Дата документу 01.04.2021 Справа № 315/1366/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/182/21 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 315/1366/19Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.296 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EASYCON, в апеляційному порядку кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000370, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Верхня Терса Гуляйпільського району Запорізької області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні чотирьох дітей, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 5 місяців.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту його затримання. Запобіжний захід до набрання вироком законної сили постановлено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 3000 гривень.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 18.10.2019 року близько 18 години 15 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись біля входу до Залізничного селищного клубу, розташованого по вул. Вишнева 1 в смт. Залізничне Гуляйпільського району Запорізької області, де в той час згідно з графіком проходили спортивні тренування дітей і в приміщенні якого знаходились відвідувачі, тобто у громадському місці, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно та цілеспрямовано, в повній мірі усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з хуліганських спонукань по мотивам явної неповаги до суспільства та існуючих норм поведінки, грубо порушуючи громадський порядок, реалізуючи надуманий, малозначний привід, безпричинно у присутності сторонніх осіб відвідувачів спортивних тренувань, створив конфліктну ситуацію із завідувачем вказаного клубу, раніше знайомою йому ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що остання по причині нетверезого стану ОСОБА_8 відмовилась впускати його до приміщення клубу.

В ході конфлікту ОСОБА_8 в присутності сторонніх осіб, серед яких були неповнолітні, з метою самоствердження шляхом приниження честі та гідності сторонніх осіб, усвідомлюючи явну перевагу у фізичній силі, продовжуючи грубо порушувати громадський порядок із хуліганських спонукань по мотивам явної неповаги до існуючих елементарних норм та правил поведінки в суспільстві в частині забезпечення спокійних умов відпочинку та нормального проведення відвідувачами клубу спортивних тренувань, умисно та цілеспрямовано, в повній мірі усвідомлюючи, що його дії є очевидними як для нього самого так і для сторонніх осіб, проявляючи особливу зухвалість із застосуванням фізичної сили умисно наніс ОСОБА_7 , яка сиділа на стільчику біля входу до вищевказаного клубу, не менше одного удару кулаком лівої руки в область обличчя.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_8 спричинив ОСОБА_7 згідно висновку експерта № 150 від 25.10.2019 року тілесні ушкодження у вигляді набряку м`яких тканин, синців та садна на голові, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Крім того, в результаті хуліганських дій ОСОБА_8 робота Залізничного селищного клубу 18.10.2019 року була припинена раніше, ніж передбачено графіком роботи закладу на 2 години 45 хвилин, внаслідок чого відвідувачі були позбавлені можливості проводити спортивні тренування.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через невідповідність покарання тяжкості злочину та його особі. В обґрунтування доводів зазначає, що судом першої інстанції належним чином не враховано дані про його особу, який провину у вчиненому визнав, щиро розкаявся, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Вказує, що раніше не судимий, має на утриманні чотирьох дітей, приймав участь в АТО на сході України, є учасником бойових дій. Також вживає заходів щодо відшкодування завданої ним моральної шкоди, проте ні він, ні його дружина поки не можуть працевлаштуватись.
На підставі викладеного, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у вигляді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з розстрочкою виплати 1/12 частини щомісяця протягом одного року.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які прохали задовольнити апеляційну скаргу; прокурора та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, правильність кваліфікації його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів, у відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, не переглядаються.

Порушень ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

В апеляційній скарзі обвинувачений не оспорює доведеність вини і кваліфікацію його дій, просить призначити покарання у вигляді штрафу, посилаючись на наявність відповідних обставин, не врахованих судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, яка передбачає загальні засади призначення покарання, суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, який раніше не судимий, негативно характеризується за місцем проживання, не працює, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, є учасником бойових дій. Також районним судом було враховано досудову доповідь органу пробації та думку потерпілої про покарання, яка прохала призначити йому суворе покарання.

Обставин, що у відповідності до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції не встановив.

Натомість, у якості обставини, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд визнав вчинення ним злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, з урахуванням вимог ст.ст. 65-67 КК України, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно призначити покарання у вигляді арешту, у межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України, та призначив обвинуваченому покарання у виді арешту на строк 5 місяців, яке є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що суд першої інстанції при визначенні покарання не врахував в якості обставин, що пом`якшують покарання, визнання ним вини у скоєному та щире каяття, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в судовому засіданні в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, визнав частково, цивільний позов потерпілої також визнав частково у розмірі 500 грн., як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді перед потерпілою не вибачився, що свідчить про відсутність в обвинуваченого щирого каяття.

Доводи обвинуваченого про те, що суд першої інстанції належним чином не врахував дані про його особу, не можуть бути прийняті до уваги, так як спростовуються змістом вироку суду, в якому враховані всі дані про особу обвинуваченого, які були зазначені ним в апеляційній скарзі.

Колегія суддів вважає, що передбачених законом підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу не вбачається.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено судом першої інстанції з дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для його виправлення та попередження нових злочинів, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, і тому не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості чи надмірним для досягнення мети покарання.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, оскільки її доводи підтвердження не знайшли, передбачених законом підстав для зміни вироку суду не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути безумовною підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 17 червня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4