Справа №:755/5497/21
Провадження №: 1-кп/755/953/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" червня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні питання доцільності продовження строку дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця, з середньою освітою, військово службовця, ВЧ НОМЕР_1 , м. Гостомель, Київської області, одруженого, маючого на утриманні сина 2016 року народження, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 15.04.2021 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч.1 ст. 263 КК України, до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,-
В С Т А Н О В И В:

у судовому засіданні суд, відповідно до ст. 331 КПК України, поставив на обговорення питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки раніше визначений ухвалою суду строк закінчується 23 липня 2021 року.
Прокурор вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 мотивуючи тим, що ризики які були при обранні запобіжного заходу передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились. Обвинувачений двічі перебував в розшуку, відносно ОСОБА_4 неодноразово застосовувались примусові приводи в судові засідання. Відносно ОСОБА_4 винесено обвинувальний вирок в іншому кримінальному провадженні, що відповідно характеризує обвинуваченого. А тому, вважає, що відсутні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, який би забезпечив належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Захисник ОСОБА_5 просив змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт або домашній арешт на певний час доби. Зазначив, що прокурором не доведено існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України. Зазначив, що обвинувачений усвідомлює, що у разі порушення ним покладених обов`язків, він повернеться до слідчого ізолятору і не матиме підстав просити про зміну запобіжного заходу на менш жорсткий. Додав, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання в м. Києві, одружений, має неповнолітню дитину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Обвинувачений підтримав захисника та просив змінити запобіжний захід.

Вислухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали судового провадження, суд приходить до наступного:
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
За приписами статті 177 КПК України підставою як для застосування, так і для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.
Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; наявність судимостей у обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше, а також інші обставини зазначені в законі.
При вирішені даного питання, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони суспільних прав та інтересів, та потребує від суду більшої суворості в оцінці порушених цінностей суспільства.
Відповідно до п. 79 рішення Європейського суду з прав людини "Харченко проти України" (Заява N 40107/02) Суд нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (див., серед інших джерел, рішення у справі "Лабіта проти Італії" ( 980_009 ) (Labita v. Italy), [GC], N 26772/95, п. 153, ECHR 2000-IV).
Відповідно до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (надалі - Конвенція) нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. Обмеження, дозволені згідно з цією Конвенцією щодо зазначених прав і свобод, не застосовуються для інших цілей ніж ті, для яких вони встановлені.
Прокурор, зазначив, що на даний час ризики продовжують існувати, вчинення обвинуваченим дій спрямованих на ухилення від суду, перешкоджанню судового розгляду, оскільки відносно ОСОБА_4 неодноразово застосовували примусові приводи в судові засідання, у зв`язку з його неналежною процесуальною поведінкою. Крім того, обвинуваченого двічі оголошували в розшук, а також з огляду на ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки відносно ОСОБА_4 винесено обвинувальний вирок в іншому кримінальному провадженні та підтримав продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Суд вважає, що ризики ухилення від суду ОСОБА_4 є переконливими, оскільки обвинувачений систематично не з`являвся у судові засідання без поважної причини, до нього неодноразово застосовувались примусові приводи та ОСОБА_4 двічі оголошувався в розшук, що у свою чергу свідчить про ненележну процесуальну поведінку та про його легковажне та безвідповідальне ставлення до кримінального правопорушення, про його намір перешкоджати належному проведенню судового розгляду. Крім того, Дніпровським районним судом м. Києва ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 263 КК України, що свідчить про схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень.
Переконливих доказів на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які приймались до уваги при обранні суду не надано. Заперечення захисника не містить достатніх підстав для зміни запобіжного заходу.

Таким чином, приймаючи до уваги, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м`який запобіжний захід, у тому числі й на домашній арешт.
На підставі вищевикладеного, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , оскільки на даний час не відпали ризики, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого виключного запобіжного заходу як тримання під вартою, а в матеріалах кримінального провадження наявні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинувачених в умовах ізоляції від суспільства.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. За таких обставин суд вважає не доцільним визначати розмір застави обвинуваченому.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 199, 331, 372, 376, 392 КПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України на 60 днів, тобто до 21 серпня 2021 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити начальнику ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства Юстиції України.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя