У Х В А Л А
13 квітня 2021 року

м. Київ
справа № 127/19594/20
провадження № 13-49зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21
перевірила заяву засудженого ОСОБА_22 про перегляд ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2020 року та Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року за виключними обставинами і
встановила:
Вироком Верховного Суду Автономної Республіки Крим від 06 жовтня 2000 року ОСОБА_22 було засудженого за пунктами «е, з, і» ст. 93 Кримінального кодексу України 1960 року (далі КК 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі.
Ухвалою Верховного Суду України від 11 січня 2000 року вказаний вирок змінено, виключено кваліфікацію дій ОСОБА_22 за пунктом «і» ст. 93 та вирішено вважати його засудженим за пунктами «е, з» ст. 93 КК1960 року до міри покарання призначеної судом першої інстанції. В решті вирок залишено без змін.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2020 року, залишеною без зміни ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року,в задоволенні клопотання ОСОБА_22 про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі відмовлено.
11 березня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення у справі «Дембо та інші проти України», яким констатував порушення щодо ОСОБА_22 (заява 28059/18) ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) стосовно покарання у виді довічного позбавлення волі без перспективи звільнення.ЄСПЛ також постановив, що визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ ОСОБА_22 звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі Велика Палата) із заявою про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами у якій просить скасувати ухвали від 22 вересня і 11 листопада 2020 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього умовно-дострокове звільнення.
Перевіривши наведені у заяві доводи, Велика Палата вважає, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_22 необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за виключними обставинами, однією з яких є встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом.
11 березня 2021 року ЄСПЛ у справі «Дембо та інші проти України» встановив порушення Україною ст. 3 Конвенції щодо деяких осіб, зокрема і ОСОБА_22 (заява 28059/18), стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення.
Загальні принципи, яких дотримувався ЄСПЛ при ухваленні цього рішення, а саме оцінка та аналіз наведених ним фактів, констатований зміст порушення Конвенції та визнання порушення достатньо справедливою сатисфакцією свідчать про допущення щодо ОСОБА_22 таких порушень Конвенції, які за цих обставин неможливо відновити у вигляді того стану чи становища, що існували до вчинення порушень.
У таких випадках засобами компенсації можуть бути: сплата присудженого відшкодування моральної шкоди, аналіз причин порушення Конвенції та пошук шляхів усунення цих порушень, вжиття інших заходів загального характеру. Виконання цих заходів покладається на компетентні органи державної влади.
З урахуванням Рекомендації № R (2000) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо повторного розгляду або поновлення провадження у певних справах на національному рівні після прийняття рішень Європейським судом з прав людини від

19 січня 2000 року, встановлене ЄСПЛ порушення Україною міжнародних зобов`язань може бути підставою для перегляду судових рішень лише в тому випадку, коли можна досягти на національному рівні restitutioinintegrum (повного відновлення), тобто відновлення настільки, наскільки це можливо, попереднього юридичного стану, який особа мала до порушення Конвенції.
Щодо ОСОБА_22 таке повне відновлення попереднього юридичного стану, зокрема шляхом перегляду судового рішення та заміни довічного позбавлення волі на вид покарання, не пов`язаний з довічним позбавленням волі, не є можливим, оскільки ЄСПЛ констатував порушення Конвенції лише щодо довічного ув`язнення без перспективи звільнення та не зробив висновку про порушення конвенційних прав заявника під час розгляду в судах справи щодо нього.
Констатоване порушення Конвенції щодо заявника може бути усунуто лише шляхом вжиття заходів загального характеру з боку держави (внесення змін у відповідне законодавство).
Отже, підстави для відкриття провадження за заявою ОСОБА_22 про перегляд судових рішень щодо нього за виключними обставинами відсутні.
Керуючись статтями 459, 463, 464 Кримінального процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду
ухвалила:
Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_22 про перегляд ухвал Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2020 рокутаВінницького апеляційного суду від 11 листопада 2020 року за виключними обставинами.
Заяву ОСОБА_22 з усіма доданими матеріалами повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню

не підлягає.
Суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_12
ОСОБА_3 ОСОБА_23
ОСОБА_4 ОСОБА_14
ОСОБА_5 ОСОБА_15
ОСОБА_24 ОСОБА_16
ОСОБА_7 ОСОБА_17
ОСОБА_8 ОСОБА_18
ОСОБА_9 ОСОБА_19
ОСОБА_10 ОСОБА_20
ОСОБА_11 ОСОБА_21