Провадження № 1-кс/643/2647/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.06.2021 м.Харків
Слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про тимчасовий доступ до речей і документів у кримінальному провадженні № 000036 від 25.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
З представлених суду матеріалів вбачається, що в провадженні СВ Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000036 від 25.05.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України, тобто зловживання службовим становищем посадовими особами, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди шляхом використання службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
Вивченням матеріалів кримінального провадження встановлено, що відповідно до п.4.3 додатку 1 до рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від №240/10 від 22.09.2010 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об`єктів містобудування» у приватну власність обслуговуючого кооперативу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (далі ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 ») передано земельну ділянку загальною площею 0,7084 га для будівництва та подальшої експлуатації гаражів по АДРЕСА_1 . Будівництво виконати до 01.06.2012.
Відомості про вказану земельну ділянку внесено до Державного земельного кадастру, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер :07:018:0037.
На підставі вказаного рішення ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » отримав державний акт від 04.03.2011 серія ЯЛ № 102215 на право власності на земельну ділянку площею 0,7984 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 акт пройшов державну реєстрацію 04.03.2011, реєстраційний номер 00022 та відповідно до вимог ст.126 Земельного кодексу та є чинним.
Зазначене рішення ради та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку є незаконними з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стосовно повноважень органів місцевого самоврядування у сфері земельних відносин зазначений принцип закріплено в п. «б» ст. 12 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції на час виникнення правовідносин), згідно з яким до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, а також у п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якого на пленарних засіданнях рад здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Як убачається з рішення, земельну ділянку у власність ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який є юридичною особою, передано безоплатно на підставі ст. 41 Земельного кодексу України.
Разом з тим за приписами ч.1 ст.82 ЗК України юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки у разі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; внесення земельних ділянок її засновниками до статутного фонду; прийняття спадщини; виникнення інших підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 116 зазначеного Кодексу громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Як вбачається з вимог ст. ст. 92, 123, 124, 127, 128, 134 ЗК України набуття прав на земельні ділянки державної та комунальної форм власності юридичними особами, які не створені державою чи територіальними громадами, здійснюється на платних засадах шляхом придбання права оренди чи купівлі землі.
Можливість набуття такими юридичними особами безоплатно земель житлової та громадської забудови передбачено лише у ст.41 ЗК України.
Згідно з ч.1 згаданої статті житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.
Рівень автомобілізації, загальна потреба в місцях постійного та тимчасового зберігання автомобілів, вимоги до їхнього розміщення в цілому по населеному пункту і окремим його функціональним зонам, а також біля житлових і громадських будинків і споруд, промислових та комунально-складських об`єктів, відстані від автостоянок і гаражів до оточуючих їх об`єктів приймаються згідно Державних будівельних норм України ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» затверджених наказом Мінбуду України №44 від 07.02.2007 (далі - ДБН 360-92).
Відповідно до п. 7.43 ДБН 360-92 зберігання легкових автомобілів у містах (населених пунктах) слід передбачати відповідно до функціонального зонування їх територій. У житлових районах повинне бути забезпечене постійне зберігання усіх автомобілів (100 %), які належать жителям цих районів, тимчасове зберігання автомобілів відвідувачів. Кількість місць постійного зберігання легкових автомобілів у житлових районах визначається, виходячи із кількості населення даного району на розрахунковий термін і розрахункового рівня автомобілізації, а тимчасового зберігання, - виходячи з умов забезпечення цими місцями як мінімум 10 % розрахункового парку автомобілів, які належать жителям даного району.
Пунктом 7.46 ДБН 360-92 довжина пішохідного підходу до гаражів і автостоянок постійного зберігання легкових автомобілів від місця проживання володаря не повинна перевищувати 800 м., а в умовах реконструкції - 1000 м.
Відповідно до п.7.47 ДБН 360-92 при розрахункових рівнях автомобілізації, які перевищують умовно усереднені (150 - 180 легкових автомобілів на 1000 жителів), а також в умовах реконструкції допускається постійне зберігання частини парку легкових автомобілів, які належать громадянам даного житлового району, за його межами - на "незручних" для інших видів будівництва територіях, у зонах і санітарних розривів промислових підприємств, у смугах відведення залізничних і швидкісних автомобільних доріг. При цьому повинна бути забезпечена пішохідно-транспортна доступність місць постійного зберігання легкових автомобілів у межах 15 хв.
Відповідно до п.4.6 Державних будівельних норм України ДБН В.2.3-15:2007 «Споруди транспорту. Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів» затверджених наказом Мінбуду України №44 від 07.02.2007 мінімальна необхідна площа конкретної ділянки (території) для постійного чи тимчасового зберігання автомобілів в гаражах залежить від їх поверховості та для одноповерхових гаражів становить 30 кв.м.
Максимальні норми безоплатної передачі громадянам земельних ділянок передбачені ст. 121 Земельного кодексу України. Відповідно до п.Д ч.1 вказаної статті громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної та комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів не більше 0,01 гектара.
Таким чином, відповідно до зазначених норм безоплатно набувати земельні ділянки у власність можуть окремі організаційно-правові форми юридичних осіб, зокрема гаражно-будівельні кооперативи за умови дотримання містобудівних норм.
Загальні вимоги створення та діяльності кооперативів визначено Цивільним та Господарським кодексами України, Законом України «Про кооперацію», згідно з ч.2 ст.6 якого за напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо.
При цьому законодавство про кооперацію базується на нормах Конституції України і Цивільного кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів з питань кооперації (ст.5 Закону України «Про кооперацію»).
Аналіз цих та інших норм чинного законодавства вказує на те, що держава з метою забезпечення територіальних умов розвитку міст на довгострокову перспективу, а також розміщення і будівництва споруд, пов`язаних з функціонуванням міського господарства створила умови для самоорганізації громадян для самостійного забезпечення зберігання приватного автотранспорту.
Для цього держава передбачила можливість отримання гаражно-будівельними кооперативами земельних ділянок на пільгових умовах, визначивши, що такі кооперативи повинні будувати гаражі на таких ділянках для забезпечення ними осіб, які цього потребують і є членами кооперативу, а не для продажу чи в інший спосіб відчуження.
Зазначене відповідає приписам ст. ст. 1, 6 Закону України «Про кооперацію», згідно з якими відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. При цьому гаражно-будівельні кооперативи є обслуговуючими, тобто такими, що створюються для надання послуг членам кооперативу, а не для здійснення господарської діяльності з метою отримання прибутку.
Тобто, при вирішенні питання щодо наявності права у гаражно-будівельного кооперативу на отримання земельної ділянки має враховуватися мета створення такого кооперативу, порядок його організації та дотримання містобудівної документації.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 17.06.2014 у справі № 21-195а14, яка згідно з ч. 3 ст. 82, ч. 1 ст. 11128 ГПК України є обов`язковою для всіх суб`єктів владних повноважень та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Однак передача у власність ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » земельної ділянки відбулась без дотримання зазначених вимог.
Зазначений кооператив зареєстровано 03.08.2010. Відповідно до п. 1 статуту ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 », затвердженого рішенням загальних зборів його засновників від 22.01.2010, кооператив за напрямом діяльності є гаражним кооперативом.
Відповідно до п.3 статуту ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » метою діяльності кооперативу є забезпечення гаражами членів кооперативу та членів їх сімей, організація паркінгу, об`єктів технічного обслуговування для автомототранспорту членів кооперативу, автосалону (автоклубу), шляхом будівництва гаражного комплексу за власні кошти кооперативу з допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим комплексом.
Як вбачається з статуту ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » засновниками виступили 3 особи: ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та ОСОБА_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Тобто, два члени кооперативу проживали у різних районах міста Харкова відмінних від району розташування земельної ділянки та на значній відстані від неї, що унеможливлює її використання за призначенням, а третій член кооперативу взагалі мешкає у .м Києві.
Вказане беззаперечно свідчить про отримання ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » земельної ділянки без мети будівництва гаражів для забезпечення ним членів кооперативу та членів їх сімей.
У порушення ст. 41 ЗК України ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » не обґрунтувало містобудівною документацією необхідний розмір земельної ділянки, яку просив передати у власність.
Зазначене підтверджується документацією з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі і оформлення документів, що посвідчують право на землю ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 ».
Зазначені обставини та приписи законодавства свідчать про очевидну невідповідність площі земельної ділянки (0,7083 га) потребам гаражно-будівельного кооперативу, до складу якого входить лише 3 особи.
Відповідно до відомостей, які містяться в електронному сервісі ІНФОРМАЦІЯ_4 за електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 , та відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ні ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 », як юридичною особою, ні його членами, як фізичними особами, за вищевказаною адресою будівництво нерухомості не розпочиналось, право власності на об`єкти нерухомості готові до експлуатації не реєструвалось.
Крім того, рішенням сесії ІНФОРМАЦІЯ_1 №1023/13 від 27.02.2013 затверджено зміни до Генерального плану м. Харкова який розміщено за електронною адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6 згідно якого територія передана у власність ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » для будівництва та подальшої експлуатації гаражів відноситься до зони промислових підприємств.
Таким чином ІНФОРМАЦІЯ_7 при надані у власність вказаної земельної ділянки проігноровано вимоги містобудівних норм та законні інтереси мешканців міста Харкова.
Вищезазначені обставини та приписи законодавства вказують на відсутність підстав для надання ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » земельної ділянки у власність згідно зі ст.41 ЗК України.
Як наведено вище, відповідно до ст.ст. 92, 123, 124, 127, 128, 134 ЗК України набуття прав на земельні ділянки державної та комунальної форм власності юридичними особами, які не створені державою чи територіальними громадами, здійснюється на платних засадах шляхом придбання права оренди чи купівлі землі.
Отже, рішення, яким земельну ділянку ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » передано у власність безоплатно, суперечить вимогам чинного на час виникнення правовідносин законодавства та прийнято з порушенням таких принципів земельного законодавства, установлених ст.5 ЗК України, як поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення раціонального використання та охорони земель.
Таким чином посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 прийнято рішення в супереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам територіальної громади.
До теперішнього часу на вказаній території фактично будівництво не розпочато.
Відповідно до відомостей, які містяться в електронному сервісі ІНФОРМАЦІЯ_4 та відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, гаражними кооперативами за вищевказаною адресою будівництво нерухомості не розпочиналось, право власності на об`єкти нерухомості готові до експлуатації - не реєструвалось.
На підставі викладеного прокурор звернувся до суду з клопотанням зазначивши, що з метою повного, швидкого та неупередженого дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення, встановлення осіб, що причетні до його вчинення, а також осіб, яким відомі обставини, досліджуваного злочину, вилучення документів, які мають доказове значення у кримінальному провадженні, виникла необхідність у отриманні тимчасового доступу до документів, що перебувають у володінні ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме реєстраційної справи ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». В матеріалах кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що зазначені документи мають суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, оскільки вказані документи мають інформацію про засновників та членів кооперативу, яким на праві власності належить зазначена земельна ділянка. У інший спосіб, інакше як отримати тимчасовий доступ до всіх документів, неможливо встановити осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення або яким відомі обставини досліджуваного злочину.
Крім того, прокурор просить розгляд даного клопотання проводити без виклику та участі володільця зазначених документів у зв`язку з тим, що існують ризики їх зміни або знищення.
Разом з клопотанням прокурор подав заяву, відповідно якої просив клопотання задовільнити та розглянути його у свою відсутність.
Прокурор суддя, розглянувши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження дійшов наступного.
Відповідно до ч.1 ст.163 КПК України після отримання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд здійснює судовий виклик особи, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, за винятком випадку, встановленого частиною другою цієї статті.
Прокурором в клопотанні доведені ризики, передбачені ч.2 ст.163 КПК України, тому розгляд клопотання проводиться без виклику у судове засідання особи, яка володіє відповідною інформацією, речами та документами.
Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що прокурором дотримані вимоги ч.2 ст.160, ч.5 ст.163 КПК України, клопотання є обґрунтованим, доведена наявність достатніх підстав вважати, що вказані документи самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні й вказані документи перебувають у володінні зазначеної установи, містять охоронювану законом таємницю, тому задовольняє клопотання у повному обсязі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132, 133, 163-166, 309, 370, 372, 376 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів задовольнити.
Надати прокурору Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 дозвіл на тимчасовий доступ до речей і документів, з можливістю вилучення належним чином завірених копій реєстраційної справи ОК « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ), яка перебуває у володінні ІНФОРМАЦІЯ_8 , розташованому за адресою: АДРЕСА_5 .
Строк дії ухвали до 14.08.2021.
У разі невиконання ухвали про тимчасовий доступ до речей і документів слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, якій надано право на доступ до речей і документів на підставі ухвали, має право постановити ухвалу про дозвіл на проведення обшуку згідно з положеннями цього Кодексу з метою відшукання та вилучення зазначених речей і документів.
Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1