Справа № 298/1198/20 Провадження № 1-кп/304/144/2021
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2021 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретарів судового
засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
його захисника адвоката ОСОБА_6 ,
третьої особи, відносно майна якої
вирішується питання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000225 від 15 липня 2020 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Люта Великоберезнянського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, працевлаштованого неофіційно, одруженого (має на утриманні двох малолітніх дітей), українця, громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 14 липня 2020 року близько 23.30 год перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на вулиці, тобто у громадському місці, неподалік свого будинку, що розташований в АДРЕСА_1 , безпричинно чіпляючись до ОСОБА_8 , за якого почали заступатися потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , умисно, з хуліганських спонукань, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалася особливою зухвалістю, бажаючи протиставити себе загальноприйнятим правилам поведінки у суспільстві, маючи при собі заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень предмет, а саме сокиру, яку після виникнення сварки взяв з дому, намагався нанести потерпілому ОСОБА_9 удар по голові, однак останній вчасно відвернувся та відбив такий рукою, а в ході боротьби вирвав сокиру з рук обвинуваченого, відкинувши у бік. Продовжуючи свої хуліганські дії обвинувачений ОСОБА_5 , знову пішов до свого будинку, звідки взяв гладкоцівкову мисливську рушницю 12-го калібру, марки ИЖ-27М, зарядивши таку двома набоями марки «ТАХО», та повернувшись на вулицю здійснив постріл двома набоями відразу у сторону ОСОБА_9 , який на той момент зайшов до домогосподарства сім`ї ОСОБА_11 , що в АДРЕСА_2 , після чого, побачивши неподалік потерпілого ОСОБА_10 , висловлюючись на його адресу нецензурною лайкою, намагався нанести останньому удар прикладом вказаної рушниці по голові, однак потерпілий ухилився та отримав ковзаючий удар по нижній щелепі, за що кримінальна відповідальність передбачена ч. 4 ст. 296 КК України.

14 червня 2021 року в м. Перечин між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника адвоката ОСОБА_6 укладено угоду про визнання винуватості у відповідності до вимог статті 472 КПК України, згідно якої обвинувачений визнає свою вину у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 296 КК України. Крім цього сторони дійшли згоди щодо покарання, яке має понести обвинувачений у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки зі звільненням його на підставі ст. 75, 76 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням та покладенням відповідних обов`язків, а також визначили наслідки укладення, затвердження і невиконання зазначеної угоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро розкаявся. Також ствердив, що угоду він укладав добровільно і наслідки укладання та затвердження зазначеної угоди для нього зрозумілі. Разом зі своїм захисником просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор також просив затвердити дану угоду та пояснив, що потерпілими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надана письмова згода прокурору на укладення угоди, така відповідає вимогам закону, вказана у ній міра покарання визначена з урахуванням особи обвинуваченого, відповідно до положень ч. 4 ст. 296 КК України.

Крім цього у судове засідання з`явилася дружина обвинуваченого ОСОБА_7 , яка просила рушницю, що являється речовим доказом у кримінальному провадженні, не конфісковувати, через те, що це буде порушенням її прав як власника майна, а повернути їй, оскільки така є спільною власністю та придбана під час їх проживання у цивільному шлюбі за спільні кошти.

Обвинувачений вказану обставину підтвердив та із захисником просили задовольнити вказане клопотання, а прокурор залишив вирішення такого на розсуд суду.

Кримінальне провадження розглядається у відсутності потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , неявка яких з урахуванням положень ст. 325 КПК України не перешкоджає розгляду. При прийнятті рішення про розгляд справи за відсутності потерпілих враховується те, що судом їм своєчасно надіслано повідомлення, в яких вказується про дату, час та місце розгляду справи й те, що в матеріалах провадження наявні їх заяви, у якій потерпілі просять розглянути справу без їх участі, претензій ні морального, ні матеріального характеру до обвинуваченого не мають, а також зазначають, що проти укладення прокурором угоди не заперечують.

Суд, заслухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до такого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні зокрема щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Частина 5 вказаної статті передбачає, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 475 цього Кодексу.

Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами та оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , передбачене ч. 4 ст.296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням вогнепальної зброї та іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень. Узгоджене сторонами покарання відповідає загальним правилам призначення покарань, передбаченим КК України.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, яке буде до нього застосовано.

Також встановлено, що прокурор усвідомлює наслідки затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України.

