Справа № 514/868/20
Провадження № 1-кп/492/28/21
УХВАЛА
про продовження строку тримання під вартою

25 лютого 2021 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
захисника-адвоката ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції в залі суду м. Арциз Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Арцизького районного суду Одеської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
До суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , яке підтримане прокурором в судовому засіданні. В обґрунтування заявленого клопотання прокурор посилається на те, що ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були наявні під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не зменшились та виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_5 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник-адвокат ОСОБА_4 просили відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, та обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Суд, розглянувши подане прокурором клопотання щодо продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , заслухавши думки учасників судового провадження, дійшов висновку, що клопотання прокурора слід задовольнити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 6 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганням спробам, у тому числі: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Тобто, запобіжний захід має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.
У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Згідно із приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.
Зважаючи на практику Європейського Суду з прав людини, зокрема на п.175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Під обґрунтованою підозрою на стадії судового розгляду суд розуміє існування фактів та інформації, які здатні переконати неупередженого спостерігача в тому, що певна особа (група осіб) могла вчинити злочин, у такому випадку наявні докази об`єктивно пов`язують цю особу (групу осіб) із певним злочином. При цьому, критерій обґрунтованості підозри зовсім не вимагає того, щоб ці докази були достатніми для того, щоб визнати особу винуватою та забезпечити її засудження, але мають бути достатніми (вагомими) для того, щоб виправдати подальше існування заходів забезпечення судового розгляду. Такий стандарт доказування є найнижчим і не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою злочину.
Як вбачається з розділів І, ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування № 0000126, обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на зібраних в ході досудового розслідування доказах.
Перелік вище зазначених матеріалів, а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначений в обвинувальному акті, на даний момент у своїй сукупності є вагомим та здатен переконати неупередженого спостерігача у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 міг вчинити злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України. При цьому, суд не вдається у тонкощі кримінально-правової кваліфікації та вирішення питання доведеності його вини, оскільки дослідження зібраних стороною доказів, здійснюватиметься під час судового розгляду - у судовому засіданні, а їх оцінка - у нарадчій кімнаті.
У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочину), що посягає на найвищі соціальні цінності як то: життя і здоров`я. Настали невідворотні наслідки - смерть особи. Обвинувачений соціально не адаптований, не має постійного законного джерела одержання доходу чи/або заробітної плати. Також, суд враховує і тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчиненні злочину - від 7 до 10 років позбавлення волі, що може стати підставою для переховування, розшуку, затягування розгляду. Відстоювання власної правової позиціє може стати загрозою незаконного впливу на свідків та потерпілого. За таких умов суд вважає, що відносно обвинуваченого необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Наведені обставини переконують, що заявлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не зменшились та виправдовують подальше тримання його під вартою. Відсутні належні об`єктивні і допустимі докази про зменшення або відсутність ризиків передбачених у пунктах 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Домашній арешт не попередить існуючих ризиків та не забезпечить виконання обов`язків покладених на обвинуваченого. Відсутні передумови для застосування обвинуваченому менш суворого виду запобіжного заходу. Прокурор обґрунтовано звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою.
Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України.
Суд, задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, вважає за можливе не визначати обвинуваченому розмір застави, так як він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), внаслідок якого настала смерть людини.
Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 суд звертає увагу на наступне.
Згідно з ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
За змістом ст. 201 КПК України, яка розташована у розділі ІІ КПК України та якою суд керується на підставі ч. 1 ст. 331 КПК України, випливає, що клопотання про зміну запобіжного заходу має бути подано у письмовій формі, його копія та копія матеріалів, якими воно обґрунтовується, мають бути надані прокурору не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.
У відповідності до 3 ст. 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
В порушення вищезазначених вимог закону, обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник-адвокат клопотання про зміну запобіжного заходу заявив усно, без додержання встановленої правової процедури, а тому суд з урахуванням засади диспозитивності позбавлений можливості у встановлений КПК України порядок розглянути та оцінити клопотання про зміну запобіжного заходу. Разом з цим, суд звертає увагу сторону захисту на те, що у разі подання клопотання у встановленій КПК України формі, суд невідкладно його розгляне за встановленою правовою процедурою.
Разом з тим, суд звертає увагу, що обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання або домашнього арешту можливе лише за наявності власного житла з наданням суду доказів права власності на житло або відповідного дозволу на знаходження під домашнім арештом чи особистим зобовязанням обвинуваченого за місцем знаходження цього майна.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобовязання слід відмовити, із вищезазначених підстав.
Керуючись ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ст. 29 Конституції України, главою 18, ст. ст. 331, 369-372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.
Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» строком на 58 (п`ятдесят вісім) діб, з 25 лютого 2021 року до 23 квітня 2021 року, без визначення розміру застави.
Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 23 квітня 2021 року.
Ухвала про продовження строку тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її проголошення.
Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена через суд, який ухвалив судове рішення, протягом семи днів з дня її оголошення, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року у справі № 4-р/2019) щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 КПК України. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_5 та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення для виконання.

Суддя
Арцизького районного суду ОСОБА_1