Ухвала

іменем України
12 серпня 2021 року

м. Київ
Справа № 484/328/20
Провадження № 51-3857 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 квітня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 1 липня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:
Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 квітня 2021 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 11 жовтня 2019 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнено з іспитовим строком два роки,

засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 160 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2019 року, склавши покарання за цим вироком з розрахунку 8 годин громадських робіт відповідає одному дню позбавлення волі та остаточно призначено до відбуття ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком три роки двадцять днів.
УхвалоюМиколаївського апеляційного суду від 1 липня 2021 року вирок місцевого суду щодо засудженого ОСОБА_5 залишено без змін.

Згідно з копіями доданих до касаційної скарги судових рішень, 10 січня 2020 року близько 23:30 год., ОСОБА_5 прийшов до свого знайомого ОСОБА_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та на ґрунті особистих неприязних відносин між ними виник конфлікт. Виходячи з приміщення, де відбувся конфлікт, ОСОБА_5 непомітно для ОСОБА_6 взяв у руку з підвіконня лезо від канцелярського ножа. Перебуваючи у дворі домоволодіння, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продовжили сварку на ґрунті особистих образ, в ході якої ОСОБА_5 наніс правою рукою удар в обличчя ОСОБА_6 , тримаючи в руці вказане лезо, в результаті чого у ОСОБА_6 на лівій виличній частині обличчя виникла різана рана. Після цього ОСОБА_5 вийшов із подвір`я даного домоволодіння, але через кілька хвилин повернувся. У дворі ОСОБА_5 взяв до рук дерев`яну палицю та наніс ОСОБА_6 два удари палицею один по голові, а інший по спині. Своїми протиправними діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої виличної ділянки обличчя, забійної рани лівої тім`яної ділянки голови та синця спини, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.
Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.
Зі змісту касаційної скарги захисника ОСОБА_4 вбачається, що він просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Так, захисник вказує, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, і, на думку захисника, суди першої та апеляційної інстанції на навели свого висновку про наявність складу вказаного злочину. З формулювання обвинувачення вбачається, що умисел у ОСОБА_5 був направлений на нанесення удару рукою, а тілесне ушкодження у вигляді різаної рани утворилося випадково через те, що у руці було лезо ножа. Тобто легке тілесне ушкодження, як вважає захисник, утворилося з необережності, що взагалі виключає кримінальне правопорушення.
Крім того зазначає, що, суд надав перевагу одному доказу над іншим, зокрема, йдеться про показання матері потерпілого та матері обвинуваченого, які є протилежними за змістом.
Також захисник вказує, що апеляційний суд не виправив помилки суду першої інстанції, залишивши судове рішення без змін.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.
Отже, касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Мотивуючи свою скаргу, захисник ОСОБА_4 оспорює невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту досудового слідства і судового розгляду та правильність оцінки судами доказів, на підставі яких постановлено судове рішення. Надаючи власну оцінку доказам, захисник по суті заперечує достовірність окремих із них та правильність установлення фактичних обставин кримінального провадження, тоді як їх перевірка в силу ст. 433 КПК України до повноважень суду касаційної інстанції законом не віднесена.

Разом із тим, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,зроблено з дотриманням вимог ст. 23 КПКУкраїни на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, які було досліджено і перевірено під час судового розгляду, а також оцінено відповідно до ст. 94 цього Кодексу та яким надана правильна юридична оцінка.

Зокрема, висновкущодо винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, суд першої інстанції дійшов на підставі показань потерпілого ОСОБА_6 , який зазначив, що 10 січня 2020 року пізно ввечері до нього додому прийшов його знайомий ОСОБА_5 . Між ними відбувся конфлікт з приводу того, що ОСОБА_5 прийшов у нетверезому стані до літньої кухні, де проживала мати потерпілого, та вимагав щоб вона його нагодувала. При цьому раніше ОСОБА_5 взяв у ОСОБА_7 , його матері, кашку горіха для подальшого продажу, але гроші довго не повертав. З вказаних причин потерпілий почав виганяти ОСОБА_5 з приміщення літньої кухні, виштовхуючи його руками. В цей час ОСОБА_5 схопив з підвіконня лезо ножа, яке там лежало, та вже у дворі наніс йому удар цим лезом в ліву частину обличчя. Потім ОСОБА_5 пішов з подвір`я, але через декілька хвилин повернувся, тримаючи в руках дерев`яну палицю, якою наніс йому декілька ударів по голові та по спині. Після цього ОСОБА_5 пішов та більше не повертався.
Крім того, показання потерпілого підтвердила в судді першої інстанції й свідок ОСОБА_7 , яка розказала про обставини побиття її сина, та свідок ОСОБА_8 , яка пояснила суду, що вона не бачила, як ОСОБА_5 наносив удари потерпілому, але почула шум та, вийшовши з хати, побачила потерпілого з розсіченим обличчям та разом з матір`ю потерпілого надавала йому допомогу.
Зазначені показання потерпілого та свідків узгоджуються з дослідженим судом та наведеним у вироку висновком експерта № 17 від 24 січня 2020 року, за яким виявлено тілесні ушкодження у потерпілого, та обґрунтовано визнані судом логічними, послідовними й такими, що заслуговують на довіру.
Крім того, аналогічні за змістом з касаційною скаргою доводи захисника ОСОБА_4 переглядалися й в апеляційному порядку. Колегія суддів апеляційного суду дійшла обґрунтованого висновку, що рішення місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого злочину відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є законним.
Як убачається з ухвали апеляційного суду, колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги захисника, навела докладні мотиви прийнятого рішення і в ухвалі зазначила підстави, з яких визнала їх необґрунтованими.
При цьому суд апеляційної інстанції акцентував ще й на тому, що доводи апелянта про недопустимість, як доказу висновку експерта № 17 від 24 січня 2020 року не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції правильно прийняв як доказ винуватості обвинуваченого вказаний висновок експерта, який є повним, науково-обґрунтованим, не містять суперечностей з іншими доказами та проведений відповідним спеціалістом. Експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, судово-медична експертиза призначена та виконана з дотриманням норм КПК України, тобто є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 8586 КПК України.

На переконання колегії суддів касаційної інстанції, підстав для сумніву в правильності таких висновків судів першої та апеляційної інстанції немає.
Своєю чергою, колегія суддів касаційного суду вважає вищевказані доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_4 неспроможними, а твердження захисника про те, що в діях ОСОБА_5 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, безпідставним та необґрунтованим.
Зміст вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 374 КПК України, зокрема, й містить виклад формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Інших доводів стосовно незаконності судових рішень, які могли би бути безумовними підставами для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційна скаргазахисника не містить.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_5 слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 квітня 2021 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду

від 1 липня 2021 року щодо засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3