ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.02.2021 Справа №607/14300/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000103 від 28 липня 2020 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:
21.07.2020 року, близько 10 год. 00 в. у ОСОБА_4 , який перебував у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , перед дверима квартири АДРЕСА_3 виник умисел на вчинення кримінального правопорушення, спрямований на умисне невиконання обмежувального припису № 607/10347/20 від 4.06.2020 виданого Тернопільським міськрайонним судом, згідно якого, ОСОБА_8 заборонено перебувати у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_6 строком на 2 місяці.

Реалізуючи свій умисел на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду № 607/10347/20 від 24.06.2020, яким останньому заборонено перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_6 строком на 2 місяці, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 21.07.2020 року, близько 10 год. 00 хв. зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_1 , де перебував протягом календарного дня та систематично влаштовував конфлікт із ОСОБА_6 .

Окрім цього, 24.07.2020 року, близько 10 год. 00 хв. у ОСОБА_4 , який перебував у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , перед дверима квартири АДРЕСА_3 , виник умисел на вчинення кримінального правопорушення спрямований на умисне невиконання обмежувального припису № 607/10347/20 від 24.06.2020, виданого Тернопільським міськрайонним судом, згідно якого, ОСОБА_4 заборонено перебувати у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_6 строком на 2 місяці.

Реалізуючи свій умисел на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду № 607/10347/20 від 24.06.2020, яким, останньому заборонено перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_6 строком на 2 місяці, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 24.07.2020 року близько 10 год. 00 хв. зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_1 , де перебував протягом календарного дня та систематично влаштовував конфлікт із ОСОБА_6 .

Окрім цього, 11.08.2020 року, близько 10 год. 00 хв. у ОСОБА_4 , який перебував у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , перед дверима квартири АДРЕСА_3 , виник умисел на вчинення кримінального правопорушення спрямований на умисне невиконання обмежувального припису № 607/10347/20 від 24.06.2020, виданого Тернопільським міськрайонним судом, згідно якого, ОСОБА_4 заборонено перебувати у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_6 строком на 2 місяці.

Реалізуючи свій умисел на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду № 607/10347/20 від 24.06.2020, яким, останньому заборонено перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_6 строком на 2 місяці, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 11.08.2020 року близько 10 год. 00 хв. зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_1 , де перебував протягом календарного дня та систематично влаштовував конфлікт із ОСОБА_6 .

Окрім цього, 13.08.2020 року близько 23:00 год. у ОСОБА_4 , який перебував у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , перед дверима квартири АДРЕСА_3 , виник умисел на вчинення кримінального правопорушення спрямований на умисне невиконання обмежувального припису № 607/10347/20 від 24.06.2020 виданого Тернопільським міськрайонним судом, згідно якого, ОСОБА_4 заборонено перебувати у приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_6 строком на 2 місяці.

Реалізуючи свій умисел на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом Тернопільського міськрайонного суду № 607/10347/20 від 24.06.2020, яким, останньому заборонено перебувати в приміщенні квартири АДРЕСА_1 , в місці його спільного проживання з гр. ОСОБА_6 строком на 2 місяці, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимог ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, 13.08.2020 року близько 23 год. 00 хв. зайшов у приміщення квартири АДРЕСА_1 , де перебував протягом календарного дня та систематично влаштовував конфлікт із ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.390-1 КК України, тобто в умисному невиконанні обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, не визнав Вказав, що йому було відомо про наявність обмежувального припису та він з ним ознайомлений та дійсно перебував у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , у тому числі і 21.07.2020 року, 24.07.2020 року, 11.08.2020 року та 13.08.2020 року, коли приїжджали працівники поліції. Водночас, квартира за вказаною адресою є його зареєстрованим місцем проживання та іншого житла він не має.

Захисник обвинуваченого заперечив вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, оскільки у даному випадку відсутній умисел обвинуваченого ОСОБА_4 .. Так, єдиною метою обвинуваченого було переночувати за вказаною адресою, оскільки іншого місця проживання він не має.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, повністю доведена зібраними в ході досудового розслідування доказами, що були предметом дослідження під час судового розгляду:

показаннями потерпілої ОСОБА_6 , мати обвинуваченого ОСОБА_4 , допитаної у судовому засіданні, яка вказала, що обвинувачений, незважаючи на обмежувальний припис, його не виконував, далі продовжував проживати у квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання з ОСОБА_4 як на час дії припису, так і по даний час вона не має спокою у зв`язку з систематичною протиправною поведінкою ОСОБА_4 відносно неї;

