Житомирський апеляційний суд
Справа №274/7963/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 т. 185 КК УКраїни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , -

в с т а н о в и л а:

На розгляді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо Климчука Сергія ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2020 за № 0000745.

Запобіжні заходи, застосовані до обвинувачених - тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку дії обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а щодо обвинуваченого ОСОБА_10 продовжити дію обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, оскільки ризики, що слугували підставою для обрання таких запобіжних заходів, на думку прокурора, не зникли і існують на даний час.
Обвинувачений ОСОБА_8 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, вказавши, що відсутні докази вчинення ним злочину, прокурором проігноровано його прохання про допит свідка, який би підтвердив його невинуватість, він ніколи не уникав судів і не буде цього робити у майбутньому, просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2 (двох) місяців з дня постановлення ухвали.

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить замінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт. Вказує, шо слідчий та прокурор не взяли до уваги його свідчення як свідка, які були надані ним 09.10.2020 року, а 10.10.2020 року його було взято під варту та не допитано свідка, який працює у школі і може підтвердити його непричетність до вчиненого злочину, оскільки на час вчинення злочину він знаходився біля школи. Вказує, що слідчий суддя безпідставно зазначив що у нього ідеальний стан здоров`я натомість він був двічі прооперований та є інвалідом дитинства.

При цьому ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не зазначав про бажання бути присутнім в судовому засіданні при її розгляді, з відповідними заявами не звертався до суду і пізніше.

Захисник ОСОБА_7 не заперечила проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 , підтримала його доводи та вимоги, просила апеляційну скаргу задовольнити.

Прокурор заперечила щодо задоволення апеляційної скарги та зазначила, що рішення суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 є законним та обгрунтованим, відповідає завданням кримінального провадження та судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду зміні в частині визначення строку тримання під вартою, виходячи з наступного.

В провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо Климчука Сергія Сергійовича та ОСОБА_12 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2020 за № 0000745.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 31.03.2021 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

При цьому, судом першої інстанції було встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

З журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні як прокурора, так і обвинуваченого доводи перевірялись судом при їх розгляді. При цьому вислухана думка прокурора, захисника, обвинуваченого, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження та зміну запобіжного заходу.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, обґрунтовано послався на те, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, судимість за які не знята, обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі тяжкого умисного корисливого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 6 років. Крім того судом встановлено, що відносно обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено адміністративний нагляд із застосуванням обмежень, які ним неодноразово порушувались.

Вказані обставини свідчать про схильність обвинуваченого ОСОБА_8 до вчинення кримінальних правопорушень та існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом також враховано вік обвинуваченого, стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків, які не змінились з часу застосування запобіжного заходу, оскільки він до затримання не працював, постійного джерела доходів не має, не одружений, має посередню характеристику, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в частині даних про особу обвинуваченого. Ризики ж, які слугували підставою для обрання тримання під вартою, залишились незмінними, обвинувачений так і є раніше неодноразово судимим, кримінальні правопорушення, що йому інкримінуються, вчинено під час судового розгляду інших кримінальних проваджень, через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі за попередніми вироками, що вказує на повну недієвість менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Отже існують ризики, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме шляхом неявки на виклики до суду, тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 іншого (альтернативного) запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Колегія суддів визнає безпідставними посилання обвинуваченого ОСОБА_8 , що суд першої інстанції безпідставно зазначив, що у нього ідеальний стан здоров`я, оскільки він був двічі прооперований та є інвалідом дитинства, на висновки суду, викладені в оскаржуваній ухвалі, не впливають та були предметом розгляду в суді першої інстанції, матеріали провадження не містять даних про неможливість утримання обвинуваченого в умовах попереднього ув`язнення за станом здоров`я.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, дали суду першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватися від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, в тому числі на домашній арешт, не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним в ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а тому цілком обґрунтовано продовжив строк тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що слідчий та прокурор не обґрунтували належним чином свої доводи щодо необхідності продовження його строку тримання під вартою, вказавши лише на його попередні судимості, та ними не доведено суду першої інстанції належним чином неможливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження та наведеними вище обставинами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що твердження обвинуваченого щодо необґрунтованого та недоведеного доказами обвинувачення у вчиненні ним вказаних злочинів не може бути предметом розгляду апеляційного суду в межах вирішення питання щодо запобіжного заходу ОСОБА_8 , оскільки має бути перевірено в ході судового розгляду самого кримінального провадження судом першої інстанції.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого з мотивів, наведених в ній щодо необхідності зміни запобіжного заходу на домашній арешт на думку апеляційного суду, відсутні.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наслідками розгляду питання необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Однак відповідно до ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.197 КПК України глави 18 строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання не може перевищувати шістдесяти днів.

Таким чином спеціальною процесуальною нормою визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесят днів. Тому, не дивлячись на положення ч.3 ст. 331 КПК України, враховуючи , що спецальна норма встановлює менший граничний строк тримання під вартою, що безумовно поліпшує становище обвинуваченого, суд при таких суперечностях в зазначених нормах повинен був керуватися саме положеннями ст. 197 КПК України та продовжувати строк тримання його під варттою не більше, ніж на 60 днів, тобто до 29.05.2021.

З огляду на викладене ухвала суду підлягає зміні відповідно до положень ст. 409, 412 КПК України в частині визначення строку тримання обвинуваченого під вартою, а саме строк тримання обвинуваченого під вартою повинен визначатися в даному випадку строком на 60 днів, тобто до 29 травня 2021 року включно.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31 березня 2021 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 в частині визначення строку тримання під вартою змінити.
Визначити строк тримання під вартою ОСОБА_8 до 29 травня 2021 року включно.
В решті ухвалу суду залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст ухвали буде проголошено 15.06.2021 о 16.10.

Судді: