ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 488/603/21 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/435/21 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участі прокурора: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

адвоката: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001497 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 , прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2021 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2021 року повернуто прокурору обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 30 діб по 27 березня 2021 року включно.

Суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки у ньому не викладені всі обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, зокрема мотив і мета вчинення кримінального правопорушення. Вказав, що розгляд справи без належного формулювання обвинувачення є неможливим, а винесене рішення буде вважатися незаконним.

Обираючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд визнав доведеним існування ризику переховуватися від суду та незаконного впливу обвинуваченого на потерпілу і свідків з метою надання ними показів на користь обвинуваченого.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить ухвалу в частині повернення прокурору обвинувального акту скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи та призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В іншій частині ухвалу суду просить залишити без змін.

Стверджує, що прокурором під час складання обвинувального акту дотримано положення п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт містить як виклад фактичних обставин вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими так і його правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статтю закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

В обвинувальному акті викладено те обвинувачення, яке прокурор вважає встановленим, що узгоджується з письмовими доказами відповідно до ст. 84 КПК України, ніяким чином не перешкоджає розглянути справу по суті та ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Зазначено обставини, спосіб вчиненого злочину, безпосередню участь в ньому правопорушника, встановлений час, місце, що повністю узгоджується з вимогами закону.

Посилаючись на положення ст. 314 КПК України, прокурор зазначив, що в підготовчому судовому засіданні судом не вирішується питання про фактичні обставини кримінального провадження, спосіб та місце його вчинення, доведеність вини обвинуваченого, правову кваліфікацію його дій. Суд фактично вийшов за межі питань, які вирішуються у підготовчому судовому засіданні та, на думку прокурора, неправомірно зробив висновок щодо не конкретизування обвинувачення, який на переконання апелянта, можливо зробити лише за результатами судового розгляду після дослідження обставин справи та доказів, наданих на їх підтвердження.

Стверджує, що суд не є стороною кримінального провадження, а тому не може вказувати стороні обвинувачення про правильне викладення формулювання обвинувачення, що фактично свідчить про неупередженість суду.

Вважає, що висновок першої інстанції в частині повернення прокурору обвинувального акту є передчасним та не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу в частині обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обрати будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, в тому числі у виді домашнього арешту із забороною залишати житло або особистого зобов`язання, поклавши на нього наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

-не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора чи суду (в залежності від стадії кримінального провадження);

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд (в залежності від стадії кримінального провадження) про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками по кримінальному провадженню;

-здати (у разі наявності) на зберігання слідчому документи, що надають право на виїзд з України;

-носити електронний засіб контролю.

Вказує, що суд при винесенні оскаржуваної ухвали не врахував, що стороною обвинувачення всупереч вимогам ч.1 ст. 194 КПК України не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, недостатність застосування ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів.

Викладені в обвинувальному акті обставини справи не відповідають фактичним обставинам справи, діям обвинуваченого дана невірна кваліфікація, його винуватість не доведена.

Суд не дав оцінки тому, що повідомлення про підозру ОСОБА_7 було вручено із порушенням вимог КПК.

Суд не взяв до уваги обставини, які відповідно до ст. 178 КПК повинні враховуватися при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стверджує, що прокурором не доведено існування ризиків, на які він послався в клопотанні, обмежився лише їх формальним переліченням. Крім того, останнім не наведено переконливих доводів щодо неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Фактично не було враховано, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м. Миколаєві. Незаконно впливати на потерпілу і свідків обвинувачений наміру не має. Крім того, свідки вже допитані та попереджені про кримінальну відповідальність.

Суд не взяв до уваги, що лише тяжкість скоєного злочину не може вказувати на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК.

Зауважує, що всупереч вимогам ст. 315 КПК України, суд під час підготовчого судового засідання спочатку не роз`яснив право ОСОБА_7 на колегіальний розгляд справи судом, а тому рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було постановлено незаконним складом суду.

Суд безпідставно обрав запобіжний захід та послався на скоєння підзахисним особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 7 до 15 років, з огляду на те, за вказаною кваліфікацією дій обвинуваченого покарання не може бути призначене більше ніж 10 років.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що ухвала Корабельного районного суду м. Миколаєва є незаконною.

Стверджує, що через захворювання органів слуху помилково погодився на розгляд судом справи одноособово, оскільки бажає, щоб розгляд справи проводився колегіально.

Вважає, що фактичні обставини справи не відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
В ході апеляційного розгляду прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги прокурора. Просив відмовити в задоволенні апеляційних скарг адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 .

Адвокат ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали вимоги та доводи апеляційних скарг сторони захисту. Заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавала.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 направив письмові заперечення на апеляційну скаргу захисника, в яких посилаючись на необґрунтованість апеляційних вимог, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 .

Судовий розгляд просив проводити за його відсутності.

Неприбуття потерпілої та її представника відповідно до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Мотиви Суду.
Відповідно до вимог п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Положеннями ч.2 ст. 291 КПК України встановлено вичерпний перелік відомостей, які повинні міститися в обвинувальному акті.

Згідно із приписами п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Повернення обвинувального акта прокурору передбачає наявність в обвинувальному акті саме таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Положеннями ст. 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що в ньому викладено обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню так як вони були встановлені органом досудового розслідування і прокурором і саме цю вимогу до обвинувального акта визначає ст. 291 КПК.

Приймаючи рішення за результатами підготовчого судового засідання, суд першої інстанції має виходити також із положень ст. 22, ст. 26 КПК України щодо змагальності та диспозитивності кримінального провадження та положень ст. 337 КПК України, яка визначає межі судового розгляду, який проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, а обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України згідно ст. 92 КПК України під час судового розгляду покладається на прокурора.

У разі, коли в ході судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального провадження або не знайдуть підтвердження фактичні обставини, які прокурор вважав доведеними, або взагалі суд прийде до висновку про відсутність складу, події злочину, або про недоведеність винуватості обвинуваченого, то КПК України передбачає процесуальні рішення, які має прийняти суд у таких випадках.

З метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду будуть встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, що передбачено ст. 338 КПК.

Суд не має процесуальних повноважень давати вказівку прокурору про те, яким чином він має сформулювати обвинувачення та викладати фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Позбавлений суд і процесуальної можливості під час підготовчого судового засідання робити висновки щодо достатності чи недостатності викладених обставин на підтвердження вчинення інкримінованих злочинів для доведеності винуватості особи на стадії досудового розслідування, оскільки окреслене питання не є предметом підготовчого судового засідання. На вказаній стадії кримінального провадження суд компетентний вирішувати питання, які імперативно визначені ст. 314 КПК України.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, без визначених кримінальним процесуальним законом підстав повернув обвинувальний акт прокурору.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду про неможливість призначення кримінального провадження до судового розгляду через невідповідність змісту обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

Ухвала суду від 26.02.2021 року в частині повернення обвинувального акту прокурору, як така, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, яка оскаржує ухвалу від 26.02.2021 року в частині обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів виходить із наступного.

Як видно із матеріалів провадження 17.10.2020 року щодо ОСОБА_7 слідчим суддею було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк застосування якого було продовжено ухвалами слідчого судді від 11.12.2020 року, від 05.01.2021 року.

24.02.2021 року до Корабельного районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт по обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України.

На стадії підготовчого судового засідання прокурор заявив клопотання про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2021 року, що оскаржується, обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 30 діб до 27 березня 2021 року включно.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Вбачається, що приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання від вартою на новій стадії кримінального провадження стадії судового провадження суд врахував суспільну небезпечність інкримінованого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, його процесуальну поведінку, заяви потерпілої про те, що вона боїться ОСОБА_7 , дані про особу обвинуваченого в цілому, та дійшов висновку, що продовжують існувати ризик переховування від суду та ризик незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою надання показів на його користь.

З метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим ризикам, суд дійшов висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії обрання (продовження) запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Частиною 1 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Як видно, ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину проти життя людини, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Суд обґрунтовано прийняв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, оскільки цей чинник істотно впливає при оцінці ризику переховування від суду.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України»).

Належну оцінку суду отримали і відомості щодо місця проживання обвинуваченого, ретельно було проаналізовано і соціальні зв`язки ОСОБА_7 , на які посилалася сторона захисту, внаслідок чого суд дійшов висновку, що наявність у обвинуваченого колишньої дружини та сина, з якими він не проживає тривалий час та не підтримує сімейні стосунки не свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, які здатні запобігти встановленим ризикам. Наявність у обвинуваченого сина та колишньої дружини не можуть бути визнані такими чинниками, які самі по собі зменшують встановлені у кримінальному провадженні ризики, зокрема незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні,

Зважаючи на те, що судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, не були допитані свідки, потерпіла, не досліджені докази, а також заяви потерпілої про те, що вона боїться обвинуваченого, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що існує ризик незаконного впливу на потерпілу, свідків.

Відомості, що характеризують обвинуваченого, зокрема наявність у нього членів сім`ї були враховані як на стадії застосування запобіжного заходу, так і при їх продовженні.

Доказів того, що на час постановлення оскаржуваної ухвали сталися суттєві зміни у соціальних зв`язках обвинуваченого чи виникли інші обставини, які б доводили те, що заявлені раніше ризики зменшилися, апеляційна скарга не містить.

Суд належним чином мотивував свій висновок про доцільність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та навів детальні мотиви, чому він дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленим ризикам.

Посилання захисника на те, що оскаржувана ухвала постановлена незаконним складом суду через те, що обвинуваченому не було роз`яснено право на колегіальний розгляд справи, колегія суддів вважає необґрунтованим.

З технічного запису підготовчого судового засідання від 26.02.2021 року до видалення суду до нарадчої кімнати головуючий суддя роз`яснив обвинуваченому право на колегіальний розгляд справи, при цьому обвинувачений чітко висловив свою позицію у присутності захисника про те, що не заперечує проти розгляду провадження суддею одноособово. Клопотання про колегіальний розгляд провадження обвинувачений не заявив.

Посилання захисника на порушення вимог КПК при врученні ОСОБА_7 підозри, на необґрунтованість підозри та недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки на даній стадії кримінального провадження апеляційний суд не праві вирішувати питання, які віднесені до повноважень суду при здійснені судового розгляду.

Аналіз та оцінка доказів на їх допустимість, достовірність та достатність для прийняття відповідного процесуального рішення, а також дотримання вимог КПК при проведенні досудового розслідування здійснюється судом за результатами закінчення судового розгляду, а тому оцінка достатності доказів для визнання винуватості особи не може бути здійснена при вирішенні питання щодо запобіжного заходу на стадії судового провадження.

За приписами ч. 4 ст. 183 КПК, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а тому суд вправі не визначати обвинуваченому розмір застави .

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника не спростовують висновки суду в частині вирішення питання щодо запобіжного заходу, а тому підстав для скасування ухвали суду в цій частині не встановлено.

Під час апеляційного розгляду прокурор подав клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою, посилаючись на те, що строк дії попередньої ухвали суду закінчується 27.03.2021 року, а відомості про особу обвинуваченого, його поведінка після вчинення злочину, тяжкість та мотиви кримінального правопорушення, наявність ризиків переховування від суту, незаконного впливу на потерпілу та свідків свідчать про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не є достатнім для запобігання ризиків.

Прокурор підтримав зазначене клопотання.

Захисник і обвинувачений заперечили проти його задоволення, посилаючись на те, що апеляційний суд не вправі розглядати таке клопотання, оскільки це суперечить повноваженням апеляційного суду, визначеним ст. 407 КПК, і що саме клопотання прокурора є необґрунтованим.

Відповідно до приписів ч 1 ст. 405 КПК апеляційний розгляд здійснюється згідно із правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених главою 31 КПК.

Згідно положень ст. 419 КПК ухвала апеляційного суду має містити рішення щодо запобіжного заходу.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України до закінчення строку дії попередньої ухвали, суд зобов`язаний вирішити питання про доцільність подальшого тримання особи під вартою.

Зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали суду закінчується 27.03.2021 року, а ухвала суду в частині повернення обвинувального акта прокурору підлягає скасуванню із призначенням кримінального провадження до нового судового розгляду, апеляційний суд зобов`язаний вирішити питання про доцільність подальшого тримання ОСОБА_7 під вартою.

Посилання захисника на те, що апеляційний суд на стадії апеляційного розгляду не уповноважений розглядати клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, не ґрунтуються на нормах КПК.

Згідно з частиною першою статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Розглядаючи клопотання прокурора по суті, апеляційний суд вважає доведеним, що на даній стадії кримінального провадження продовжують існувати ризик переховування від суду та ризик незаконного впливу на свідків, потерпілу, і що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти цим ризикам.

До такого висновку колегія суддів приходить враховуючи у сукупності тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність інших відомостей, передбачених ст. 178 КПК України, його соціальні зв`язки, які не можна визнати такими, які здатні запобігти заявленим ризикам, те, що він проживає за однією адресою з потерпілою, яка в суді першої інстанції, вказала на те, що боїться обвинуваченого, а також стадію судового розгляду, що в сукупності і стало підставою для висновку про доцільність подальшого тримання обвинуваченого під вартою.

Враховуючи викладене, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на 40 днів, тобто на строк достатній для вирішення вказаного питання судом першої інстанції .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 331, 419, 376 ч.2 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 лютого 2021 року в частині повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України в суді першої інстанції.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу задовольнити частково.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити на 40 днів по 04 травня 2021 року включно.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції від 26 лютого 2021 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: (три підписи)

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4