Справа №635/2452/21
Провадження по справі 1-в/635/335/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня 2021 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
представника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» - ОСОБА_3 ,
засудженого - ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, раніше судимого:
- 30 червня 2010 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки;
- 22 червня 2011 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
- 10 жовтня 2017 року Кремінським районним судом Луганської області за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі,
про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, посилаючись на те, що перебуває в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» з 03 січня 2018 року. За час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок та умови відбування покарання. Заохочень та стягнень не має, працевлаштований на підприємстві установи на дільниці енергоблоку, добросовісно ставиться до праці, виконує законні вимоги адміністрації установи, належним чином виконує роботи з благоустрою установи, чим довів, що за час відбування покарання в його особистості стались позитивні зміни, які сформували його готовність до законослухняності, соціально орієнтованого життя на свободі, у колективі, повноправного члена суспільства, тобто у повному обсязі довів своє виправлення.

Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання заперечував.

Представник Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» ОСОБА_3 в судовому засіданні вважав недоцільним умовно-дострокове звільнення від відбуванння покарання засудженого ОСОБА_4 .
Засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав заяву, просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання.
Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Кремінського районного суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року за ч.3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.
Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 19 грудня 2017 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Луганської області ОСОБА_6 задоволено частково, вирок Кремінського районного суду Луганської області від 10 жовтня 2017 року змінено відносно ОСОБА_4 , виключено з мотивувальної частини вироку, а саме з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за першим епізодом кримінального правопорушення кваліфікуючу ознаку «повторно». В решті вирок залишено без змін.
Вирок набрав законної сили 19 грудня 2017 року.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 10 жовтня 2017 року, кінець строку 10 жовтня 2021 року.

Засуджений з 03 січня 2018 року відбуває покарання в Державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Згідно характеристики на засудженого, наданої начальником відділення СПС старшиною внутрішньої служби ОСОБА_7 , погодженої заступником начальника установи із соціально-виховної роботи «Темнівської виправної колонії (№100)» ОСОБА_8 від 08 квітня 2021 року, засуджений ОСОБА_4 в місцях позбавлення волі знаходиться з 10 жовтня 2017 року. Під час тримання в державній установі «Старобільський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 03 січня 2018 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)», характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має. На даний час до промислової зони не працевлаштований. Засуджений ОСОБА_4 підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Засуджений ОСОБА_4 приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень навичок. Засуджений ОСОБА_4 до виконання робіт із благоустрою установи ставиться задовільно, ініціативи не проявляє, участі у суспільному житті відділення не приймає. Засуджений бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», до реалізації програми ставиться посередньо, підтримує соціально-корисні зв`язки з матір`ю шляхом листування, телефонних розмов, отримання посилок та передач. Засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання на профілактичних обліках установи не перебував.

Адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_4 за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього ст. 81 КК України не доцільно.
Відповідно до положень ст. 81 КК України особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим:не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Слід зазначити, що виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

У відповідності до положень п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Згідно до положень ст.6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.
Сумлінна поведінка засудженого означає зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержанні дисципліни; виконанні вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявності заохочень і відсутності стягнень; участі у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого за весь час відбування ним покарання.

Судом встановлено, що згідно довідки про заохочення та стягнення на засудженого ОСОБА_4 , останній стягнень та заохочень не має.

Як вбачається із довідки про працевлаштування засудженого в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», засуджений ОСОБА_4 був працевлаштований до промислової зони установи з березня 2018 року по травень 2019 року, з липня 2019 року по квітень 2020 року, з серпня 2020 року по березень 2021 року. На теперішній час до промислової зони установи не працевлаштований.

Згідно довідки про майновий позов, який підлягає відшкодуванню за вироком суду, у засудженого ОСОБА_4 за вироком суду виконавчі листи відсутні.

Із матеріалів особової справи вбачається, що засуджений ОСОБА_4 на протязі всього часу відбування покарання характеризується посередньо, заохочень та стягнень не має, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться задовільно, проте ініціативи не проявляє, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, участі у суспільному житті відділення не приймає.
Враховуючи дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого кримінального правопорушення, поведінку та спосіб життя за весь час відбуття покарання, суд приходить до висновку про відсутність достатніх та переконливих даних, які б свідчили про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, а тому суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення.

їНа підставі вищевикладеного, керуючись ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1