показаннями свідка ОСОБА_9 , працівника поліції, яка у судовому засіданні вказала, що ОСОБА_4 було доведено до відома про наявність обмежувального припису відносно нього. Двічі у 2020 році, зокрема 11.08.2020 року та один раз після цього, на час дії цього припису, вона прибувала за місцем проживання мати ОСОБА_4 ОСОБА_6 , за її викликом у поліцію, ОСОБА_4 при цьому перебував за цією адресою;

показаннями свідка ОСОБА_10 , працівника поліції, який у судовому засіданні вказав, що ОСОБА_4 було доведено до відома про наявність обмежувального припису, зачитував ОСОБА_4 його зміст. Декілька разів, точних дат він не пам`ятає, прибував на виклик у поліцію за місцем проживання мати ОСОБА_4 ОСОБА_6 ;

показаннями свідка ОСОБА_11 , працівника поліції, який у судовому засіданні вказав, що ОСОБА_4 було доведено до відома про наявність обмежувального припису, однак перебував у помешканні, де йому заборонено перебувати судом. Влітку, на час дії цього припису, та восени 2020 року, він прибував за місцем проживання мати ОСОБА_4 ОСОБА_6 , за її викликом у поліцію, ОСОБА_4 при цьому перебував за цією адресою та пояснював, що іншого місця проживання він не має.

Також винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, доведена оголошеними та проаналізованими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження:

заявою ОСОБА_6 (зареєстровано 28 липня 2020 року №26295), згідно якої остання просить притягнути до кримінальної відповідальності її синів ОСОБА_12 ,1975 р.н., ОСОБА_4 ,1977 р.н., у зв`язку з тим, що вони не виконують рішення суду, а саме порушують обмежений припис ведений судом №607/10347/20 від 24 червня 2020 р. в якому вказано, що їм заборонено перебувати по місцю її проживання. На сьогоднішній день проживають спільно з нею;

рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/10347/20 від 24 червня 2020 року, відповідно до якого вирішено: "Заяву ОСОБА_6 , заінтересована особа ОСОБА_4 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково. Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 у вигляді обмеження його права, а саме: заборонити перебувати ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_4 ) в місці їх спільного проживання (перебування) з ОСОБА_6 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) по АДРЕСА_4 строком на 2 (два) місяці. У задоволенні інших вимог - відмовити. Судові витрати віднести на рахунок держави; На зворотній стороні корпії цього рішення є відмітка про ознайомлення ОСОБА_4 ;

протоколом огляду відеозапису від 07 серпня 2020 року із таблицею ілюстрацій та відеозаписами на компакт-диску «ALERUS» DVD-R, 4.7 GB, які є додатками до протоколу, а саме відомостями, які у них містяться, згідно яких під час огляду предмету виявлено: відеоспостереження на компакт-диску «ALERUS» DVD-R, 4.7 GB. Даний носій інформації поміщується у пристрій, для зчитування інформації (DVD-дисковод) комп`ютера торговельної марки «Lenovo». При відкритті даного носія інформації встановлено, що на ньому знаходяться файли під назвою: ОСОБА_13 оголошення приписів НОМЕР_2 ; при перегляді зазначених відео файлів встановлено, що камера спостереження розташована нагрудно на працівнику патрульної поліції. При перегляді відео ми бачимо громадянина ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_4 , де він стоїть на кухні в присутності матері ОСОБА_6 та працівник ювенальної превенції ОСОБА_10 ознайомлює вище вказаного з Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, де останній ознайомлюється під підпис з рішенням суду. Огляд проводився: в приміщенні службового кабінету №15 Дізнання СД ОДР Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, що за адресою м. Тернопіль, бульв. Т.Шевченка, 10; У відповідності до відмітки на цьому відеозаписі, він проводився 10.07.2020 року;

