ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 637/199/20 Головуючий у 1 інстанції Островська Н.І.
Провадження № 11-кп/818/1012/21 Суддя-доповідач Савченко І.Б.
Категорія: ч.2 ст.185, ч.3 ст.185,
ч.2 ст.190 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Савченка І.Б.,

суддів - Яковлевої В.С., Курила О.М.,

за участю - ОСОБА_1 ,

прокурора - Шпорт Д.С., Ізотової М.О.,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури Лимаря В.Л. на вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду Харківської області від 07.10.2020 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Аркадівка Шевченківського району Харківської області, українця, громадянина України, розлученого, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1) 26.09.2001 року за вироком Шевченківського районного суду Харківської області за ч. 3 ст. 191 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки;

2) 14.11.2002 року за вироком Шевченківського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ст. 71 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений 29.09.2006 року на підставі постанови Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.09.2006 року умовно-достроково на невідбутий термін покарання 1 рік 11 місяців 2 дні;

3) 02.04.2008 року за вироком Броварського міського суду Київської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі;

4) 29.01.2009 року за вироком Шевченківського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 70 КК України до сплати штрафу у розмірі 850,00 грн. в дохід держави, покарання виконувати самостійно від вироку Броварського міського суду Київської області від 02.04.2008 року;

5) 09.12.2013 року за вироком Шевченківського районного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 01.02.2018 року з урахуванням ст. 81 КК України, звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 11 місяців 18 днів;

6) 15.01.2020 року за вироком Шевченківського районного суду Харківської області за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 289, ст.70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;

7) 08.07.2020 року за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, в силу ст. 89 КК України судимості не зняті і не погашені, на даний час відбуває покарання в ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)»,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 /чотири/ роки;

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_2 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.ст. ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, призначено ОСОБА_2 остаточно покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 визначено обчислювати з 08.07.2020 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 16.11.2020 року роз`яснено вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 07.10.2020 року та зазначено, що запобіжний захід ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою залишено до набрання законної сили. Крім того, зазначено, що, на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2020 року, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

Вказаним вироком встановлено, що 02.08.2019 року приблизно о 16:00 год., ОСОБА_2 , всупереч вимогам ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551-XIV, у статусі військовослужбовця, набутого 25.09.2018 року, з моменту підписання контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України, вищезазначених положень законодавства України, знаходячись на пров. Вокзальний в с.м.т. Шевченкове Шевченківського району Харківської області, вирішивши зайти до знайомого ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до будинку останнього, самостійно відчинив зачинену із середини території подвір`я вхідну хвіртку та проник на територію домоволодіння, підійшов до вхідних дверей будинку, постукав у них, проте звідти ніхто не вийшов.

В подальшому, ОСОБА_2 зрозумів, що власника не має вдома, і

в нього раптово виник умисел, спрямований на вчинення крадіжки, а тому на ґрунті раптово виниклого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), відчинив двері підсобного приміщення (кладової), зайшов у вказане приміщення, де побачив металеве ліжко у зборі з бильцями та сіткою, та реалізуючи умисел, діючи з корисливим мотивом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю поблизу власника та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав металеве ліжко у зборі з бильцями та сіткою, і зник з місця скоєння злочину, чим отримав можливість розпорядитись викраденим майном на свій розсуд.

В результаті таємного викрадення чужого майна ОСОБА_3 спричинено матеріальний збиток на суму 307,00 грн..

Згідно витягу наказу командира військової частини А 0693 від 09.12.2019 року № 359 (по стройовій частині) ОСОБА_2 звільнено у запас за підпунктом «д» (через службову невідповідність) відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Крім того, ОСОБА_2 у темний час доби, в період з 22 по 24 грудня 2019 року, більш точний час не встановлено, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , у приватному будинку, що належить його знайомій ОСОБА_4 , побачив на столі біля телевізору мобільний телефон марки «NOMI», моделі «І-240», який належав власниці будинку, після чого у нього виник умисел на скоєння крадіжки мобільного телефону.

Реалізуючи злочинний намір, діючи умисно, повторно, з метою незаконного збагачення, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, та впевневшись в тому, що ОСОБА_4 знаходиться на подвір`ї будинку, ОСОБА_2 поклав мобільний телефон марки «NOMI», моделі «І-240» до кишені своєї куртки, після чого з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Вказаними діями ОСОБА_2 спричинив потерпілій матеріальний збиток на суму 309, 05 грн.

Крім того, 13.02.2020 року приблизно о 16:00 год., ОСОБА_2 знаходячись на автовокзалі за адресою: АДРЕСА_4 , зустрів раніше знайомого ОСОБА_5 , який мав при собі мобільний телефон «Sigma», моделі «COMFORT 50 AGIZL mini 4», що належить його матері, ОСОБА_6 .

В ході спілкування та спільного вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_5 намагався дістати із кишені куртки, в яку був вдягнений, цигарки, при цьому у нього із кишені випав мобільний телефон «Sigma», моделі «COMFORT 50 AGIZL mini 4» та квиток на автобус, та в цей час у ОСОБА_2 раптово виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Реалізуючи умисел, діючи умисно, повторно, з метою незаконного збагачення, скориставшись тим, що ОСОБА_5 перебував у стані алкогольного сп`яніння та не міг у повному обсязі усвідомлювати дійсне, ОСОБА_2 підняв із землі мобільний телефон «Sigma», моделі «COMFORT 50 AGIZL mini 4» та поклав його собі до кишені, таким чином протиправно заволодівши ним, а квиток на автобус передав ОСОБА_5 ..

Після цього, ОСОБА_2 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив власнику телефона матеріальний збиток на суму 300 грн.

Крім того, ОСОБА_2 09.03.2020 року приблизно о 10:30 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 , зустрів свого раніше знайомого ОСОБА_7 , в ході спілкування з яким у ОСОБА_2 виник умисел на заволодіння велосипедом «TITAN FOCUS», який належить ОСОБА_7 та про наявність якого ОСОБА_2 було достовірно відомо.

Реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення, діючи умисно, повторно, ОСОБА_2 , скориставшись довірливими відносинами із ОСОБА_7 , попрохав останнього передати йому у тимчасове користування належний останньому велосипед «TITAN FOCUS» для власного використання.

ОСОБА_7 , не усвідомлюючи злочинний умисел ОСОБА_2 , передав останньому велосипед «TITAN FOCUS», при цьому ОСОБА_2 запевнив ОСОБА_7 , що поверне йому велосипед у вечірній час 09.03.2020 року.

Заволодівши велосипедом, ОСОБА_2 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, та у подальшому розпорядився велосипедом на власний розсуд, не повернувши його потерпілому.

Діями ОСОБА_2 . ОСОБА_7 спричинено матеріальний збиток у розмірі 3 313,80 грн.

Не погодившись з рішенням районного суду заступник керівника Харківської обласної прокуратури Лимар В.Л. подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 07.10.2020 року стосовно ОСОБА_2 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, a caмe ст. 71 КК України та невідповідністю призначеного покарання судом покаранні ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_2 внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_2 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України - у виді 4 років позбавлення волі:

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_2 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України ОСОБА_2 , шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання призначеного вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2020, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимог, прокурор зазначає, що суд безпідставно застосував ст. 71 КК України при призначенні покарання ОСОБА_2 , оскільки останній за цим кримінальним провадженням вчинив злочини до вироку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2020 року

Крім того, прокурор вказує на те, що, визначаючи остаточне покарання ОСОБА_2 за ч.4 ст.70 КК України, суд не визначив який саме з передбачених ст. 70 КК України принципів він застосував, а так само не вказано з невідбутою частиною покарання за яким саме вироком складено покарання за оскаржуваним судовим рішенням.

Апелянт також вказує на те, що призначене покарання є занадто м`яким, оскільки ОСОБА_2 офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, поточна судимість є вже восьмою, протиправна діяльність є фактично основним джерелом його доходів, головна суспільна небезпека вчинених ОСОБА_2 протиправних дій полягає не в сумі викраденого, а в тому, що він не робить для себе ніяких висновків з відбуття покарання, нездатний належним чином контролювати свою поведінку і заробляти в межах закону та прийнятих норм людської моралі.

Заслухавши доповідь судді; доводи прокурора Ізотової М.О., яка частково підтримала подану апеляційну скаргу; думку прокурора Шпорт Д.С., який залишив вирішення цього питання на розсуд суду; думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та оскаржуваний вирок, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Дії обвинуваченого кваліфіковано правильно, висновки суду стосовно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Перевіряючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_2 покарання, судом першої інстанції неправильно застосований закон про кримінальну відповідальність ч.1 ст.71 КК України, з наступних підстав.

Відповідно приписів кримінального закону, правила призначення покарання, передбачені ч. 4 ст. 70 КК України, застосовуються в разі, якщо після постановлення вироку у справі буде встановлено, що особа винна ще й в іншому злочині, вчиненому нею до постановлення попереднього вироку. У такому випадку суд може при призначенні покарання за другим вироком як поглинути покарання за першим вироком, так і приєднати його повністю або частково.

Призначення покарання за сукупністю вироків застосовується у випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_2 вчинив злочини, передбачені ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, в період з 02.08.2019 року до 09.03.2020 року, тобто до ухвалення вироку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2020 року.

Крім того, вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2020 року стосовно ОСОБА_2 враховано вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 15.01.2020 року та йому призначено остаточне покарання за правилами ч.1 ст.71 КК України (арк.141-144 т.1).

Разом з цим, як вбачається з мотивувальної та резолютивної частини оскаржуваного вироку, при визначенні обвинуваченому ОСОБА_2 остаточного покарання, суд першої інстанції невірно застосував одночасно до обвинуваченого положення ч.4 ст.70 та ст.71 КК України і помилково не призначив останньому покарання лише за правилами ч.4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2020 року.

Крім того, в резолютивній частині оскаржуваного вироку, при призначенні остаточного покарання за правилами ч.4 ст.70 КК України, суд першої інстанції не визначив принцип призначення покарань за сукупністю злочинів.

За таких обставини, у даному конкретному випадку, суд першої інстанції правильно визначив ОСОБА_2 покарання із застосування положень ч.4 ст.70 КК України, але помилково застосував закон, який не підлягає застосуванню, - ч.1 ст.71 КК України, оскільки за цим кримінальним провадження обвинувачений вчинив злочини, передбачені ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.190 КК України, до ухвалення вироку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2020 року, яким враховано вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 15.01.2020 року.

Таким чином, колегією суддів встановлено неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 71 КК України, що свідчить про обґрунтованість апеляційних доводів прокурора в цій частині та є підставою для зміни вироку, що чітко передбачено п.4 ч.1 ст.409 КПК України.

За таких обставин, твердження апелянта про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому покарання є обґрунтованим, а оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Проте, переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не погоджується з доводами щодо необхідності призначення ОСОБА_2 більш суворого покарання як за ч.3 ст.185 КК України, так і остаточного покарання за ч.4 ст.70 КК України, оскільки судом першої інстанції достатньо та правильно враховано ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та особу винного, а також наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутністю обтяжуючих покарання обставин.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_2 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання в межах санкції ч.3 ст.185 КК України та за сукупністю злочинів за правилами ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які за ст. 12 КК України віднесені до нетяжких та тяжких злочинів; наявність непогашених судимостей за корисливі злочини; неодноразові відкладення судових засідань в зв`язку з неявкою ОСОБА_2 , а також наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обтяжуючих покарання обставин; конкретні обставини, за яких вчинені злочин та ступінь здійснення злочинних намірів; відсутність претензій з боку потерпілих.

Також судом враховані дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в силу ст. 89 КК України має не зняту і не погашену судимість, розлучений, має середню спеціальну освіту, з 25.09.2018 року до 09.12.2019 року проходив військову службу у Збройних силах України у військовій частині А 0693 за контрактом, після розірвання якого його звільнено через службову невідповідність у запас; офіційно не працевлаштований, заробляв на життя випадковими заробітками; має постійне місце реєстрації, за яким фактично не проживає.

В своїй апеляційній скарзі прокурором не наведено обґрунтованих доводів, які могли свідчити про явну несправедливість призначеного покарання як за ч.3 ст.185 КК України, так і за сукупністю злочинів в порядку ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, а також не зазначено під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

Отже, апеляційна вимога прокурора про призначення більш суворого остаточного покарання за ч.3 ст.185 КК України та за правилами ч.ч.1, 4 ст.70 КК України, слід вважати безпідставними, оскільки вони мають суто суб`єктивний характер та призначене судом першої інстанції покарання в тому розмірі, як це зазначено у вироку, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50 та 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції за доводами апелянта колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409, п.4 ч. 1 ст. 408 КПК України, вирок суду першої інстанції змінити та вважати ОСОБА_2 засудженим за правилами ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначених оскаржуваним вироком та вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2020 року, що обумовлює часткове задоволення апеляційних вимог прокурора.

Дотримуючись вимог ч.4 ст.70 КК України, обвинуваченому також належить зарахувати у строк покарання частково відбуте покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08.07.2020 року.

Крім того, оскільки оскаржуваний вирок підлягає зміні, шляхом виключення з його мотивувальної та резолютивної частини посилання на призначення ОСОБА_2 покарання за сукупністю вироків з застосуванням ст.71 КК України, також належить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду Харківської області від 16.11.2020 року про роз`яснення вироку Шевченківського районного суду Харківської області від 07.10.2020 року.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 408 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури Лимаря В.Л. задовольнити частково.

Вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_2 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання на призначення ОСОБА_2 покарання за сукупністю вироків з застосуванням ст.71 КК України.

Вважати ОСОБА_2 засудженим:

- за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_2 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань, призначеного цим вироком та вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року, остаточно визначити ОСОБА_2 покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з 08 липня 2020 року, зарахувавши на підставі ч.4 ст.70 КК України покарання частково відбуте за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 08 липня 2020 року.

В решті вирок Шевченківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_2 залишити без змін.

Ухвалу Шевченківського районного суду Харківської області від 16 листопада 2020 року про роз`яснення вироку Шевченківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді