Дата документу 16.03.2021 Справа № 314/1866/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/1866/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/259/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
засудженого ОСОБА_6 в режимі відео конференції з приміщенням ДУ «Кам`янська виправна колонія № 101».

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 серпня 2020 року, якою у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)», відмовлено.

Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_6 до цього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а встановлені у судовому засіданні дані у своїй сукупності не можуть свідчити про його виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що за період відбування покарання у нього не було жодного стягнення, а були лише заохочення. Відбуваючи покарання, він працює на деревообробній дільниці, навчався в ПТУ. Крім того, його батьки потребують догляду.

Згідно з ухвалою суду, до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання у Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)», про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого і вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Висновок щодо виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та ставлення до праці за весь період знаходження у виправній установі, а не час, що безпосередньо передує розгляду клопотання.
При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.
Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 13 квітня 2018 року, яким його засуджено за ч.2 ст.307 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк покарання термін попереднього ув`язнення з 07 жовтня 2016 року по 20 червня 2017 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Донецького апеляційного суду від 21 листопада 2018 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбування покарання термін попереднього ув`язнення з 07 жовтня 2016 року по 21 листопада 2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання: 07 жовтня 2016 року, кінець строку: 24 серпня 2021 року.
ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, в т.ч. за злочин у сфері обігу наркотичних засобів, при цьому, за відбування покарання за цей злочин був звільнений умовно-достроково. Проте, в подальшому ОСОБА_6 знову вчинив умисні злочини, в т.ч. і більш тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, за що і відбуває покарання на цей час.
З 10 жовтня 2016 року по 10 лютого 2019 року утримувався у ДУ «Бахмутська УВП (№6)», де характеризувався таким чином: мав 12 стягнень, які не погашені. Заохочень не мав.
З 10 лютого 2019 року відбуває покарання у ДУ «Кам`янська ВК №101». За час відбування покарання характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має.
На виробництві установи працевлаштований на дільниці «Деревообробка».
У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний.
Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом.
Намагається утримувати спальне місце та приліжкову тумбочку у чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд.
Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи.
Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок.
До виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою.
Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу.
Не прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, але займається самоосвітою.
Не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи.
В скоєному злочині вину визнає, розкаюється. Виконавчих листів не має.
Відповідно до довідки заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи ОСОБА_9 від 05 червня 2020 року, засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання в ДУ «Кам`янська ВК №101» з 10 лютого 2019 року, не приймає участь в роботах з благоустрою колонії і прилеглої до неї території, а також до поліпшення житлово-побутових умов засуджених. Не виконує роботи із самообслуговування, не має достатній рівень необхідних навичок. Не приймає участь у реалізації програм диференційованого впливу «Правова освіта», «Підготовка до звільнення». Не приймає участь у роботі самодіяльних організацій. Прагне до підвищення загальноосвітнього рівня. При установі в загальноосвітньому навчальному закладі та ПТУ не навчався (а.п.11).
Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)» в період з 10 лютого 2019 року по 31 липня 2020 року на виробництві установи був працевлаштований лише протягом 3 місяців - з квітня по червень 2019 року, незважаючи на те, що праця засудженого і сумлінне ставлення до неї, відповідно до вимог ч.2 ст.81 КК України, є обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Дослідивши всі обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.
Доводи апелянта про те, що в нього не було жодного стягнення, та він мав лише заохочення, спростовуються матеріалами провадження.
Зокрема, як убачається з довідки про заохочення та стягнення засудженого ОСОБА_6 , останній заохочень не має, проте на нього 12 разів накладалися стягнення, які погашені (а.п.10).
Викладене не може свідчити про те, що за весь час відбування покарання поведінка засудженого була сумлінною та про те, що він довів своє виправлення.
Доводи засудженого ОСОБА_6 про те, що він навчався в ПТУ, нічим не підтверджуються.

Те, що батьки засудженого ОСОБА_6 , зі слів останнього, потребують догляду, не можуть бути достатньою підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки такі обставини не є підтвердженням того, що засуджений став на шлях виправлення.

З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого, його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_6 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не спростовують, отже, підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 20 серпня 2020 року, якою у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання в ДУ «Кам`янська виправна колонія (№101)», відмовлено, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4