ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1558/20 Номер провадження 11-кп/814/290/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000606, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Оржицького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Карпилівка, Лубенського району, Полтавської області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньо-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:
-за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 1700 грн.

Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_9 про стягнення матеріальної шкоди, моральної шкоди, витрат на правову допомогу, та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди кошти в розмірі 307, 12 грн., у відшкодування моральної шкоди кошти в розмірі 15 000 грн.

Згідно з вироком суду, 06.05.2020 близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля свого господарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , побачив ОСОБА_9 та його дочку ОСОБА_10 , які йшли по дорозі, ведучи на повідках двох собак породи «Кане-корсо». В подальшому, ОСОБА_7 , маючи намір на з`ясування стосунків, наздогнав ОСОБА_9 біля оглядового майданчика «Підкова», що по 3 тупику Достоєвського в м. Лубни. В цей час, в ході раптово виниклої словесної суперечки, у ОСОБА_7 , виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .
В подальшому, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , долонею правої руки штовхнув останнього в область грудної клітки, після чого кулаками правої та лівої руки наніс йому три удари: один удар в область лобу, один удар в область лівої скроні та один удар в область перенісся. Діючи далі, ОСОБА_7 носаком правої ноги, взутою в кросівок, наніс ОСОБА_9 один удар по лівій нозі в область стегна та повалив останнього на землю.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 , який лежав спиною на землі, чотири удари носаками ніг, взутих у кросівки, по тулубу та ногах, при цьому, останній намагався затулятися від ударів руками, проте ОСОБА_7 , нахилившись над ОСОБА_9 , взяв його за одяг та вдарив декілька разів об бетонну стіну «Підкови». Після чого ОСОБА_7 , сівши зверху на ОСОБА_9 , наніс йому один удар кулаком правої руки по голові в область лобу.
Своїми умисними злочинними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді закритого вивиху середньої фаланги 5-го пальця лівої кисті, струсу головного мозку, синця з поверхневими забитими ранами в лівій лобно-скроневій ділянці голови, синець в області лобу справа над бровою, синець в області перенісся, садно в лівій виличній ділянці голови, ділянка переривчастого осадження по зовнішній поверхні лівого плеча в верхній третині, ділянка переривчастого осадження з поверхневою забитою раною по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, садно по долонній поверхні правої кисті в проекції п`ясних кісток, садно по долонній поверхні лівої кисті у основи 1 пальця, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 118 від 07.05.2020 по ступеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення передбачене частиною 2 статті 125 КК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати останнього. Залишити без руху цивільний позов ОСОБА_9 від 25.06.2020, прийнятий до розгляду ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області від 25.06.2020.

Посилається на те, що в судовому засіданні стороною захисту заявлялося клопотання про витребування з Лубенської місцевої прокуратури Полтавської області носія, з якого було отримано фотоматеріали, що були додані свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як доказ вини ОСОБА_7 , а саме: фото, які відображають обвинуваченого в кримінальному провадженні № 0000606 ОСОБА_7 , оскільки дані фотоматеріали є нечіткими, не містять дату, час зйомки. Дане клопотання було відхилено судом з мотивів недоведеності стороною захисту наявності його у розпорядженні сторони обвинувачення.

Також було подано клопотання про визнання вказаних фотоматеріалів недопустимими доказами, з огляду на неможливість огляду оригіналів документів, на які сторона обвинувачення посилається як на підставу доведеності вини ОСОБА_7 . Дане клопотання також було відхилено та зазначено про те, що стороною захисту не доведено факту зміни чи демонтажу фотоматеріалів.

На думку захисника, відхилення вказаних клопотань, призвело до не дослідження обставин, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Крім того судом безпідставно взято до уваги показання свідків сторони обвинувачення та відкинуто показання свідків сторони захисту без наведення належної мотивації.

Так, суд поставився критично до свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , свідчення яких могли вплинути на його висновки щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 , не зазначивши при цьому, у зв`язку з чим він віддав перевагу свідченням близьких родичів потерпілого, одна з яких не була очевидцем подій, і відкинув свідчення осіб, які будучи попереджені про кримінальну відповідальність, повідомили суду про обставини, які сприймалися ними особисто 06.05.2020.

Вказує, що свідчення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є логічними та послідовними та узгоджуються з висновком експерта від 13.05.2020, зі змісту якого вбачається, що 06.05.2020 ОСОБА_7 отримав легкі тілесні ушкодження, відомості про що було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.05.2020.

Однак судом було відкинуто висновок експерта від 13.05.2020 з мотивів спростування його свідченнями свідка обвинувачення, незрозумілими, на думку захисника, висновками судово-медичних експертиз, даними протоколів проведення слідчих експериментів та датою проведення експертизи, без наведення мотивів залишення даного доказу без належної правової оцінки.?

Зазначає, що суд беззаперечно прийняв та поклав в основу свого рішення висновок експерта ОСОБА_13 № 118 від 07.05.2020, який було проведено на підставі довідки № 824 від 06.05.2020, первинного огляду невропатолога від 07.05.2020, інформацією від травматолога від 07.05.2020, випискою з карточки виклику № 146 від 24.06.2020, з флюорографічних знімків.

За підсумків даної експертизи, завдані потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження по ступені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Проте, судом залишено поза увагою відсутність належних доказів короткочасного розладу здоров`я потерпілого ОСОБА_9 , що могло б бути відображено в амбулаторній картці потерпілого, про результати дослідження якої не було відображено у висновку експерта № 118.

Захисник вважає, що відсутність даних з амбулаторної картки унеможливлює визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, та при кваліфікації вчинених ОСОБА_7 діянь, висновок експерта не повинен був мати для суду вирішального значення, враховуючи безпосередність судового розгляд в розумінні ст. 23 КПК України.

Також посилається на те, що цивільний позов потерпілого було прийнято судом з грубим порушенням вимог статей 128 КПК України, ст. ст. 175, 185 ЦПК України.

Так позивачем було зазначено найменування суду, до якого подається заява, з адресою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області.

Судом залишено поза увагою недотримання позивачем вимог, встановлених ч. 6, ч. 7, ч. 9, ч. 10 п. 3 ЦПК України, та ухвалою від 25.06.2020, в змісті якої відображено заперечення проти цивільного позову представником цивільного відповідача з посиланням на порушення наведених норм, цивільний позов позивача ОСОБА_9 було прийнято до спільного розгляду з кримінальним провадженням, без будь-яких обґрунтувань такого прийняття, зважаючи на клопотання сторони відповідача.

Окрім цього вважає необґрунтованим розмір моральної шкоди, що було стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки судом не було з`ясовано характер та обсяг страждань потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

На порушення п. 9 Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд, без наведення жодного мотиву для визначення розміру моральної шкоди, обмежився загальними посиланнями зі змісту цивільного позову, не дослідивши яке саме болісне лікування мав терпіти потерпілий, який в загальному, витратив на це лікування 307 гривень 12 копійок; що мав на увазі потерпілий під зміною способу життя, порушенням життєвих планів; які саме наслідки злочину спричинили для потерпілого нераціональне використання життєвого часу.

Захисник вважає, що висновки суду, в частині стягнення моральної шкоди та визначення її розміру, ґрунтувалися на припущеннях, враховуючи те, що лікування потерпілий не проходив, а його спосіб життя жодним чином не змінився.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 та захисник в його інтересах адвокат ОСОБА_8 підтримали подану в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених.

Прокурор заперечила проти доводів апеляційної скарги, вважає вирок суду законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін.

Потерпілий ОСОБА_9 та його представник адвокат ОСОБА_14 до суду апеляційної інстанції не з`явилися, звернулися із заявами про розгляд провадження у їх відсутність, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи.
Доводи сторони захисту є необґрунтованими з огляду на наступне.
Як на один із доказів вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд у вироку послався на надані свідком ОСОБА_15 органу досудового розслідування фотографії, на яких зафіксовано події, що передували нанесенню обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, а також фотографії на яких зображений потерпілий ОСОБА_9 після його побиття 06.05.2020.
Твердження захисника про недопустимість вказаних фотографій як доказу у справі через їхню нечіткість та відсутність дати та часу зйомки є безпідставними, оскільки в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 надаючи пояснення сам послався на вказані фотографії, як на підтвердження того факту, що причиною конфлікту стало вигул потерпілим собак бійцівської породи без намордників, просив звернути увагу на них колегії суддів. Водночас фотографії потерпілого із наявними тілесними ушкодженням на голові та обличчі, як і фотографії, на яких зафіксовано події що передували конфлікту, були отримані слідчим у встановлений законом порядок як додаток до показань свідка ОСОБА_10 , відкриті стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України, що не оспорюється захисником та обвинуваченим.
В суді першої інстанції свідок та потерпілий підтвердили той факт, що надані суду фотографії були зроблені свідком ОСОБА_10 у день події кримінального правопорушення і на фото зображені обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 до побиття, а також зображений потерпілий після нанесення йому тілесних ушкоджень.
Водночас зображення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_9 на фото не суперечать іншим об`єктивним даним, що містяться у висновку судово-медичного експерта № 118 від 07.05.2020 про встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень та у медичній документації (а.м.п. 52-54, 223 т.1).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, пославшись у вироку на вказаний доказ, оцінив його в сукупності з іншими наявними у справі доказами та дійшов правильного висновку про його належність та допустимість, оскільки він не суперечить іншими доказам.
Доводи захисника про неврахування судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , що вплинуло на об`єктивність встановлених судом обставин та правильність вироку суду, є безпідставними.
Так, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суду показали, що вони знаходилися на відстані від обвинуваченого та потерпілого при цьому бачили лише початок конфлікту, де, за їхнім твердженням, потерпілий першим ударив обвинуваченого. В подальшому свідки не бачили як розвивалися події через особливості рельєфу. А отже судом правильно встановлено, що вказані свідки не повідомили обставини при яких ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, що були відображені у медичній документації на ім`я останнього та встановлені експертом, як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Сам обвинувачений не заперечував факт бійки, про що він повідомив у суді першої інстанції, а також підтвердження ним цього факту вбачається із пояснень, наданих ним судово-медичному експерту під час проходження експертизи, де зазначено зі слів підекспертного ( ОСОБА_7 ) «… 06.05.2020 близько 17.30 в АДРЕСА_1 невідомий громадянин наніс удар кулаком в обличчя, була бійка» (а.м.п. 151 т.1).
Твердження обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що потерпілий ОСОБА_9 також спричинив йому тілесне ушкодження, що підтверджено висновком судово-медичного експерта № 128 від 09.05.2020 і що вказана обставина не врахована судом - наразі судом апеляційної інстанції не розглядається, оскільки має бути вирішено під час розгляду іншого кримінального провадження № 000613, внесеного до реєстру 10.05.2020 за заявою ОСОБА_7 , що слідує із додатково долучених в суді апеляційної інстанції копії ухвали слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.02.2021 у справі № 539/77/21. Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що у провадженні Лубенського ВП ГУНП перебуває кримінальне провадження щодо спричинення ОСОБА_7 тілесного ушкодження 06.05.2020 близько 15:00 години поблизу будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .
Наведене свідчить про перевірку органами досудового розслідування заяви ОСОБА_7 про спричинення йому тілесних ушкоджень невідомою особою у той же день, час та місці, де відбувався конфлікт між потерпілим та обвинуваченим.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 69 КПК України експерт має право заявляти клопотання про надання додаткових матеріалів і зразків та вчинення інших дій, пов`язаних із проведенням експертизи. Отже зі змісту вказаної норми закону вбачається, що експерт сам вирішує питання достатності вихідних даних, наданих йому на дослідження, необхідних для надання експертного висновку, а тому твердження захисника про неповноту експертного дослідження виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень та неправильність встановленого ступеню тяжкості таких ушкоджень через ненадання судово-медичному експерту амбулаторної карти, є надуманими.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_9 пред`явлений цивільний позов до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 452 грн. 42 коп. та стягнення моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Згідно зі ст. 127 ч. 2 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 128 ч. 5 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 175 ЦПК України визначено перелік відомостей, які повинна містити позовна заява, зокрема, відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав (це відповідно п.п. 6,7,9,10 п. 3 вказаної статті). На відсутність у позовній заяві ОСОБА_9 саме зазначених обставин вказує захисник, як на підставу, яка, на думку захисника, створила обов`язок для суду першої інстанції залишити вказаний позов без руху, що судом зроблено не було всупереч положення вказаної статті.

Колегія суддів звертає увагу, що позовна заява ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди містить всі обов`язкові реквізити, у тому числі і попередній розрахунок суми судових витрат (п.п. 9 п. 3 ст. 175 ЦПК). Відомості ж зазначені у п. п. 6 та 7 п. 3 вказаної статті не є обов`язковими для вказівки їх у позовній заяві та про них зазначається лише у разі здійснення досудового врегулювання спору чи забезпечення позову.

Водночас ані захисник, ані обвинувачений не були позбавлені можливості в суді першої інстанції з`ясувати у ОСОБА_9 чи не подано ним іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, що стороною захисту зроблено не було, як повідомила захисник у суді апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи викладене, колегія суддів вважає апеляційні вимоги про невідповідність позовної заяви ОСОБА_9 вимогам ст. 175 ЦПК України та безпідставне прийняття його до розгляду у кримінальному провадженні надуманими.

Згідно зі ст. 1167 ч. 1 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадів, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховують вимоги розумності і справедливості (ст. 23 ч. 3 ЦК України).
Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
При визначенні розміру заподіяної ОСОБА_9 моральної шкоди, що підлягає стягненню із ОСОБА_7 , суд першої інстанції, мотивуючи своє рішення про часткове задоволення вимог, врахував душевні страждання потерпілого та перенесений ним фізичний біль, пережитий емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, необхідність отримувати лікування, зміні способу життя, порушенні життєвих планів та дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення із ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 15 000 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення про часткове задоволення вимог морального характеру, у повній мірі врахував характер правопорушення, глибину душевних та фізичних страждань потерпілого, погіршення його здібностей та ступінь вини ОСОБА_7 , обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення вимог саме у визначеному розмірі при цьому врахував вимоги розумності, справедливості та співмірності завданої моральної шкоди.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який судимостей не має, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, молодий вік обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Також суд врахував висновки досудової доповіді про середній рівень ризику небезпеки для суспільства і відсутність будь-якого каяття з боку обвинуваченого чи осуду ним своїх протиправних дій та призначив йому реальне покарання у виді штрафу у максимальному розмірі, визначеному санкцією частини інкримінованої статті.

Колегія суддів погоджується із таким видом та розміром покарання, вважає його необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Зважаючи на викладене, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Оржицького районного суду Полтавської області від 20 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3