У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 березня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4
розглянувши апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.02.2021 року, якою відносно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Білогородка Ізяславського району, Хмельницької області, громадянина України, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,
- застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.04.2021р.
Учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_8
захисник: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати. Постановити нову ухвалу, якою обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, або визначити заставу.

Захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

______________________________________________________________
Провадження: № 11-сс/812/210 /21 Слідчий суддя: ОСОБА_9
№ 11-сс/812/218/21
Категорія: оскарження ухвали Доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
про обрання запобіжного заходу
у вигляді тримання під вартою

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
Ухвалою слідчого судді відносно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16.04.2021р. включно.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
Захисник ОСОБА_5 вважає, що ухвала слідчого судді не відповідає вимогам КПК, рішенням Європейських судів з прав людини, рішенню Конституційного суду України від 08 липня 2003 року.

Вказує, що судом безпідставно не зазначено, чому більш м`який запобіжний захід не може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Зазначає про неправильність кваліфікації дій ОСОБА_7 саме за ч.2 ст.187 КК України.

Апелянт вказує, що зазначаючи ризики слідчий та слідчий суддя застосовують словосполучення «може», «вважає», що в даному випадку є припущення слідчого судді про те, що такі ризики мають місце. Вважає, що такий висновок слідчого судді не підтверджено доказами. Твердить, що фактично слідчим суддею в ухвалі перераховані ризики які містяться в ст.177 КПК України.

Звертає увагу на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, характеризується позитивно, неодноразово нагороджений відзнаками за службу, має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимий.

Захисник ОСОБА_6 зазначає про недоведеність прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Також посилається на дані про особу підозрюваного

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, на початку лютого 2021 року, більш точної дати та часу досудовим розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , реалізуючи єдиний злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення, шляхом зайняття протиправною діяльністю, пов`язаною з нападом на чоловіків нетрадиційної сексуальної орієнтації з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, розробив та запланував ряд підготовчих дій необхідних для досягнення злочинної мети, спрямованих на пошук та знайомство з особами чоловічої статі нетрадиційної сексуальної орієнтації на Інтернет сайті: «Dosky.bluesystem.com», які довів усім співучасникам, при цьому визначивши ролі кожного з учасників на місці вчинення злочину, на що останні надали свою згоду.
Надалі, взявши на себе роль організатора злочину ОСОБА_10 , став координувати дії співучасників з метою досягнення злочинного результату.
Так, 12.02.2021р. один з учасників групи, згідно попередньо спланованого ОСОБА_10 розподілу ролей, більш детально обставини щодо особи, яка фактично здійснювала листування в мережі Інтернет не встановлено, познайомився на сайті знайомств «Dosky.bluesystem.com» з потерпілим ОСОБА_14 , представившись вигаданим ім`ям « ОСОБА_15 » та у подальшому домовився про зустріч з останнім.
Реалізуючи злочинний умисел, за вказівкою та з відома організатора групи, ОСОБА_13 , представившись вигаданим ім`ям « ОСОБА_15 », 15.02.2021, близько 21:00 години, зустрівся з ОСОБА_14 біля супермаркету АТБ за адресою: м. Одеса, вул. Героїв Оборони, 60А, та запропонував останньому поїхати в готель «Дім Павлових» за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога, 168В, з метою вступу в сексуальний зв`язок, на що він надав свою згоду.
Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, у цей же день, орієнтовно о 23:00 годині, ОСОБА_13 разом з ОСОБА_14 поселились до готельного номеру № НОМЕР_1 готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». При цьому, ОСОБА_13 встановив у вказаному номері годинник з вмонтованою відеокамерою, який йому надав до цього ОСОБА_10 , з метою фіксації їх наміру вступити у сексуальний зв`язок та в подальшому використання отриманого відеоматеріалу для шантажу потерпілого ОСОБА_14 .
В подальшому, реалізуючи злочинний умисел ОСОБА_7 ,
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , орієнтовно о 02:30 годин, проникли через заздалегідь не зачинені ОСОБА_13 на замок вхідні двері до готельного номеру № НОМЕР_1 готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де діючи згідно розробленого плану та розподілених ролей, представились працівниками правоохоронного органу почали погрожувати потерпілому, зокрема ОСОБА_11 пригрожував потерпілому ОСОБА_14 про розголошення відомостей про його приватне життя інтимного характеру, притягнення останнього нібито до кримінальної відповідальності за статеві зносини з чоловіком, який представився вигаданим ім`ям « ОСОБА_15 », та є неповнолітнім і вимагати у останнього грошові кошти.
При цьому, ОСОБА_11 з метою подолання волі потерпілого до вчинення опору застосував відносно нього фізичне насилля, а саме наніс один удар правою рукою у ліву частину обличчя потерпілого ОСОБА_14 та наказав йому викласти зміст кишень на ліжко.
Усвідомлюючи фізичну перевагу та кількість нападників, сприймаючи погрозу як таку що може бути реалізована, побоюючись за своє життя та здоров`я, потерпілий ОСОБА_14 дістав з кишень одягу 5 купюр, кожна номіналом 100 доларів США на загальну суму 500 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 16.02.2021 складає 13 850 гривень), 90 гривень, з яких 2 купюри номіналом по 20 гривень та 1 купюра 50 гривень, паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , а також ідентифікаційний код НОМЕР_3 видані на ім`я потерпілого, 5 банківських карток на одній з яких, а саме картці банку «А-Банк» перебувало 170 гривень, які поклав на ліжко згідно вимог нападників.
Побачивши, що у потерпілого є предмет схожий на пістолет та останній може чинити опір їх діям, ОСОБА_16 дістав розкладний ніж, який носив при собі, та, висловлюючи погрозу його застосувати, висунув вимогу потерпілому ОСОБА_14 передати їм предмет схожий на пістолет.
На вимогу ОСОБА_16 потерпілий ОСОБА_14 також поклав на ліжко предмет схожий на пістолет, вартістю 1970 гривень.
Вказаними предметами, які потерпілий виклав на ліжко, на загальну суму 15910 гривень, заволоділи нападники.
У подальшому протиправні дії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 припинено працівниками правоохоронних органів та їх затримано у порядку ст. 208 КПК України.
Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив, що враховуючи обставини кримінального провадження, обґрунтованість підозри, відомості про особу підозрюваного, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється. Зазначив, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України у вигляді можливості підозрюваним: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційні скарги захисників без задоволення, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно вимог ст. 194 КПК України, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Ці вимоги закону дотримані слідчим суддею при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу. Так, належним чином та з достатньою повнотою досліджені обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання відносно ОСОБА_7 такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Є правильним висновок слідчого судді про те, що надані прокурором докази, а саме, заява ОСОБА_14 від 16.02.2021 р., протокол огляду кімнати № 117 готелю «Дім Павлових» за адресою: м. Одеса, вул. Миколаївська дорога 168 В, автомобілю марки «Лексус ІS» (номерний знак НОМЕР_4 ), автомобілю марки «БМВ Х5» (номерний знак НОМЕР_5 ) від 16.02.2021р., протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 від 16.02.2021 р., доводять наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про причетність підозрюваного до вищевказаного злочину.

Як зазначає в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Є необґрунтованими доводи захисника ОСОБА_7 про невірну кваліфікацію дій підозрюваного саме за ч.2 ст.187 КК України, оскільки, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.
Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_7 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і апеляційним судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні по справі «Летелье проти Франції» від 26.06.1991р. Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі « W. Проти Швейцарії» вд 26.01.1993р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Відповідно до пункту 36 Рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України» Європейський суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєнню іншого злочину.
Подібна орієнтаціє законодавців та правозастосувачів зістрічається в міжнародному праві. Так, у ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи аід Р(80) від 27.06.1980р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст.9 КПК України, суд приймає до уваги висновки викладені в рішеннях Європейського суду з прав людини, з урахуванням практики якого застосовується кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема у рішеннях «В. проти Швейцарії» від 26.01.1993р., «Мамедова проти Росії» від 01.06.2006р., виходячи з яких наявність ризиків переховування від правосуддя оцінюється не тільки залежно від суворості можливого покарання та тяжкості злочину. Їх треба зазначати з урахуванням низки інших ре валентних факторів, які можуть або підтвердити наявність такого ризику, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою, якими є характер обвинуваченого, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою.
Матеріали провадження свідчать про те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, з конфіскацією майна , відповідно до вимог п.4 ч.2 ст. 183 КПК України стосовно нього може бути обраний запобіжний з ахід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі визнання його винним за вироком суду, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи обставини вчиненого злочину є суттєвим ризик впливу підозрюваного ОСОБА_7 на потерпілих та свідків.

Посилання захисників на позитивні відомості про особу підозрюваного не зменшує суспільну небезпеку його злочинних дій.

Отже, слідчий суддя обґрунтовано вважав доведеним наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисників щодо недоведеності ризиків є необґрунтованими та не підтверджуються матеріалами провадження.

Відносно доводів захисника ОСОБА_5 про необхідність визначення застави підозрюваному апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.4 ст.183 КК України передбачено право суду не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування: щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 КК України.

Наведена вище норма свідчить про дискрецію судді та про його внутрішнє переконання при оцінці конкретних обставин, що обумовлюють необхідність застосування запобіжного заходу.

За такого, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції, який відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, з огляду на обставини інкримінованого кримінального правопорушення, вважав за необхідне розмір застави обвинуваченому не визначати.
Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419,422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.02.2021 року відносно ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: