Справа № 463/8639/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/920/21 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
власника арештованого майна: ОСОБА_6 ,
адвоката: ОСОБА_7 ,
слідчого: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:
Оскаржуваною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_8 про арешт майна. Накладено арешт на мобільний телефон марки «Iphone», модель «7», IMEI: НОМЕР_1 у чохлі зеленого кольору із сім-карою мобільного оператора «ВФ-Україна» № НОМЕР_2 . В задоволенні решти вимог клопотання відмовлено. Повернуто власникам тимчасово вилучене майно, у арешті якого відмовлено.

Таке рішення обґрунтоване тим, що мобільний телефон марки «Iphone», модель «7», IMEI: НОМЕР_1 , відповідає критеріям речового доказу, оскільки такий використовувався для здійснення пов`язаних з даним кримінальним провадженням розмов та пересиланням повідомлень, що підтверджується протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 25.06.2021, а відтак з метою забезпечення збереження речових доказів на зазначений мобільний телефон накладено арешт. З приводу іншого вказаного в клопотанні майна, то суду не представлено жодних доказів, які б давали підстави вважати, що таке відповідає критеріям речового доказу.

Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ОСОБА_6 подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таку в частині накладення арешту на мобільний телефон та поставити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна в цій частині, у решті ухвалу слідчого судді залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновок слідчого судді про те, що вилучений телефон містить інформацію та відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є помилковим, необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам даної справи, а відтак вилучений мобільний телефон не відповідає критеріям речових доказів за положеннями ст. 98 КПК України, а також відсутні ризики, передбачені ч. 1, 2 ст. 170 КПК України, що слугували б підставами для накладення арешту на вилучене майно. При цьому зазначає, що не є підозрюваним, не має іншого процесуального статусу у даному кримінальному провадженні для позбавлення володіння, користування та розпоряджання своїм майном, адже досудове розслідування здійснюється відносно інших осіб, а його причетність до розслідуваного кримінального правопорушення не встановлена.

Заслухавши доповідача, пояснення власника арештованого майна та виступ адвоката на підтримання апеляційної скарги, думку слідчого, який заперечив проти доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

При цьому, у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

За приписами ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Визначення речових доказів наведено в ст. 98 КПК України. За приписами цієї норми процесуального закону, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Встановивши, що арештований телефон використовувався для здійснення пов`язаних з даним кримінальним провадженням розмов та пересиланням повідомлень, що підтверджується протоколом про результати зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж від 25 червня 2021 року (а.с. 50) та визнаний речовим доказом постановою слідчого про визнання предметів речовими доказами і прилучення їх до матеріалів кримінального провадження від 29 липня 2021 року (а.с. 37), слідчий суддя прийшов до вірного висновку про його арешт з метою його збереження, як речового доказу.

Колегією суддів не встановлено, що під час розгляду клопотання про арешт майна слідчий суддя допустив порушення вимог ст.ст. 172, 173 КПК України.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді відповідає вимогам закону і є належним чином обґрунтованим. Висновки, наведені в ухвалі суду першої інстанції, узгоджуються з положеннями КПК України та відповідають фактичним обставинам справи. Підстави для її скасування відсутні, як і відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, яку слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року про арешт майна без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4