа чоловічої статі викрала у нього з нагрудної кишені сорочки належний йому мобільний телефон «Samsung» білого кольору та втекла. При огляді території був виявлений чоловік, який представився ОСОБА_15 . ОСОБА_16 вказав на нього як на особу, яка витягла у нього з кишені телефон, після чого була викликана слідчо оперативна група. При огляді території на клумбі було виявлено також мобільний телефон, ОСОБА_16 вказав, що той телефон належить йому.

Оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про те, що вони поза розумним сумнівом повністю доводять пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, узгоджуються між собою щодо часу, місця та способу вчиненого ним злочину.

Перевіркою матеріалів справи не виявлено даних стосовно того, що під час збирання (формування) та процесуального закріплення зазначених доказів були допущені порушення вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави визнати їх недостовірними чи недопустимими.

Зокрема, захисником порушено питання про визнання недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів з огляду на те, що додатки до них диски з відеозаписами - є не оригінальними примірниками технічних носіїв інформації, а копіями.

Суд відхиляє цей довід сторони захисту з огляду на таке.

Положення ст. 240 КПК України, які регламентують порядок проведення слідчого експерименту, не містять вимогу про обов`язковість фіксування цієї слідчої дії за допомогою аудіо- чи відеозапису. Також суд враховує, що диски з відеозаписами згідно матеріалів даної конкретної справи не є самостійним джерелом доказів, якому суд має надати оцінку згідно вимог ст. 94 КПК України, а є додатками до протоколів проведення слідчих експериментів, які в даному випадку у сукупності з доданими до них дисками і є предметом оцінки судом. При цьому суд виходить з того, що стороною захисту не наведено переконливих заперечень щодо форми та змісту самих протоколів проведення слідчих експериментів, а судом не встановлено порушень кримінального процесуального закону при їх оформленні, які давали б підстави визнати ці протоколи недопустимими доказами.

Крім того, не заслуговує на увагу, на думку суду, і довід захисника, як підстава для визнання доказів недопустимими, про неознайомлення обвинуваченого після закінчення досудового розслідування з відеоматеріалами додатками до протоколів за епізодом замаху на викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 , виходячи з наступного.

На спростування такої позиції захисника прокурором надано протокол про надання доступу обвинуваченому до матеріалів досудового розслідування від 28.09.2018 року (т. 3, а.п. 213), у якому обвинувачений зазначив, що ознайомлений з матеріалами справи в повному обсязі і ці відомості засвідчені обвинуваченим його підписом у присутності захисника.

Тому, враховуючи те, що за положеннями кримінального процесуального закону ознайомлення з матеріалами досудового розслідування є правом, а не обов`язком сторони захисту, тому можлива нереалізація обвинуваченим зазначеного права у повному обсязі за умови належного виконання стороною обвинувачення приписів ст. 290 КПК України в частині надання доступу до матеріалів досудового розслідування не є підставою для визнання доказів недопустимими.

Також суд не погоджується з доводами захисника про недопустимість як доказу протоколу огляду відеозапису з нагрудних камер поліцейських від 28.09.2018 р., яким зафіксовано місце замаху на викрадення мобільного телефону потерпілого ОСОБА_11 та обставини виявлення цього телефону на клумбі через недотримання, на думку сторони захисту, порядку їх отримання з огляду на наступне.

У частині 2 ст. 93 КПК України визначено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, зокрема, шляхом витребування та отримання від органів державної влади, речей, документів, відомостей.

На підтвердження отримання зазначеного відеозапису з нагрудних камер поліцейських у визначеному законом порядку прокурором надано запит слідчого на адресу начальника УПП в м. Херсоні з приводу надання вказаного відеозапису (т. 3, а.п. 203), відповідь на вказаний запит щодо можливості отримати затребуваних відомостей (т. 3, а.п. 204), а також супровідний лист, згідно якого слідчий фактично отримав зазначений відеозапис (т. 4, а.п. 57).

За таких обставин, суд відхиляє цей довід сторони захисту і не вбачає підстав визнати наведений вище протокол огляду відеозапису з нагрудних камер поліцейських від 28.09.2018 р. недопустимим доказом.

Крім того, не заслуговують на увагу, на думку суду, доводи сторони захисту про недопустимість як доказів наданих стороною обвинувачення протоколів пред`явлення особи для впізнання з огляду на те, що під час проведення цієї слідчої дії використовувалися фотознімки виходячи з такого.

У ст. 228 КПК України передбачено порядок пред`явлення особи для впізнання. Згідно із ч. 6 цієї статті за необхідності впізнання може провадитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. Отже, жодних імперативних вимог щодо пред`явлення для впізнання виключно безпосередньо самої особи, а не її фотознімків, законодавством не передбачено. Так само не передбачено й обов`язковості обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками.

З цих міркувань суд також відхиляє цей довід сторони захисту.

Також суд не вбачає перешкод для врахування як доказу винуватості обвинуваченого у вчиненні замаху на викрадення майна потерпілого ОСОБА_11 протоколу пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_12 від 14.08.2018 року без допиту останнього в судовому засіданні.

Така позиція суду ґрунтується на тому, що якщо відомості повідомлено, зокрема, свідком під час проведення процесуальних дій, то вони є складовим компонентом змісту документа як окремого процесуального джерела доказів, в даному випадку протоколу пред`явлення особи для впізнання, де фіксуються його хід та результати. Отже, протокол пред`явлення особи для впізнання є окремими самостійним процесуальним джерелом доказів, який суд оцінює за правилами ст. 94 КПК. При цьому, за встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення такої слідчої дії, як пред`явлення особи для впізнання, містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта. До системи таких гарантій, як вбачається з положень ст. 228 КПК України, належать участь понятих, роз`яснення прав.

Як вбачається з вказано вище протоколу пред`явлення особи для впізнання свідку ОСОБА_12 від 14.08.2018 року, ця слідча дія була проведена у присутності двох понятих, учасникам на початку слідчої дії були роз`яснені права та обов`язки, протокол підписаний всіма учасниками без заперечень, а отже у даному випадку не встановлено підстав для сумнівів у достовірності зафіксованих у ньому відомостей та неможливості покладення їх в основу вироку.

Також у справі не встановлено будь яких об`єктивних даних, які б ставили під сумнів достовірність покладених в основу вироку доказів за епізодом викрадення майна у потерпілого ОСОБА_7 через те, що вони були здобуті внаслідок застосування до обвинуваченого примусу працівниками поліції всупереч його волі, оскільки як зазначив в судовому засіданні сам обвинувачений, скарг на такі дії працівників поліції, в тому числі після залучення йому захисника, він не подавав і з проханням про подання таких скарг до захисника не звертався.

Крім того, під час розгляду справи не встановлено будь яких даних, які могли б свідчити про вчинення злочинів щодо потерпілих іншою особою, оскільки надані стороною обвинувачення докази беззаперечно свідчать про те, що такі дії вчинив саме обвинувачений, на що, зокрема, чітко вказали і самі потерпілі.

Відповідно до висновків судово - психіатричних експертів №665 від 19.12.2017 року та №447 від 06.09.2018 року (т. 2, а.п. 33-38, т. 3, а.п. 207-212) ОСОБА_6 психічними захворюваннями не страждав і не страждає. Виявляє психічні та поведінкові розлади психіки внаслідок поєднаного вживання декількох психоактивних речовин (амфетаміни, канабіноїди, опіоїди, алкоголь) зі шкідливими наслідками. У період часу вчинення інкримінованих йому дій ОСОБА_6 міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 не потребує.

При обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які за законом віднесені до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за матеріалами справи характеризується фактично посередньо, сім`ї та утриманців не має, офіційно не працевлаштований, перебуває на обліку у нарколога з приводу вживання летких розчинників, є особою, раніше судимою за тяжкі злочини проти власності, покарання за які відбував реально. Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк у межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, який, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільні позови потерпілими не пред`явлені.

Відповідно до ст. 124 КПК України з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати.

Питання щодо арештованого майна та речових доказів у справі суд вирішує у відповідності до положень ст.ст. 100, 174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 373 - 376 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, і призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців;

- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 14.08.2018 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 16.08.2018 року, на мобільний телефон марки «Samsung M540», білого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_6 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 1968 (одну тисячу дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 35 коп. (т. 3, а.п. 234-238).

Речові докази у справі:

- мобільний телефон «Xiaomi Redmi 4A», портмоне чорного кольору, в якому знаходяться: водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 , банківські картки, дозвіл № НОМЕР_5 на використання радіоелектронного засобу - вважити повернутими потерпілому ОСОБА_7 (т. 2, а.п.7-8);

- мобільний телефон марки «Samsung M540», білого кольору - вважати повернутим потерпілому ОСОБА_11 (т. 3, а.п. 114-115, 119).

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинувачений, захисник, потерпілий мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення вироку його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1