Справа № 297/534/20 Головуючий у 1 інстанції: Фейір О.О.
Провадження № 11-кп/811/688/20 Доповідач: Романюк М. Ф.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді Романюка М.Ф.,

суддів Головатого В.Я., Галапаца І.І.,

секретаря Василевської В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та захисника адвоката Джуган Наталії Богданівни з доповненнями та змінами на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 травня 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.2 ст.305, ч.2 ст.307 КК України,

з участю прокурорів Юзефіва А.Р., Гіряка Д.І.,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників-адвокатів Джуган Н.Б., Калюжної Б.В.,

перекладача Гвоздака І.І.,

встановив:

вищевказаним вироком ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) визнано винним у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2. ст. 15 - ч. 2 ст. 305 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 6 (шість) років і 6 (шість) місяців з конфіскацією майна.

Визнано винним ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 307 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі, строком на 8 років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_4 ( ОСОБА_2 ) до відбуття покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) ухвалено рахувати з 21 год. 15 хв. 30 листопада 2019 року, тобто з моменту його затримання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), до набрання вироком законної сили, ухвалено залишити попередній тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 7 222 (сім тисяч двісті двадцять дві) грн. гривень 46 копійок.

Арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 грудня 2019 року, після набрання вироком законної сили, ухвалено скасувати.

Вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ), визнано винним у тому, що він 28 листопада 2019 року перебуваючи в м. Львів, домовився з невстановленими органом досудового розслідування особами, про перевезення ним на власному автомобілі марки «SKODA SUPERB», реєстраційний номер Німеччини « НОМЕР_1 », через державний кордон України, з території України, з приховуванням від митного контролю особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, за 2 000 Євро.

29 листопада 2019 року, о першій половині дня, ОСОБА_6 , згідно попередньої домовленості, передав невстановленим органом досудового розслідування особам, належний йому автомобіль марки «SKODA SUPERB», реєстраційний номер Німеччини « НОМЕР_1 », для розміщення в ньому з приховуванням від подальшого митного контролю, наркотичного засобу.

О другій половині того ж дня, ці ж невідомі особи в м. Львів, повернули ОСОБА_5 його автомобіль, в конструктивних порожнинах якого було сховано 10 поліетиленових пакетів чорного кольору, розміром 30х20 см., з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом.

Вранці 30 листопада 2019 року, ОСОБА_6 на власному автомобілі «SKODA SUPERB», реєстраційний номер Німеччини « НОМЕР_1 », виїхав з м. Львів в напрямку державного кордону України, і приблизно о 13:30 год., перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, прибув на митний пост «Лужанка» Закарпатської митниці ДФС, який розташований на території Берегівського району Закарпатської області, з метою незаконного переміщення з території України, через її державний кордон, в цьому ж автомобілі, з приховуванням від митного контролю, особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу.

Однак, 30 листопада 2019 року близько 16:00 години, в ході митного контролю, спільного поглибленого огляду автомобіля «SKODA SUPERB», реєстраційний номер Німеччини « НОМЕР_1 », інспекторами митниці та державної прикордонної служби в пустотілих просторах заднього бамперу такого було виявлено та вилучено 10 прихованих від митного контролю поліетиленових пакетів чорного кольору, розмірами 30х20 сантиметрів з канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонений. Загальна маса «канабісу» у перерахунку на суху речовину, становить 2162,683 грама.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 305 КК України, тобто у закінченому замаху на контрабанду особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу, у великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні наркотичного засобу - канабісу, у великих розмірах, з метою збуту, за попередньою змовою групою осіб.

Не погоджуючись з даним вироком обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_8 та захисник адвокат Джуган Наталія Богданівна подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 травня 2020 року та направити справу на новий судовий розгляд та змінити йому запобіжний захід на інший, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 покликається на те, що оскаржуваний вирок є занадто суворим, несправедливим та незаконним.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що судом першої інстанції не враховано обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, сприяння слідству та суду в розкритті злочину.

Зокрема, обвинувачений вказує, що визнаючи себе повністю винним у вчинені злочину, який він не вчиняв, а саме злочину, передбаченого ч.2ст.307 КК України, він не розумів наслідків визнання своєї вини. Як вказує, обвинувачений, працівники СБУ та його адвокат за призначенням ОСОБА_9 йому пояснили, що він повинен сказати, що йому було відомо про наявність у його машині наркотичних засобів, та такі він везе другу в Німеччину, а також пояснили, що за таких умов йому призначать умовний термін покарання і він зможе повернутися додому.

Обвинувачений у своїй апеляційній скарзі вказує, що є громадянином Німеччини та української мови не розуміє, спілкування з захисником в переважній більшості відбувалось за участі перекладача, однак у обвинуваченого технічна освіта, юридичною термінологією він не володіє, внаслідок чого, слідчий, прокурор та адвокат за призначенням ввели його в оману щодо обов`язкової наявності кваліфікації його дій виключно за двома статями ст.305, ст.307 КК України, або обвинувачений неправильно зрозумів їх слова та зробив неправильний висновок і дав щодо себе неправдиві покази, які лягли в основу обвинувачення та обвинувального вироку.

Крім того, обвинувачений вказує, що виключно з його слів, сказаних на вимогу працівникв УСБУ та державного адвоката, з`явилась у обвинуваченні ч.2 ст.307 КК України, яку він не вчиняв. Також, обвинувачений зазаначає, що на вимогу захисника, озвучену в категоричній формі він на щось погодився, і розглядсправивідбувся за одне судове засідання, протее обвинувачений не розуміє чому не досліджувалися докази, якими підтверджується його вина у вчиненні злочинів.

Обвинувачений наголошує, що він одружений, має на утриманні двох дітей, раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, за місцем роботи позитивно характеризується.

В своїй апеляційній скарзі захисник Джуган Н.Б. та обвинувачений ОСОБА_7 просять скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликаються на те, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, оскільки суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення й відповідно є підставами для скасування судового рішення.

Зазначає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення кримінально-процесуального закону, зокрема не роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_10 суті обвинувачення, а також правова кваліфікація кримінального правопорушення не відповідає формулюванню обвинувачення та суперечить фактичним обставинам справи, що було безумовною підставою для повернення обвинувального акту прокурору, та таке було проігноровано судом першої інстанції.

На думку апелянтів, ОСОБА_7 обвинувачується за одні і ті ж дії, при аналогічних (тотожних) обставинах у вчинені двох різних злочинах, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення, викладених у обвинувальному акті, як за ч.2 ст.15, ч.2 ст.305 КК України та ч.2 ст.307 КК України є ідентичними, абсолютно однаковими та тотожними, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України, в якій визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Також, апелянти наголошують, що неконкретність та незрозумілість обвинувачення є істотним порушенням п.2 «а» ч.3 ст.6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод.

З врахуванням наведеного, на думку сторони захисту формулювання обвинувачення, що визнано судом доведеним в частині обвинувачення за ч.2 ст.307 КК України є вочевидь неконкретним, виходячи з його змісту, оскільки жодного опису дій щодо придбання наркотичних засобів та їх зберігання при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, а саме формулювання пов`язується з фразами, які вочевидь мають неконкретний зміст і пов`язуються лише з діяннями, що охоплюються замахом на злочин, передбачений ч.2 ст.15 ч.2 ст.305 КК України.

Крім того, зазначають, що як свідчить аудіозапис судового засідання від 27.03.2020 року та підтверджується журналом судового засідання, перекладач взагалі не здійснював перекладу суті обвинувачення, оголошеного прокурором в суді, на чому наголосив захисник, і що повністю проігноровано судом, що підтверджує допущення судом першої інстанції істотних порушень кримінально-процесуального закону.

Захисник та обвинувачений в апеляційній скарзі вказують, що всупереч ст. 348 КПК України, суд не роз`яснив ОСОБА_10 суті обвинувачення, а відразу перейшов до запитань

Окрім цього, апелянти вказують на те, що суд першої інстанції не мав права розглядати справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки в даному випадку ні прокурором, ні судом першої інстанції не було роз`яснено ОСОБА_7 суті обвинувачення, він повністю визнавав вину в тому чого не розумів, а тому погодження на спрощений порядок розгляду справи не було вільним, добровільним, він не усвідомлював і не міг усвідомити, внаслідок некоректності, незрозумілості та не доведення до його відома суті обвинувачення, а тому суд першої інстанції не міг прийти до висновку про відсутність сумнівів у правильності розуміння їх змісту ОСОБА_11 та добровільності його позиції.

Також зазначають, що в суді першої інстанції при допиті обвинуваченого 27.03.2020 року, що підтверджується аудіозаписом, як судом, так і стороною обвинувачення, з сприяння захисника здійснювався психологічний тиск на обвинуваченого про надання ним неправдивих показів та самообмови у визнанні вини у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.305 та ч.2 ст.307 КК України.

На думку адвоката Джуган Н.Б. та обвинуваченого ОСОБА_3 , за наслідками допиту обвинуваченого суд зобов`язаний був змінити порядок дослідження доказів на загальний, оскільки в судовому засіданні обвинувачений два рази стверджував, що не знав про те, що в машині перебували наркотичні засоби, що явно свідчить про відсутність прямого умислу на вчинення злочину, передбаченого ст.305 КК України, тим більше про відсутність умислу на вчинення злочину, передбаченого ст.307 КК України. Відтак, на переконання апелянтів після такого невизнання вини ОСОБА_11 суд повинен був без уточнюючих питань, без самостійного оголошення технічної перерви змінити встановлений порядок судового розгляду і перейти до загального порядку.

Захисник та обвинувачений, наголошують, що під час технічної перерви на нього прокурором та захисником чинився психологічний тиск, внаслідок якого не знаючи українського законодавства та юридичної термінології, ОСОБА_7 здійснив самообмову, визнав те чого не робив, тільки для того, щоб якнайшвидше бути вдома з своєю сім`єю.

Апелянти вважають, що наступним істотним порушенням кримінального процесуального закону, є те, що досудове та судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою, оскільки наявність призначеного захисника ОСОБА_9 свідчить тільки про здійснення неефективного захисту, точніше взагалі нездійснення захисту, та внаслідок дій вказаного захисника обвинуваченого звинуватили у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України. Так, ОСОБА_7 стверджував, що не причетний ні до якої контрабанди наркотичних засобів, та йому не було відомо що у його автомобілі були приховані наркотичні засоби, проте внаслідок наполягань захисника визнати вину у двох тяжких злочинах, ОСОБА_7 здійснив самообмову.

Крім того, на переконання апелянтів, захисник на стадії підготовчого засідання визнала ОСОБА_7 , без з`ясування його точки зору, винним у вчиненні інкримінованих йому злочинів, оскільки вона подала клопотання про звільнення ОСОБА_7 від призначеного судом покарання на підставі ст.75 КК України, що свідчить про порушення ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України.

Окрім цього, апелянти вказують, що захисником ОСОБА_9 без узгодження з ОСОБА_11 було подано клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з Закарпатською УВП №9, таким чином позбавивши обвинуваченого права на справедливий та публічний розгляд справи по суті, та права безпосередньо брати участь у розгляді справи, обвинуваченому не було відомо про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції, відповідно він не міг надати свої заперечення на проведення дистанційного судового провадження.

Також, апелянти у випадку якщо суд апеляційної інстанції прийде до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду справи в суді першої інстанції, просять змінити запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з ізоляцією від суспільства.

В доповненнях та змінах до апеляційної скарги захисник Джуган Н.Б. просить скасувати вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, просить прослухати аудіозапис судового розгляду від 27.03.2020 року, дослідити клопотання захисника Косаревої-Козлової Л.О. про звільнення від покарання від 20.03.2020 та про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, протокол огляду місця події від 30.11.2019 року.

Вказує, що вирок підлягає скасуванню, оскільки суд допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним відсутнє, наявне формулювання обвинувачення не доведене до відома обвинуваченому ОСОБА_10 ; суд не міг розглянути справу в спрощеному порядку відповідно до ст.349 КПК України, що призвело до неповноти судового розгляду, що в свою чергу призвело до визнання особи винуватою на підставі недопустимих доказів; в матеріалах справи частково відсутній технічний запис судового засідання; стороною обвинувачення порушено вимоги ст.290 КПК України, а саме здійснено відкриття не всіх наявних матеріалів кримінального провадження; в діях ОСОБА_3 відсутній склад злочинів, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.305, ч.2 ст.307 КК України; правова кваліфікація діянь, зазначених у обвинувальному акті та визнаних судом першої інстанції є неправильною; судом неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність; судове провадження здійснене без участі захисника, участь якого є обов`язковою; судове провадження здійснено без участі обвинуваченого, участь якого є обов`язковою.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника-адвоката Джуган Н.Б., які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурорів про законність судового рішення, перевіривши матеріали провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, вирок суду першої інстанції був постановлений з врахуванням положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.1, ч.3 ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених ст. 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Застосовуючи вказані положення суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно розуміють учасники зміст цих обставин, переконатися у добровільності їх позицій та роз`яснити їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини, які ніким не оспорюються в апеляційному порядку. Ці роз`яснення суду і пояснення обвинуваченого повинні бути відображені в усіх засобах фіксування кримінального провадження.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку, а сторони позбавляються права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При цьому, саме визнання обвинуваченим своєї вини ще не є безумовною підставою для прийняття рішення про скорочений судовий розгляд.

Отже, визнання вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин злочину, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин є обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

У разі, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а спрощена процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Цих вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції, під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) не дотримався.

Як вбачається зі звукозапису судового засідання суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) у судовому засіданні 27.03.2020 вказав, що здогадувався, але не знав, що в його машині перебували наркотичні засоби, що в свою чергу свідчить про невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.305 та ч.2 ст.307 КК України.

Так, після зазначених пояснень обвинуваченого, головуючий суддя поставив на обговорення питання про зміну порядку дослідження доказів у зв`язку із незгодою ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) з обвинуваченням, невизнанням ним вини та відсутністю щирого каяття. В подальшому, після оголошеної перерви у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) вказав що йому було відомо про те, що в його автомобіль помістили наркотичні засоби.

На думку колегії суддів, вказані обставини, свідчать про суперечливість показів наданих обвинуваченим в судовому засіданні, а відтак вказане суперечить вимогам ст. 349 КПК України.

Так, відповідно до ст. 84, ч.4 ст. 349 КПК України показання обвинуваченого є одним з процесуальних джерел доказів і в ході судового розгляду допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань.

Відповідно до ст. 95 КПК України показання це відомості, які надаються в усній чи письмовій формі під час допиту, зокрема, обвинуваченим щодо відомих йому обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження.

При розгляді кримінального провадження у «спрощеному порядку» єдиним доказом на якому ґрунтується обвинувальний вирок є показання обвинуваченого.

Відтак, зазначене у вироку суду першої інстанції твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_6 ( ОСОБА_2 ) у вчиненні кримінального правопорушення за обставин викладених в обвинувальному акті щодо нього, визнав повністю, не відповідає дійсності, зважаючи на його неоднозначну позицію під час допиту та його формальний допит судом.

Крім цього, відповідно до вимог ч.1 ст. 348 КПК України після оголошення обвинувачення головуючий встановлює особу обвинуваченого, з`ясовуючи його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснює йому суть обвинувачення і запитує, чи зрозуміле воно йому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

Відповідно до пункту 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має бути негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про формулювання висунутого йому обвинувачення. Не роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення є істотним порушенням права обвинуваченого на захист, оскільки перешкоджає суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Тільки після роз`яснення суті обвинувачення і впевненості в тому, що обвинувачений зрозумів про що йде мова, головуючий може з`ясувати у нього ставлення до висунутого обвинувачення - чи визнає він свою вину повністю, частково або повністю її заперечує.

Поряд із цим, із журналу судового засідання та звукозапису судового засідання 27.03.2021 вбачається, що в судовому засіданні не було здійснено перекладу на німецьку мову обвинувачену ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) формулювання висунутого йому обвинувачення.

Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону, згідно ч.1 ст.412 КПК України, - є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення і відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування вироку.

Відповідно до вимог ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неповнота судового розгляду.

Відповідно ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

За змістом вказаної правової норми, а також ураховуючи роз`яснення, що містяться у п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №1 «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку» у випадках коли суд першої інстанції докази не досліджував або досліджував частково, апеляційний суд має право провести судове слідство з метою з`ясування лише тих фактичних обставин справи, які оспорювались в суді першої інстанції. Якщо ж суд першої інстанції визначив обсяг досліджених ним доказів із порушенням вимог КПК України апеляційний суд не вправі постановити свій вирок, а повинен за наявності до того підстав скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону та направити справу до цього суду на новий судовий розгляд.

Частина шоста ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення Кримінального процесуального Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Відповідно до положень ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: законність, забезпечення права на захист та доступ до правосуддя.

Ураховуючи положення ст.ст. 7, 9 КПК України та встановленого факту неналежного виконання районним судом вимог ст. 348, ст. 349 КПК України при проведенні судового розгляду, який суперечив вимогам положень ст.2 КПК України, фактично позбавив гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження та недотримання визначеної законом процедури судочинства, колегія суддів вважає наведені порушення вимог кримінального процесуального закону істотними та у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК України та ст.ст. 409, 410, 411, 412, 415 КПК України, визнає їх підставою для скасування вироку суду і призначення нового розгляду у суді першої інстанції, в іншому складі суду, у відповідності до вимог положень ст. 416 КПК України.

Призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Враховуючи обставини кримінального провадження, клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, тяжкості інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів, з врахуванням всіх ризиків, вважає за необхідне обраний ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ) запобіжний захід у вигляді застави залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) та захисника адвоката Джуган Наталії Богданівни з доповненнями та змінами задоволити.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 04 травня 2020 року щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обраний ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 ), запобіжний захід у вигляді застави залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді