Дата документу 19.04.2021
Справа № 334/7145/20
Провадження № 1-кп/334/535/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 ,
за участю: прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_6 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,-
встановив:
Судом здійснюється судове провадження у кримінальному провадженні № 1-кп/334/535/21 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 115 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу та його продовження не зникли. Обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Наявність ризику переховування від суду підтверджується тим, що ОСОБА_4 не має місця реєстрації та офіційного місця роботи, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, а отже в останнього відсутні стійкі соціальні зв`язки. Щодо особливостей характеру та моральних принципів підозрюваного, слід врахувати той факт, що рідна мати підозрюваного не підтримує будь-яких стосунків, через аморальний спосіб життя останнього. Окрім того, вказаний ризик обумовлюється можливістю притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для нього наслідками - суворістю передбаченого покарання. За кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Така тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування обвинуваченого від суду. При оцінці ризику переховування обвинуваченого від суду, слід врахувати той факт, що останній покинув місце вчиненого кримінального правопорушення та був затриманий працівниками поліції майже через добу після його вчинення. Існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується поведінкою підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення в конкретному випадку, яка характеризується, в можливій спробі вмовляння, переконання, примусу та погрози вплинути на дії свідків у кримінальному провадженні, оскільки свідками кримінального правопорушення зокрема є друзі ОСОБА_4 та його цивільна дружина, тому перебування обвинуваченого поза межами місця позбавлення волі, негативно впливатиме на психологічний та моральний стан потерпілих, а також свідків, що провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є доказами вини ОСОБА_4 , у вчиненні злочину, очікуючи на можливу помсту з його боку, або відчуваючи до підозрюваного співчуття. У разі застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не можливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки вони передбачають перебування на волі.
Обвинувачений ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечив. Пояснив, що він не має наміру переховуватись від суду.
Захисник адвокат ОСОБА_5 заперечив проти клопотання прокурора. Пояснив, що ризики, зазначені прокурором, не існували під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу. Вони є припущеннями, які не ґрунтуються на доказах. Обвинувачений не переховувався від слідства, оскільки був затриманий вдома. Також він не має можливості впливати на свідків та спотворити докази, які вже були зібрані під час досудового розслідування. Також, це єдиний епізод вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а отже відсутні підстави вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 клопотання прокурора підтримали.
Враховуючи приписи п. 20-5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, тимчасову непрацездатність члена колегії судді ОСОБА_8 , клопотання прокурора розглядається головуючим суддею ОСОБА_1 .

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 у виді тримання під вартою строком на 60 діб підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Ухвалою від 25.02.2021 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжений запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб. Термін дії ухвали закінчується 25.04.2021.
При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, залишив місце злочину, не працює, не має зареєстрованого місця проживання, не має стійких соціальних зв`язків, що дає суду достатні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».
Оскільки деякі свідки в судовому провадженні ще не допитані, існує ризик того, що перебування обвинуваченого на свободі негативно впливатиме на психологічний та моральний стан свідків, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Потерпілі у кримінальному провадженні вже допитані, а отже аргументи прокурора про те, що обвинувачений негативно впливатиме на психологічний та моральний стан потерпілих, що провокуватиме у них бажання відмовитися від наданих свідчень, є безпідставними.
Ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, прокурором не обґрунтований. Також, суд зауважує, що вже триває стадія судового розгляду кримінального провадження та дослідження доказів, а отже відсутні підстави вважати, що стороною обвинувачення не зібрані всі докази у вказаному кримінальному провадженні.
Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».
На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист найвищих соціальних цінностей в Україні, а саме людини, її життя та здоров`я.
Також суд враховує вимоги ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у справі «Слоев проти України»), а саме, що після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків.
Оскільки на даний час у справі триває судовий розгляд, який, зважаючи на категорію і складністю справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 діб.
На підставі викладеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 331, 372 КПК України, суд,-
постановив:
Клопотання прокурора - задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.
Термін дії ухвали закінчується 18 червня 2021 року о 12.00 годині.
Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом семи днів з дня її проголошення.
Головуючий суддя: ОСОБА_1