протоколом огляду відеозапису від 14 серпня 2020 року, та відеозаписами на компакт-диску «Verbatim» DVD-R, 4.7 GB, який є додатком до протоколу, а саме відомостями, які у них містяться, згідно яких під час огляду предмету виявлено: відеоспостереження на компакт-диску «Verbatim» DVD-R, 4.7 GB. Даний носій інформації поміщується у пристрій, для зчитування інформації (DVD-дисковод) комп`ютера торговельної марки «Lenovo». При відкритті даного носія інформації встановлено, що на ньому знаходяться файли під назвою: 30155_0017А. При перегляді зазначених відео файлів встановлено, що камера спостереження розташована нагрудно на працівнику екіпажу «Поліна». При перегляді відео ми бачимо громадянина ОСОБА_4 , 13.08.2020 року о 23:04:59 год., де він знаходиться у приміщенні квартири по АДРЕСА_4 , чим порушує вимоги обмежувального припису, який встановлений Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 червня 2020 року справа №607/10347/20 де суд ухвалив: - Заборонити перебувати ОСОБА_4 в місці їх спільного проживання з ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 строком на 2 (два) місяці. Огляд проводився: в приміщенні службового кабінету №15 Дізнання СД ОДР Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області, що за адресою м. Тернопіль, бульв. Т.Шевченка, 10;

постановою про призначення судово-наркологічного обстеження від 11 серпня 2020 року, відповідно до якої досудовим розслідуванням встановлено, що 28.07.2020 року до Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області звернулася із заявою гр-ка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що син гр-н ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 порушив вимоги обмежувального припису виданого Тернопільським м/с № 607/10347/20 від 24.07.2020 року. Під час провадження досудового розслідування в даному кримінальному провадженні виникла необхідність визначення наркологічного стану ОСОБА_4 , для чого необхідні спеціальні знання;

актом огляду №232 спеціальної медичної комісії КНП "Тернопільський обласний медичний центр соціально-небезпечних захворювань" ТОР від 11 серпня 2020 р., встановлено на підставі медичного огляду лікарів комісії, даних лабораторного дослідження, матеріалів кримінальної справи, спеціальна медична комісія приходить до висновку, що у обстежуваного ОСОБА_4 встановлено розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності. Рекомендовано пройти добровільне лікування;

висновком судово-психіатричного експерта № 347 від 11 серпня 2020 року, згідно якого комісія прийшла до висновку, що в період інкримінованого йому злочину ОСОБА_4 тимчасовими розладами психічної діяльності не страждав, а страждав на розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, що не досягає рівня психозу чи вираженого недоумства, тому він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За теперішнього часу ОСОБА_4 страждає на розлади психіки і поведінки внаслідок вживання алкоголю, що не досягає рівня психозу чи вираженого недоумства, тому він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_4 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

З огляду на зазначене, суд вважає, що сукупністю наведених доказів стверджується умисне невиконання обвинуваченим ОСОБА_4 обмежувального припису, виданого йому згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопілоьської області від 24.06.2020 року по справі №607/10347/20, а саме, обвинувачений, будучи належним чином ознайомленим із обмежувальним приписом, 21.07.2020 року, 24.07.2020 року, 11.08.2020 року близько 10-00 та 13.08.2020 року близько 23-00 заходив у приміщення квартири АДРЕСА_1 , де перебував протягом календарного дня та систематично влаштовував конфлікт із своєю мати ОСОБА_6 .

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ст.390-1 КК України, тобто умисне невиконання обмежувального припису особою, щодо якої такі заходи застосовані судом.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працює, неодружений, раніше не судимий.

Відповідно до довідки №2781 від 04 серпня 2020 року, виданої ПП "Наш дім" ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 . Разом з ним зареєстровані мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та брат ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно характеристики, виданої ПП "Наш дім" від 24.07.2020 року ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 з 07.11.2016 року. За час проживання за цією адресою, скарг від сусідів та мешканців в ПП "Наш дім" не поступало.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінального проступку, особу винного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я,

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання судом не встановлено.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання у межах санкції статті обвинувачення, а саме у виді обмеження волі.

Також, суд, враховуючи особу винного та інші обставини справи, зокрема пояснення потерпілої ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 продовжує систематично вчиняти із неї конфлікти, не вбачає за можливе виправлення засудженого без відбування покарання, та, відповідно, застосування норм ст.75 КК України.

При цьому, щодо доводів обвинуваченого та його захисника про відсутність вини ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення у зв`язку із тим, що обвинувачений не має іншого місця проживання, та не мав на меті порушити обмежувальний припис, суд відзначає наступне.

Згідно п.3 ч.1 ст.1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", 3) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ч.2 ст.26 цього ж Закону, 2. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 року по справі №754/11171/19, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 756/3859/19 (провадження N 61-11564св19) зроблено висновок, що "враховуючи положення Закону N 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях". Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, N 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом N 2229-VIII, є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.

З огляду на наведене, із врахуванням встановлених обставин справи, суд вважає, що у даному випадку обмеження права кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_6 строком на 2 місяці є виправданим та пропорційним легітимній меті втручання у права ОСОБА_4 , тому невиконання цього обмеження з боку обвинуваченого, який, будучи належним чином ознайомленим із наявністю такого обмеження, його неодноразово не виконував, хоча і посилаючись на відсутність у нього іншого місця проживання, є саме умисними діями зі сторони обвинуваченого.

Крім цього, потерпіла ОСОБА_6 звернулась до суду із цивільним позовом до ОСОБА_4 , у якому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду на загальну суму 150000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проживає за адресою; АДРЕСА_4 , за вказаною адресою також проживає обвинувачений. Обвинувачений упродовж тривалого часу вчиняє стосовно неї - психологічне, фізичне та економічне насильство, шляхом систематичних принижень намагається зробити її життя у власному житлі нестерпним. Вона постійно напружена, схвильована, перебуває у стресовому стані. Їй страшно перебувати вдома, боїться за своє життя та здоров`я, оскільки неодноразово зверталася в правоохоронні органи за захистом. Фізичне насильство відображається в тому, що обвинувачений (цивільний відповідач) неодноразово застосовує до мене силу, погрожує ножем. Психологічне насильство полягає в тому, що Обвинувачений при щоденному спілкуванні з нею веде себе агресивно по відношенню до неї. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області по справі №607/10347/20 від 24.06.2020 року стосовно ОСОБА_4 видано обмежувальний припис, у вигляді обмеження його права перебувати в місці їх спільного проживання (перебування) з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 , строком на 2 (два) місяці. Незважаючи на рішення суду про заборону перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_4 , строком на 2 (два) місяці, обвинувачений далі проживав за вказаною адресою, не виконував рішення суду та вчиняв стосовно неї домашнє насильство. За цей період часу від дати ухвалення судового рішення по даний час вона перебуває у стресовому стані, переживає хвилювання за своє життя та здоров`я, відчуває стан тривоги. ЇЇ емоційний стан зумовлений невиконанням обвинуваченим рішення суду про видачу обмежувального припису та спричиненим домашнім насильством. Внаслідок небезпечних дій відповідача, позивачу завдано моральну шкоду, зокрема спричинена позивачу моральна шкода полягає в моральних та фізичних стражданнях, які внесли негативні зміни у його життя: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події; страх можливого повторення подій; негативні переживання та спогади; потреба в униканні аналогічних обставин; насторога, тривога, емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків; знижений та нестійкий настрій; порушення сну; неприємні сновидіння; емоційна напруга, нервозність, дратівливість; реакції замикання; бажання уникати контактів; почуття образи, обурення; приниженої гідності. Розмір заподіяної їй моральної шкоди визначити важко, але він має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які довелося перенести позивачу (потерпілій). Просить стягнути з відповідача ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду у сумі 150000 грн.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 заявлені позовні вимоги підтримала

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні проти задоволення цивільного позову ОСОБА_6 заперечив оскільки вони позивачем не обґрунтовані та не доведені належними доказами.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 та її представник заявлені позовні вимоги ОСОБА_6 підтримали.

Згідно ч.ч.1,4,5 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1, п.п.1,2 ч.2, ч.3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру завданої потерпілій ОСОБА_6 моральної шкоди, суд враховує характер та обсяг страждань, яких вона зазнала та зазнає по даний час, негативний вплив наслідків травми на спосіб її життя, негативний вплив істотних змін у її житті на емоційний стан, тому з урахуванням характеру, обсягу, тривалості душевних страждань та фізичного болю, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, вимушених змін у її житті, і завдані у зв`язку із цим моральні страждання, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання про те, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в розмірі 15000 грн.

Щодо речових доказів по справі, то компакт-диск «ALERUS» DVD-R, 4.7 GB, та компакт-диск «Verbatim» DVD-R, 4.7 GB, на яких містяться відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції, слід залишити при матеріалах кримінального провадження.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 100, 349, 370, 374 КПК України, ст.ст.50, 65, 390-1 КК України, суд,

З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.390-1 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 кошти в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч)грн. на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти вимог за цивільним позовом відмовити

Речові докази: компакт-диск «ALERUS» DVD-R, 4.7 GB, та компакт-диск «Verbatim» DVD-R, 4.7 GB, на яких містяться відеозаписи з нагрудних камер працівників поліції залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1