справа №619/3107/21
провадження №1-кп/619/296/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши, у порядку спрощеного провадження, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, та без виклику для участі в ньому учасників кримінального провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000030 від 14.04.2021 за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горлівка, Калінінського району, Донецької області, українця, громадянина України, не працюючого, з середньою спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: в останній раз 21.05.2012 Ізюмським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.212, ст.70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, звільнився 16.06.2017 з Дергачівської ВК Харківської області (№109) по відбуттю строку покарання,
у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
Так, 30.03.2021 в період часу з 22 години 10 хвилин по 23 годину 00 хвилину ОСОБА_3 , знаходився разом з ОСОБА_4 на відкритій ділянці місцевості по вул. Сумський шлях в смт Солоницівка, Харківського району (колишній Дергачівський) Харківської області на автобусній зупинці «Щорса», де вживали спиртні напої.
Перебуваючи на вказаній відкритій місцевості під час вживання спиртного, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник усний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_3 виник умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_4 тілесних ушкоджень.З метою реалізації свого прямого умислу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , ОСОБА_3 збив з рівноваги останнього, та наніс йому один удар правою ногою в область лівої гомілки після чого одразу ж наніс один удар лівою ногою в область правої гомілки ОСОБА_4 , після того наніс один удар кулаком правої руки в обличчя, а саме в область верхньої губи ОСОБА_4 .
Продовжуючи реалізовувати свій прямий умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , діючи з цією метою, ОСОБА_3 потягнув за собою потерпілого від чого той впав на землю та ОСОБА_3 скориставшись цим наніс один удар кулаком правої руки в обличчя, а саме в область спинки носу ОСОБА_4 після чого одразу ж наніс один удар лівою ногою в обличчя, а саме в область лівої скроні останнього.
В результаті злочинних дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_4 були спричинені, тілесні ушкодження у виді забитої рани верхньої губи, синців на спинці носу, на передній поверхні обох гомілок, в потиличній ділянці, в проекції лівого плеча, в проекції лівого кульшового суглобу, садна в лівій скроневій ділянці, які згідно з висновком експерта №343-2021 від 07.04.2021 відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили за собою короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше 3-х тижнів (21 дня), згідно п.п. 2.3.1.а, 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Прокурор ОСОБА_5 звернулась до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Крім того, до обвинувального акта додано письмову згоду, яка складена за участі захисника ОСОБА_6 , згідно змісту якої, ОСОБА_3 беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку.
Крім того, до обвинувального акту додано заяву ОСОБА_4 , який не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України.
01 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII.
Законом №2617-VIII внесено зміни до Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України. Так, відповідно до ч.1 ст.12 КК України (в редакції від 1 липня 2020 року) визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
Частиною 2 статті 12 КК України визначено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
Відповідно до положень ч.2 ст.12 КК України кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є кримінальним проступком.
Частиною 1 статті 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий не заперечує проти такого розгляду.
Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно ч.2 ст.4 КК України, злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Статтею 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.2 ст.381, ч.1 ст.382 КПК України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.125 КК України умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
При вирішенні питання про призначення покарання, суд, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, Верховний Суд у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі №559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття обвинуваченого визнається судом обставиною, яка пом`якшують його покарання.
Обставиною, яка відповідно до ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає рецидив злочину.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, він раніше судимий: в останній раз 21.05.2012 Ізюмським районним судом Харківської області за ч.2 ст.186, ч.1 ст.212, ст.70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, звільнився 16.06.2017 з Дергачівської ВК Харківської області (№109) по відбуттю строку покарання, на обліку у лікаря психіатра та у лікаря нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштованого.
Відповідно до змісту статей 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.
При призначенні покарання обвинуваченій суд, керуючись вимогами ст.65 КК України, поряд з наведеними вище даними про особу обвинуваченого, обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків, обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого та вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, призначити покарання в межах санкції частини 2 статті 125 КК України.
Внаслідок вчинення кримінального проступку матеріальної шкоди не завдано. Витрати на залучення експерта відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосовувались.
Цивільний позов під час досудового розслідування не заявлений.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, 381-382 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити покарання у виді 150 (сто п`ятдесяти) годин громадських робіт.
Речовий доказ - ДВД-диск з записом з камери відеоспостереження, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його отримання.
Відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.
Суддя ОСОБА_1