Єдиний унікальний номер 448/300/21
Провадження № 1-кс/448/76/21
У Х В А Л А

15.03.2021 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача СД ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , погодженого з прокуроркою ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за №0000045 від 06.08.2020 року, про арешт майна,

в с т а н о в и в:

Дізнавач СД ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , звернувся до суду із зазначеним клопотанням, покликаючись на те, що 05.08.2020 року об 11:59 год. на території МАПП «Шегині», що у с.Шегині, Яворівського району Львівської області, під час перевірки транспортного засобу автомобіля марки «Ауді А6», реєстр.номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_5 , 1978р.н., було виявлено ознаки підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

За даним фактом відомості були внесені до ЄРДР №0000045 від 06.08.2020 року по факту вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Стверджує, що 05.08.2020 року на території МАПП «Шегині», було вилучено вищевказаний транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 .

Зазначає, що 06.08.2020 року автомобіль марки «Ауді А6», реєстр.номер НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, просить накласти арешт на вищевказаний транспортний засіб і свідоцтво про його реєстрацію. Окрім цього, просить суд розгляд клопотання проводити без участі власника майна.

В судове засідання дізнавач ОСОБА_3 , не з`явився, однак подав заяву, в якій зазначив, що вимоги клопотання підтримує в повному обсязі та просить розгляд такого проводити у його відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття в судове засідання слідчого (дізнавача), власника та користувача майна не перешкоджає розгляду клопотання.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ст.107 КПК України.

Проаналізувавши документи та матеріали, якими дізнавач обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 26 КПУК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.40-1 КПК України дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Як вбачається із матеріалів клопотання, в провадженні органу досудового розслідування перебуває кримінальне провадження №0000045 з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.358 КК України.

Досудовим розслідуванням у даному кримінальному провадженні було встановлено, що 05.08.2020 року об 11:59 год. на території МАПП «Шегині», що у с.Шегині, Яворівського району Львівської області, під час перевірки транспортного засобу автомобіля марки «Ауді А6», реєстр.номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , 1978р.н., було виявлено ознаки підробки свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Постановою інспектора СД Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 транспортний засіб - автомобіль марки «Ауді А6», реєстр.номер НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000045.

Слід зазначити те, що висновком експерта №10/7/670 від 12.08.2020 року встановлено, що бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_2 , виданого 29.01.2019 року ТСЦ3641 на автомобіль марки «Ауді А6» на прізвище ОСОБА_6 виготовлений не поліграфічним підприємством ПК «Україна», яке здійснює виготовлення бланків типових документів, а саме документ не відповідає аналогічним, які знаходяться в офіційному обігу. Всі зображення бланку документа та реквізитів документа виконані з використанням термопринтера термосублімаційним способом друку. Змін первинних реквізитів в представленому свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 не виявлено.

Разом з тим, висновком експерта №15/1-223 від 21.08.2020 року встановлено, що ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_4 представленого на дослідження автомобіля «Ауді» моделі А6 реєстр.номер НОМЕР_1 нанесено заводом виробника, є первинним і змінам не піддавався.

Згідно ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання також, враховує, приписи статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «ОСОБА_7 проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» (ВП), заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

З наведеного вбачається, що з майном (транспортним засобом, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу) проведено необхідні слідчі дії і наявні висновки відповідних судових експертиз.

Згідно з ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Підстави для перебування транспортного засобу автомобіля марки «Ауді А6», реєстр.номер НОМЕР_1 на арешт майданчику органів поліції в даний час відпали і його повернення володільцю не потягне будь-яких негативних наслідків.

Щодо свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 то таке, як було зазначено вище є підробленим, про що зазначено у висновку експерта, котрий міститься в матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, яке вилучено 05.08.2020 року у МАПП «Шегині» містить інформацію, яка не відповідає дійсності.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи наведені обставини в сукупності, приходжу до висновку, що клопотання дізнавача СД ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за №0000045 від 06.08.2020 року, про арешт майна необхідно задоволити частково.

Зокрема слідчий суддя прийшов до переконання, що необхідно накласти арешт на свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . В іншій частині заявлених вимог арешт транспортного засобу, то слідчий суддя вважає за необхідне відмовити, оскільки дізнавачем не обґрунтовано належними та допустимими доказами, що існує потреба в накладенні арешту на автомобіль марки «Ауді А6», реєстр.номер НОМЕР_3 .

Керуючись ст.ст. 131,132, 170-173, 175 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання дізнавача СД ВП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене прокуроркою ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні за №0000045 від 06.08.2020 року, про арешт майна, - задовольнити частково.

Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на автомобіль марки «Ауді А6» реєстр.номер НОМЕР_1 , визначивши місце зберігання такого при матеріалах кримінального провадження №0000045.

В задоволенні решти вимог дізнавача ОСОБА_3 , - відмовити.
Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

На ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з моменту її проголошення сторони можуть подати апеляцію безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Ухвала суду виготовлена та підписана суддею в нарадчій кімнаті 15.03.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1