ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/680/21 Справа № 198/586/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника-адвоката ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000147 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року щодо ОСОБА_10 , -
Встановила:
цим вироком
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кринички Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 11.10.2017 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області за ст. ст. 185 ч. 2, 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
- 15.01.2018 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 2, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць.
затверджено укладену 18 грудня 2020 року між потерпілою ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_10 , за участю захисника, угоду про примирення.
Визнано винуватим ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання, узгоджене сторонами в угоді про примирення від 18 грудня 2020 року у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_10 від відбування призначеного покарання звільнено з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
У відповідності зі ст. 76 КК України ОСОБА_10 на протязі іспитового строку зобов`язано періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено долю речових доказів.
Вказаним вироком ОСОБА_10 визнано винуватим у тому, що о 13:00 годин 01.12.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_8 , з якою проживає однією сім`єю, а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив дії психологічного характеру, що полягали в ображанні останньої нецензурними висловами, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_11 . За вчинення адміністративного правопорушення постановою судді Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 26.12.2019 року на ОСОБА_10 накладено адміністративне стягнення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Окрім того, о 23:00 годин 30.05.2020 року, за вищевказаною адресою ОСОБА_10 повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_8 , а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив дії психологічного характеру, що полягали в ображанні останньої нецензурними висловами, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_8 . За вчинення адміністративного правопорушення постановою судді Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2020 року на ОСОБА_10 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Далі, о 12:50 годин 26.08.2020 року, за вищевказаною адресою ОСОБА_10 повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_8 , а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив дії психологічного характеру, що полягали в ображанні останньої нецензурними висловами, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_8 . За вчинення адміністративного правопорушення постановою судді Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 04.09.2020 року на ОСОБА_10 накладено адміністративне стягнення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Крім того, о 23:50 годин 19.09.2020 року, за вищевказаною адресою ОСОБА_10 повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_8 , а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив дії психологічного характеру, що полягали в ображанні останньої нецензурними висловами та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_8 .
Також, о 09:00 годин 12.11.2020 року, за вищевказаною адресою ОСОБА_10 повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_8 , а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив дії психологічного характеру, що полягали в ображанні останньої нецензурними висловами та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_8 .
Окрім того, о 17:30 годин 18.11.2020 року, за вказаною вище адресою ОСОБА_10 повторно протягом року вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини - ОСОБА_8 , з якою проживає однією сім`єю, а саме перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння вчинив дії психологічного характеру, що полягали в ображанні останньої нецензурними висловами та погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю ОСОБА_8 .
Таким чином, ОСОБА_10 у період часу з 01 грудня 2019 року по 18 листопада 2020 року усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння психологічних страждань потерпілій і бажаючи їх настання, умисно систематично вчиняв домашнє насильство (психологічне) стосовно ОСОБА_8 , що призвело до її психологічних страждань зростання емоційної напруженості, підвищення рівня тривоги, почуття образи.
В апеляційній скарзі:
- прокурор просить вказаний вирок скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження направити до Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області для проведення судового провадження у загальному порядку.
Зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, умови угоди не відповідають інтересам суспільства. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжується у загальному порядку. Ці вимоги закону, на думку прокурора, судом істотно порушено.
Зазначає, що ОСОБА_10 15.01.2018 року був засуджений вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07.10.2019 року ОСОБА_10 звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 13 днів. У цьому провадженні злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, обвинувачений вчинив в період часу з 01.12.2019 року по 18.11.2020 року, тобто протягом невідбутої частини покарання, визначеного вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 15.01.2018 року.
Незважаючи на зазначене, суд першої інстанції, на думку прокурора, проігнорував обов`язкове застосування положень ст. 71 КК України та припустився неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Вважає, що місцевий суд не перевірив угоду у цьому провадженні на відповідність вимогам КПК України, не відмовив у затвердженні такої угоди, тобто не виконав вимоги ч. 7 ст. 474 КПК України, а затвердивши дану угоду, на його думку, ухвалив незаконний вирок, який не відповідає вимогам ч. 3 ст. 475 КПК України та підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 407 КПК України до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.
На вказану апеляційну скаргу захисником обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_7 були подані заперечення, в яких він просив апеляційну скаргу залишити без задоволення або закрити провадження у справі за вказаною апеляційною скаргою.
Захисник вважає, що прокурор взагалі не має права подавати апеляційну скаргу з тих підстав з яких ним вказано, оскільки у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, захисника засудженого та потерпілу, які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора та просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Згідно вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжується у загальному порядку.
На думку колегії суддів, ці вимоги закону судом першої інстанції істотно порушено.
Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 4 ст. 81 КК України, у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення, суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 та 72 цього Кодексу.
Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
Серед завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи так і за результатами її судового розгляду.
Також колегія суддів зазначає, що чинним КПК України прокурору надано обмежені права щодо оскарження судових рішень, постановлених на підставі угод, а саме: п. 2 ч. 4 ст. 394 КПК України передбачено оскарження угоди про визнання винуватості, прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Разом з тим, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу, а саме п. 2 ч. 1 ст. 7 КПК України - законність.
Як вбачається з матеріалів провадження та оскаржуваного вироку, ОСОБА_10 15.01.2018 року був засуджений вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 1 місяць. Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 07.10.2019 року ОСОБА_10 було звільнено від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 6 місяців 13 днів.
У цьому провадженні злочин, передбачений ст. 126-1 КК України, обвинувачений вчинив в період часу з 01.12.2019 року по 18.11.2020 року, тобто протягом невідбутої частини покарання, визначеного вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 15.01.2018 року.
Відповідно до ст. 71 КК України, яка містить імперативну вимогу про призначення покарання за сукупністю вироків виключно судом, у випадку коли підозрюваний чи обвинувачений у період відбування покарання за вчинене кримінальне правопорушення вчинив інше кримінальне правопорушення, у провадженні якого у подальшому укладено угоду, суд, переконавшись, що угода може бути затверджена, ухвалює вирок, яким затверджує угоду, призначає узгоджену сторонами міру покарання, а остаточне покарання визначає самостійно, керуючись правилами статей 71, 72 КК України (п. 20 ППВССУ № 13 від 11.12.2015 року «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод»).
Незважаючи на зазначене, суд першої інстанції проігнорував обов`язкове застосування положень ст. 71 КК України та припустився неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не перевірив угоду у цьому провадженні на відповідність вимогам КПК України, не відмовив у затвердженні такої угоди, тобто не виконав вимоги ч. 7 ст. 474 КПК України, а затвердивши дану угоду, ухвалив незаконний вирок, який не відповідає вимогам ч. 3 ст. 475 КПК України.
Тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а оскаржуваний вирок на підставі п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає скасуванню через допущені судом істотні порушення вимог п. п. 1, 2 ч. 7 ст. 474 КПК України та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з направленням кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 407 КПК України до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку, оскільки угода була укладена під час судового провадження в суді першої інстанції.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_9 , - задовольнити.
Вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2020 року щодо ОСОБА_10 , скасувати і направити кримінальне провадження до суду першої інстанції для проведення судового провадження у загальному порядку.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4