Крім цього, у судовому засіданні встановлено, що дана угода про визнання винуватості укладена за письмової згоди обох потерпілих, наданої прокурору, така відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та відповідно може бути затверджена і на підставі цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки її умови узгоджуються з вимогами вказаного Закону, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін чи інших осіб, укладення угоди було добровільним, наявні фактичні підстави для визнання винуватості. Також судом береться до уваги те, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є такими, що відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Строк застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту закінчився 13 вересня 2020 року, на даний час клопотань про обрання такого суду не подано, отже питання щодо нього судом не розглядається.

Вирішуючи питання про долю гладкоцівкової мисливської рушниці марки «ИЖ-27М» як речового доказу, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Таким чином, з огляду на вказані законодавчі норми спеціальна конфіскація може бути застосована до майна засудженого чи у передбачених КК України у випадках до майна іншої особи, яке використовувалося як знаряддя вчинення злочину, лише у випадках, якщо власник знав про їх незаконне використання.

Конвенцією, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Як встановлено у судовому засіданні гладкоцівкова мисливська рушниця марки «ИЖ-27М», 12-го калібру, належить обвинуваченому ОСОБА_5 , однак була придбана під час проживання однією сім`єю з ОСОБА_7 без реєстрації шлюбу, котрий зареєстровано у 2020 році, а тому в силу ст. 74 СК України така є об`єктом права спільної сумісної власності вказаних осіб.

Положеннями статті 183 ЦК України визначено поділ речей на подільні і неподільні. Зокрема, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Тобто виділити 1/2 рушниці для спеціальної конфіскації, без втрати її цільового призначення неможливо.

Згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України під час ухвалення судового рішення суд повинен вирішити питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів. Відповідно до пунктів 1, 2 вказаної норми конфіскуються гроші, цінності та інше майно, які були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або призначалися чи використовувалися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, крім випадків коли власник чи законний володілець не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

У судовому засіданні не доведено, що ОСОБА_7 знала чи могла б знати про незаконне використання рушниці, що було б підставою для її конфіскації, таких даних немає і в обвинувальному акті, а тому відповідно до положень ч. 5 ст. 96-2 КК України, п. 1 ч. 9 ст.100 КПК України, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції підстав для застосування спеціальної конфіскації рушниці немає.

Вказана правова позиція, відображена у постанові Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 366/1872/17.

Крім цього, згідно п. 2.6. Наказу/Інструкції МВС від 21.08.1998 № 622 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» (далі Інструкція) видача дозволів громадянам на придбання, зберігання та носіння зброї здійснюється після проведеного з ними вивчення матеріальної частини зброї, правил поводження з нею, її застосування та використання, що здійснюється у пунктах вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування після здачі заліку та отримання довідки про вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування.

В той же час згідно Висновку про анулювання дозволу на право носіння та зберігання мисливської гладкоствольної зброї від 22 липня 2020 року, з метою недопущення вчинення ОСОБА_5 злочинів та порушення публічного порядку із застосуванням зброї, керуючись вимогами вказаної Інструкції, обвинуваченому анульовано виданий Великоберезнянським ВП дозвіл від 15 липня 2016 року № 18/16 на право зберігання, носіння мисливської гладкоствольної зброї.

Відтак вказана рушниця, що була знаряддям вчинення кримінального правопорушення, як об`єкт спільної сумісної власності за встановлених вище обставин не може бути передана обвинуваченому, а тому підлягає поверненню ОСОБА_7 як власнику спільного сумісного майна, у встановленому законом порядку.

Питання речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження вирішуватиметься у порядку статей 100, 124, 174 КПК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено.

Керуючись ч. 2 ст. 373, 314, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 14 червня 2021 року між прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України і призначити узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речовий доказ, а саме гладкоцівкову мисливську рушницю 12-го калібру марки ИЖ-27М, що знаходиться у кімнаті зберігання речових доказів Великоберезнянського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області передати до сектору контролю за обігом зброї Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області для видачі ОСОБА_7 у встановленому законом порядку.

Речові докази, а саме дві відстріляні гільзи від патронів марки «ТАХО», що знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Великоберезнянського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області знищити, а один не відстріляний патрон марки «ТАХО» та сокиру, що знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів Великоберезнянського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції у Закарпатській області конфіскувати.

Заходи забезпечення кримінального провадження, вжиті ухвалою слідчого судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 23 липня 2020 року у виді арешту майна скасувати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копію вироку суду учасники кримінального провадження можуть отримати в Перечинському районному суді Закарпатської області в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 376 КПК України. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1