Справа № 443/1562/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/658/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000278 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2020 року, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Грусятичі Жидачівського району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою спеціальною освітою, не одружений, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 115 КК України,-
за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу на вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2020 року,яким ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 125 та ч.1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання: за ч.1 ст. 122 КК України у виді 1 року позбавлення волі; за ч.2 ст. 125 КК України у виді 2 місяців арешту; за ч.1 ст. 115 КК України у виді 9 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_6 визначено у виді 9 років позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахується з 21.06.2019, тобто з моменту обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі ст.ст. 20, 93, 94 КК України, ч. 2 ст. 504 КПК України застосовано до ОСОБА_6 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Виконання вироку в частині застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - здійснюється за місцем відбування покарання.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення: біологічної експертизи №10/563 від 11.10.2019 в сумі 7 521 грн. 92 коп.; біологічної експертизи №10/561 від 11.10.2019 в сумі 18 235 грн. 32 коп.; біологічної експертизи від 16.10.2019 №10/560 в сумі 45 670 грн. 97 коп.

У задоволенні решти вимог про стягнення з обвинуваченого на користь держави процесуальних витрат за проведення експертиз відмовлено.

Вирішено питання з речовим доказом в порядку ст. 100 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просить оскаржуваний вирок суду скасувати, а кримінальне провадження закрити за недоведеністю винуватості його у вчиненому злочині, виправдати ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах. Вважає, що оскаржуваний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ОСОБА_6 свою вину у скоєних злочинах не визнає, вирок вважає необгрунтованим та необ`єктивним, в основу вироку було покладено покази потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які його обмовили. Мотивом ОСОБА_11 було те, що він сам завдав побої ОСОБА_10 . Зазначає, що справи про заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 з`явилися після того, як відбулося вбивство ОСОБА_13 , до якого він є непричетним. Докази його причетності до вбивствпа ОСОБА_13 сфальсифіковані.

Апелянт вважає, що безпідставними та необгрунтованими є визнання судом неналежними доказами протоколи про отримання зразків для експертизи ОСОБА_12 та ряду висновків експерта як такі що не підтверджують існування обставин, які мають значення для кримінального провадження, а відтак безпідставно не взяв їх до уваги при ухваленні вироку у вказаній справі.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 13 травня 2019 року близько 01:00 год., знаходячись в будинку ОСОБА_11 в с. Грусятичі Жидачівського району Львівської області, під час словесного конфлікту, на ґрунті неприязних відносин з ОСОБА_10 , умисно наніс останньому, один удар кулаком правої руки в область обличчя, внаслідок чого ОСОБА_10 впав на підлогу, після чого ОСОБА_6 умисно наніс ОСОБА_10 , який лежав на підлозі біля 4-х ударів ногою по тілу. Внаслідок нанесених ударів потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кута нижньої шелепи справа, крововилив в білкову оболонку лівого очного яблука, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Також, ОСОБА_6 15 червня 2019 року близько 05:00 год. зайшов до приміщення літньої кухні, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , де проживає та знаходився ОСОБА_10 , та утримуючи в руці металевий предмет, на грунті неприязних відносин, умисно, наніс ОСОБА_10 , який спав, вісім ударів по голові, внаслідок чого у ОСОБА_14 пішла кров з голови. Внаслідок нанесених ударів потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді восьми ран на голові, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Крім цього, ОСОБА_6 15 червня 2019 року у вечірній час разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зайшли в приміщенні літньої кухні, належної ОСОБА_13 , що розташована у АДРЕСА_3 , де під час спільного розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_6 наніс удар кулаком по обличчі ОСОБА_12 . В цей час ОСОБА_13 , щоб захистити ОСОБА_12 схопив руку ОСОБА_6 , останній забрав свою руку та дістав з одежі металевий предмет, після чого ОСОБА_12 втік додому. В подальшому, ОСОБА_6 в ніч з 15.06.2019 року на 16.06.2019 року, під час конфлікту з ОСОБА_13 , керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на позбавлення життя ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, підійшов до ОСОБА_13 та, утримуючи в руці металевий предмет, наніс ним потерпілому множинні удари по голові, внаслідок чого спричинив остатньому двадцять ран на голові, які по своїх морфологічних особливостях є забійними та мають ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, подолавши таким чином опір потерпілого, після чого взяв в руку колото-ріжучий предмет та наніс потерпілому ряд ударів, внаслідок чого спричинив ОСОБА_13 : одне проникаюче колото-різане ушкодження на передній поверхні грудної клітки в ділянці проекції тіла грудини з ушкодженням передньої стінки правого шлуночка, хаотично розташовані множинні проникаючі колото-різані рани на передній черевній стінці з переходом на бічну ділянку живота зліва з ушкодженням селезінки та лівої нирки, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 , тобто ОСОБА_6 умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_13 .

Заслухавши суддю - доповідача, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_6 , які просили задоволити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд вважає, що в органу досудового розслідування, для встановлення істини по справі, була потреба у проведенні відповідних слідчих дій, зокрема для встановлення можливої причетності інших осіб до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, однак вказаними доказами винуватість ОСОБА_6 не доведена, а відтак, такі не можуть вважатися належними в розумінні кримінально-процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, незважаючи на невизнання ОСОБА_6 вини у скоєнні кримінальних правопорушень за ч.1 ст.122, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 115 КК України, судовий розгляд проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи та обрано покарання в межах санкції статей обвинувачення.

При цьому суд першої інстанції врахував в сукупності всі встановлені обставини подій, яка трапилися 13.05.2019.

Так, заперечуючи свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, обвинувачений ОСОБА_6 ствердив, що 13.05.2019 тілесні ушкодження ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_11 , оскільки потерпілий позичав у нього ножовку та сокиру; потерпілого ОСОБА_10 останній раз він бачив 13.05.2019 і жодних тілесних ушкоджень йому не заподіював; потерпілого ОСОБА_13 він не вбивав, а ключі від будинку ОСОБА_13 йому підкинули працівники правоохоронних органів, коли проводили обшук.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він невинуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що це обвинувачений ОСОБА_6 13.05.2019 накинувся на нього та вимагав повернути йому ножовку та сокиру, які ніби-то він позичав йому. Даний факт в судовому засіданні також підтвердив свідок ОСОБА_11 , який був безпосередніх очевидцем вказаних подій та показав, що ОСОБА_6 вдарив його рукою в праву частину обличчя, від чого ОСОБА_10 впав та продовжив застосовувати відносно нього фізичну силу, завдавши 6 ударів ногою по обличчі і тілу. Все це тривало близько 20 хв., після чого ОСОБА_6 пішов геть. Відповідно до висновку експерта №47/2019 від 21.05.2019, у ОСОБА_10 виявлено травму у вигляді закритого перелому кута нижньої щелепи справа, крововилив в білкову оболонку лівого очного яблука. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого (тупих) предмета (предметів), могли виникнути 13 травня 2019 при обставинах, на які вказує потерпілий та відносяться: травма у вигляді закритого перелому кута нижньої щелепи справа до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я, а крововилив в білкову оболонку лівого очного яблука - до легкого тілесного ушкодження. Наведеним спростовується твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що 13.05.2019 тілесні ушкодження ОСОБА_10 спричинив ОСОБА_11 , а не він.

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він невинуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, показаннями потерпілого ОСОБА_10 в судовому засіданні встановлено, що вночі 15.06.2019 ОСОБА_6 ввірвався в його будинок і вдарив по голові, від чого він і прокинувся. Після цього продовжив наносити удари по голові та тулубу, запитуючи, навіщо він написав на нього заяву в правоохоронні органи. Факт нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_10 15.06.2019 тілесних ушкоджень також підтверджується висновком експерта №63/2019 від 21.06.2019, відповідно до якого, у ОСОБА_10 виявлено вісім ран на голові, що по своїх морфологічних особливостях є забійними, які утворилися від дії тупого (тупих) предмету (предметів), могли виникнути 15.06.2019 при обставинах, які вказує потерпілий та відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Факт вчинення ОСОБА_6 вказаного злочину підтверджується також показаннями експерта ОСОБА_15 , який ствердив, що металевим циліндричним предметом, за його формою та ознаками, який оглянуто в судовому засіданні, як речовий доказ могли бути нанесені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 . Слід наголосити, що вказаний металічний предмет під час досудового розслідування вилучено у обвинуваченого ОСОБА_6 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він невинуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України колегія суддів до уваги не брала, зважаючи на наступне.

Так, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлена безсумнівна винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, тобто вбивства потерпілого ОСОБА_13 . Визнаючи ОСОБА_6 винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, колегія суддів звертає особливу увагу на наступні висновки експертиз, що вказують на його беззаперечну винуватість у вчиненні вказаного злочину:

- висновок експерта №10/563 від 11.10.2019, відповідно до якого генетичні ознаки крові у слідах на пачці з сигаретами «Marvel», які було вилучено в обвинуваченого ОСОБА_6 збігаються з генетичними ознаками фрагмента кістки трупа ОСОБА_13 ;

- висновок експерта №10/561 від 11.10.2019, відповідно до якого генетичні ознаки клітин у змивах з кінця циліндричної форми металевого циліндричного предмета (об`єкт №1), вилученого з помешкання ОСОБА_13 є змішаними, містять генетичні ознаки не менше двох осіб, серед яких присутні генетичні ознаки фрагмента трубчастої кістки ОСОБА_13 . Генетичні ознаки клітин у змивах з кінця прямокутної форми металевого циліндричного предмета (об`єкт №2) збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 ;

- висновок експерта №10/562 від 11.10.2019, відповідно до якого генетичні ознаки клітин у змивах з трьох в`язок ключів (об`єкти №№1,2,4) збігаються між собою, збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_6 ;

- висновок експерта №4/885 від 09.10.2019, відповідно до якого два сліди пальців рук перекопійовані на відрізки прозорої липкої стрічки №1, №2, вилучені під час огляду місця події від 17.06.2019 по АДРЕСА_3 , придатні для ідентифікації та залишені середнім пальцем лівої руки та великим пальцем правої руки ОСОБА_6 .

З наведених висновків експертів вбачається, що ОСОБА_6 дійсно 15.06.2019 перебував за місцем проживання потерпілого ОСОБА_13 , де і було вчинено злочин. У обвинуваченого ОСОБА_6 органом досудового розслідування вилучено пачку сигарет «Marvel», на якій містяться генетичні ознаки крові, які збігаються з генетичними ознаками фрагмента кістки трупа ОСОБА_13 , а також в`язок ключів, які впізнав потерпілий ОСОБА_16 , як ключі, що належали його батьку.

Окрім цього, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 ствердив, що за своїми ознаками виявлені у потерпілого ОСОБА_10 рани є аналогічні ранам, які виявлено у трупа ОСОБА_13 і підтвердив той факт, що металевим циліндричним предметом, за його формою та ознаками, який вилучено у обвинуваченого ОСОБА_6 і який оглянуто в судовому засіданні, як речовий доказ, могли бути нанесені тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 .

Доводи сторони захисту про суперечності у викладі обвинувального акту в частині послідовності подій, які мали місце 15.06.2019 суд до уваги суд першої інстанції не взяв оскільки вважав, що здобутими під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами доведено всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а твердження про те, що до злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України може бути причетна інша особа є сумнівними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, зокрема, органом досудового розслідування досліджувалася версія причетності до вказаного злочину свідка ОСОБА_12 , і не встановлено жодного доказу, який би вказував на причетність вказаної особи до вчинення злочину. Докази, здобуті під час досудового розслідування щодо можливої причетності свідка ОСОБА_12 суд визнав неналежними, оскільки такі підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, так і не підтверджують причетність свідка ОСОБА_12 до вчинення вказаного злочину. Наявність на одязі, вилученого у свідка ОСОБА_12 слідів РБК не свідчать про причетність останнього до вчинення злочину і не спростовують винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Окремо суд першої інстанції зазначив, що висновком експерта №64/2019 від 24.07.2019 встановлено та виявлено у ОСОБА_6 проникаюче ножове поранення живота, яке утворилось від дії гострого предмета (знаряддя), могло виникнути 02.06.2019 при обставинах, на які вказує ОСОБА_6 та відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння/(т.1 а.с. 228-229). Такий висновок свідчить лише про наявність у обвинуваченого тілесного ушкодження, однак таке не пов`язане з подіями, які досліджуються судом при розгляді вказаного кримінального провадження, а відтак, суттєвого значення немає.

Суд першої інстанції вважав, що з фабули обвинувачення ОСОБА_6 за ч.1 ст. 115 КК України слід виключити факт перебування ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України вбивства потерпілого ОСОБА_13 , оскільки матеріали справи не містять підтверджуючих доказів, а саме: висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Відповідно до закону (ст.ст.24, 115 КК України) для обвинувачення в умисному вбивстві необхідно встановити, що винна особа, вчиняючи протиправні дії, передбачала настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажала чи свідомо припускала настання такого наслідку.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» передбачено, що суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Колегія суддів першої інстанції вважала, що мотивом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України у ОСОБА_6 була неприязнь, яка виникла через бажання потерпілого ОСОБА_13 втрутитися у суперечку, яка виникла між обвинуваченим та свідком ОСОБА_12 . І обвинувачений ОСОБА_6 , зважаючи на його психічний стан, вчиняючи протиправні дії, передбачав настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажав і свідомо припускав настання такого наслідку.

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені у судовому засіданні, відповідно до вимог ст.ст.85, 94 КПК України, вказані вище всі докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінальних правопорушень та колегія суддів дійшла висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 115 КК України в судовому засіданні доведена повністю.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 враховує характер та тяжкість вчинених ним злочинів, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків - позбавлення життя потерпілого ОСОБА_13 та заподіяння потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, спосіб вчинення злочинів і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочинів, особу обвинуваченого та стан його поведінки, обвинувачений не усвідомив протиправність своїх дій, суспільну небезпеку вчинених ним злочинів, у вчиненому не розкаявся, раніше не судимий, позицію потерпілих, які просять призначити обвинуваченому справедливе покарання, психічний стан обвинуваченого, а тому суд вважав за необхідне призначити йому покарання в межах санкцій ч.1 ст. 122, ч.2 ст. 125 та ч.1 ст. 115 КК України.

Крім того, колегія суддів суду першої інстанції звернула увагу, що висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи №121 від 11.09.2019 встановлено, що в період інкримінованих йому дій, ОСОБА_6 хронічним психічним захворюванням чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового чи будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, а виявляв ознаки шизоафективного розладу, стан гіпоманії. Тому, під час інкримінованих йому дій, ОСОБА_6 не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку за місцем перебування.

Дане покарання відповідає вимогам ст.65 КК України, підстав для його пом`якшення або призначення більш суворого покарання колегія суддів не вбачає.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що покликання апелянта - адвоката ОСОБА_7 про недоведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, інкримінованих органами досудового розслідування, через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не знайшло свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 12 травня 2020 року, яким засуджено ОСОБА_6 ст. 122, ч.2 ст. 125, ч.1 ст. 115 КК України залишити без змін .

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали

Головуючий:

Судді: