Ухвала
Іменем України
15 березня 2021 року
м. Київ
справа № 1-488/10
провадження № 51- 1238 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року та ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року про повернення їх апеляційної скарги,
встановив:
Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 вересня 2010 року.
Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року повернута апеляційна скарга засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 на зазначену ухвалу місцевого суду на підставі п.4 ч.3 ст.399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), у зв`язку із пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження, і в той же час ними не порушувалося питання про поновлення цього строку.

У поданій до Верховного Суду касаційній скарзі, засуджений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 порушують питання про перегляд оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку, просять скасувати судові рішення, в тому числі й вирок суду першої інстанції, оскільки у його заяві про перегляд вироку за нововиявленими обставинами були зазначені належні обґрунтування цих обставин. Посилаються на неправомірність судових рішень, оскільки вирок суду першої інстанції від 17 вересня 2010 року в апеляційному порядку не оскаржувався, тому є необхідність перегляду його за нововиявленими обставинами, вказують, що судами не дотримано положень ст. 370, ч.2 ст.376, п.2 ч.2 ст. 395, п.4 ч.2 ст.462 КПК, положень ст.6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, статей 3, 55 Конституції України.
Стверджують, що 29 грудня 2020 року в суді першої інстанції отримали копію оскаржуваної ухвали від 24 грудня 2020 року, повний текст ухвали проголошено 28 грудня 2020 року, апеляційну скаргу на ухвалу місцевого суду подали 02 січня 2021 року через пошту з рекомендованим повідомленням. Суддя апеляційного суду в ухвалі від 01 лютого 2021 року неправдиво зазначив, що скарга надійшла до апеляційного суду лише 29 січня 2021 року, однак на апеляційній скарзі є штамп з підписом секретаря суду про отримання апеляційної скарги 14 січня 2021 року. Скаргу просять розглянути з їх участю.
Суд перевіривши касаційну скаргу та надані до неї копії судових рішень, дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Згідно ч.2 ст.113 КПК будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Ч. 5 ст. 115 КПК передбачено, що при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.
Відповідно до ст. 116 КПК процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.Положеннями ч. 1 ст. 117 КПК визначено, що пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до абз. 2 ч.3 ст.395 та п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції може бути подано протягом семи днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду першої інстанціїбуло постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Як убачається з наданої копії ухвали судді апеляційного суду від 01 лютого 2021 року, ухвала суду першої інстанції постановлена24 грудня 2020 року, проте з апеляційною скаргою засуджений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 звернулися лише 04 січня 2021 року (згідно конверту), тобто з порушенням встановленого законом строку на апеляційне оскарження судового рішення, який минув 31 грудня 2020 року, та клопотання про поновлення цього строку не подали.
Суддя апеляційного суду в ухвалі від 01 лютого 2021 року зазначив про те, що із змісту копії ухвали місцевого суду від 24 грудня 2020 року убачається, що засуджений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 були присутні в судовому засіданні 24 грудня 2020 року при розгляді заяви обвинуваченого та цього ж дня була проголошена резолютивна частина ухвали.
При цьому, в ухвалі суддя апеляційного суду також посилається на положення п.2 ч.2 ст.395 КПК, згідно із якими, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом семи днів з дня її оголошення. Твердження скаржників про отримання ними ухвали суду першої інстанції 29 грудня 2020 року суддею апеляційного суду не враховано, оскільки строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня оголошення судового рішення.
Отже, на думку Суду, будучи присутніми 24 грудня 2020 року при оголошенні судового рішення, засуджений ОСОБА_4 та захисник ОСОБА_5 відповідно були обізнані про зміст прийнятого рішення, однак апеляційну скаргу подали з пропуском строку, передбаченого п.2 ч.2 ст.395 КПК, не подавши при цьому клопотання про поновлення строку.

Посилання у скарзі засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 на те, що апеляційна скарга ними подана 02 січня 2021 року після отримання повного тексту ухвали місцевого суду, не є переконливими, оскільки відповідно до положень абз. 2 ч.3 ст. 395 КПК строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії судового рішення, якщо ухвала суду першої інстанції була постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, проте, із наявних судових рішень та касаційної скарги вбачається, що засуджений та захисник були присутні в судовому засіданні 24 грудня 2020 року, про що заперечень у скарзі ними не зазначено.

Крім того, суддею апеляційного суду враховано правовий висновок, викладений у постанові Об?єднаної палати Верховного Суду від 27 травня 2019 року (справа №461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18), відповідно до якого, якщо суддя постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

За таких обставин, доводи у касаційній скарзі про неправомірність ухвали судді апеляційного суду, та що апеляційна скарга на ухвалу місцевого суду подана 02 січня 2021 року, що суддя апеляційного суду в ухвалі від 01 лютого 2021 року неправдиво зазначив про надходження скарги до апеляційного суду лише 29 січня 2021 року, на думку Суду, не спростовують правильність висновків судді апеляційної інстанції в ухвалі про повернення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 у зв`язку з пропуском ним строку на апеляційне оскарження, поданої без клопотання про поновлення цього строку.
У силу п. 4 ч.3 ст.399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона подана після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку.
Отже, суддя апеляційного суду, правильно встановивши, що строк на апеляційне оскарження пропущений, клопотання про його поновлення не подано, дійшов обґрунтованого висновку про те, що апеляційна скарга підлягає поверненню.
Будь-яких інших обґрунтованих доводів щодо порушень, допущених судом апеляційної інстанції у касаційній скарзі не наведено. Суд вважає рішення судді апеляційної інстанції від 01 лютого 2021 року таким, що ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.
Крім того, вимога у скарзі до суду касаційної інстанції про скасування, в тому числі й вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 у зв`язку з наявними у провадженні нововиявленими обставинами, не ґрунтуються на положеннях чинного КПК, оскільки такий перегляд не відноситься до повноважень Верховного Суду. При цьому, Суд звертає увагу на те, що вирок суду першої інстанції на підставі заяви обвинуваченого про його перегляд за нововиявленими обставинами вже був предметом перегляду з цих підстав в суді першої інстанції 24 грудня 2020 року, внаслідок якого прийнято судом відповідне рішення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Прохання у скарзі засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_5 про здійснення судового провадження за касаційною скаргою з їх участю, не може бути вирішено в даному провадженні, оскільки таке питання вирішується судом касаційної інстанції у разі відкриття касаційного провадження за скаргою та при підготовці кримінального провадження до касаційного розгляду.

Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 на ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2020 року та ухвалу судді Дніпровського апеляційного суду від 01 лютого 2021 року про повернення їх апеляційної скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3