УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2021 року

м. Київ
справа № 372/3326/17
провадження № 51-3048ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року про повернення апеляційної скарги,
встановив:
За вироком Обухівського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі КК), та виправдано за недоведеністю вчинення ним указаного кримінального правопорушення.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Київський апеляційний суд ухвалою від 16 лютого 2021 року залишив скаргу останнього без руху та встановив п`ятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги з дня отримання копії цієї ухвали.
Ухвалою від 17 березня 2021 року Київський апеляційний суд повернув прокурору ОСОБА_4 апеляційну скаргу на підставі пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).
Прокурор у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати вищевказану ухвалу від 17 березня 2021 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своїх вимог посилається на висновок Великої Палати Верховного Суду в рішенні від 27 листопада 2019 року (справа № 629/847/15-к) про те, що право на подання апеляційної чи касаційної скарги прокурором, який входить до складу групи прокурорів, не обмежується його участю в судових засіданнях з розгляду конкретного кримінального провадження в судах попередніх інстанцій. Крім того, прокурор зазначає, що норми національного законодавства не містять положень щодо заборони подавати апеляційну скаргу на вирок суду прокурору, який не брав участі в розгляді конкретного кримінального провадження, у зв`язку з чим висновки апеляційного суду про відсутність повноважень у прокурора ОСОБА_4 на подачу апеляційної скарги на вирок місцевого суду є безпідставними.
З приводу висновків апеляційного суду про відсутність обґрунтувань в апеляційній скарзі прокурор, зазначає, що стороною обвинувачення під час розгляду скарги по суті планувалось у порядку ст. 403 КПК внести доповнення до неї. Однак у зв`язку з тим, що апеляційний суд не розглянув клопотання про поновлення строку на усунення недоліків апеляційної скарги, вищевказані недоліки не були усунуті.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 396 КПК передбачено перелік вимог, яким має відповідати апеляційна скарга.
Відповідно до ч. 1 ст. 399 КПКсуддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених статтею 396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

Як убачається зі змісту касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень, апеляційну скаргу прокурора залишено без руху та надано п`ятиденний строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
Залишаючи апеляційну скаргу без руху, апеляційний суд в ухвалі від 16 лютого 2021 року зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, чи входить до групи прокурорів прокурор першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_4 , у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості перевірити, чи подано апеляційну скаргу уповноваженим прокурором.
Крім того, апеляційний суд зазначив, що прокурор не висловив позиції стосовно призначення покарання і не навів обґрунтувань у цій частині.
До того ж, аргументуючи апеляційні вимоги, прокурор лише узагальнено послався на таке: судом неправильно здійснено оцінку ряду доказів сторони обвинувачення; не виявлено причин та умов, що сприяли вчиненню злочину; не вжито заходів щодо перевірки показань заінтересованих учасників провадження, які покладені в основу судового рішення; не з`ясовано причин істотних протиріч у доказах та інше, що фактично унеможливлює визначення меж перегляду судом апеляційної інстанції, передбачених ст. 404 КПК.
Не послався прокурор в апеляційній скарзі і на процесуальні шляхи, які, на його переконання, повинен застосувати суд апеляційної інстанції, щоб усунути неповноту судового розгляду чи дати іншу оцінку доказам, ніж та, яку дав суд першої інстанції, ухваливши при цьому свій вирок, зокрема, не заявив клопотання про дослідження доказів у провадженні з обґрунтуванням такої необхідності відповідно до приписів ч. 3 ст. 404 КПК чи в інший спосіб, передбачений законом.
На виконання ухвали Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року прокурор звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням, в якому просив визнати поважними причини пропуску строку на усунення недоліків апеляційної скарги на вирок Обухівського районного суду Київської області від 30 грудня 2020 року, та долучив постанову про визначення (заміну) групи прокурорів від 27 січня 2021 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо: особа не усунула недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк (п. 1); апеляційну скаргу подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу (п. 2).
Так, суд апеляційної інстанції після надходження вищевказаного клопотання та постанови про визначення (заміну) групи прокурорів дійшов висновку про необхідність повернення апеляційної скарги прокурора на підставі пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 399 КПК.
На обґрунтування свого рішення щодо повернення скарги на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, суд зазначив, що прокурор ОСОБА_4 не входив до групи прокурорів під час здійснення кримінального провадження до ухвалення вироку судом першої інстанції, а тому він не наділений повноваженнями подавати апеляційну скаргу, з поданням якої фактично і починається перегляд судового рішення в апеляційному порядку.
Проте такі твердження апеляційного суду є помилковими, оскільки відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься в постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 629/847/15-к (провадження № 13-70кс19), передбачене частиною шостою статті 393, частиною шостою статті 425, пунктами 15, 20 частини другої статті 36 КПК право на подання апеляційної та касаційної скарг прокурором, який входить до складу групи прокурорів, визначеної в порядку статті 37 цього Кодексу, не обмежується його участю в судових засіданнях з розгляду конкретного кримінального провадження у судах попередніх інстанцій. Якщо прокурор був включений до групи прокурорів, однак не брав участі у судових засіданнях, він має право на подання апеляційної чи касаційної скарг. Група прокурорів, визначена у конкретному кримінальному провадженні відповідно до статті 37 КПК, діє як єдиний суб`єкт на стороні обвинувачення прокурор.

Водночас повернення апеляційної скарги прокурора на підставі п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК є правильним з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Отже, суддя апеляційного суду, встановивши, що прокурор ОСОБА_4 не усунув недоліків апеляційної скарги, залишеної без руху, та, керуючись положеннями п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК, обґрунтовано прийняв рішення про повернення прокурору його апеляційної скарги.

Суд касаційної інстанції вважає, що під час повернення апеляційної скарги судом дотримано вимог кримінального процесуального закону, оскільки в апеляційній скарзі прокурора, яку було залишено без руху, лише узагальнено зазначено у двох абзацах скарги про порушення, які допущені, на думку прокурора, місцевим судом. Однак у скарзі відсутні обґрунтування із зазначенням того, у чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення.
Що стосується посилань прокурора на нерозгляд апеляційним судом клопотання про поновлення строку на усунення недоліків апеляційної скарги, то вони не є слушними.
Так, апеляційний суд ухвалою повернув апеляційну скаргу сторони обвинувачення, керуючись тим, що станом на 17 березня 2021 року прокурор не усунув недоліків апеляційної скарги, яку залишено без руху. Цю ухвалу прокуратура отримала 22 лютого 2021 року, а особисто прокурор ОСОБА_4 02 березня 2021 року. При обчисленні перебігу строку на усунення недоліків апеляційної скарги, залишеної без руху, Київський апеляційний суд неправильно визначив дату його початку, а саме з 02 березня 2021 року, оскільки, як убачається з долучених до касаційної скарги документів, ухвалу Київського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року отримано прокуратурою 22 лютого 2021 року та саме з цієї дати розпочинається перебіг процесуального строку, встановленого рішенням суду, і цей перебіг не може залежати від того, як здійснюється документообіг в установі, куди направлене судове рішення. Разом з тим такий обрахунок строку апеляційним судом в цьому випадку не призвів до зменшення строку, а навпаки, він був тривалішим для прокурора, який до того ж навіть і за такого підходу не усунув недоліків своєї апеляційної скарги.
Водночас колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновком апеляційного суду щодо того, що кримінальним процесуальним законом не передбачено поновлення строку на усунення недоліків апеляційної скарги, а у такому разі прокурор не був позбавлений можливості звернутися повторно до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою та за наявності поважних причин заявити клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження вироку місцевого суду.
Те, що Київський апеляційний суд дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги на підставі п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК, але за обґрунтованого встановлення наявності підстави для такого рішення, передбаченої п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК, не може бути приводом для скасування його ухвали від 17 березня 2021 року та за обставин цієї справи не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, адже скасування ухвали суду апеляційної інстанції й призначення розгляду в цьому суді не призведе до відкриття провадження за апеляційною скаргою прокурора, недоліків якої у встановлений строк не було усунуто, а «процес заради процесу» не відповідає вимогам статей 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Оскільки з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд вважає за необхідне відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовити у відкритті касаційного провадження.
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3