КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
при секретарі ОСОБА_4 ,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_7 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , та накладено арешт майно, а саме на:
- автотранспортний засіб «Toyota Land Cruiser 200», 2014 року випуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дружина підозрюваного ОСОБА_5 ), а фактичним користувачем до моменту затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- земельну ділянку, кадастровий номер: :01:105:0020, площею 0.0306 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- домоволодіння, загальною площею 220 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановлене рішення слідчий суддя мотивував тим, що органом досудового розслідування доведено наявність підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження з метою забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна.
В апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , щодо накладення арешту на нерухоме майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 , та на транспортний засіб, що належить на праві власності ОСОБА_9 .
Апелянт не погоджується з твердженням слідчого, щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки надані органом досудового розслідування матеріали не містять жодних відомостей, які б вказували, що арештоване майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.
Посилається апелянт і на необґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Що стосується арешту майна з метою забезпечення його можливої конфіскації, як виду покарання, то апелянт вважає такі висновки слідчого судді хибними. Так, згідно доводів апеляційної скарги, право власності на земельну ділянку було зареєстроване 03 січня 2020 року, що спростовує доводи сторони обвинувачення з приводу того, що воно набуте злочинним шляхом. Крім того, дана земельна ділянка є спільною сумісною власністю, яка належить підозрюваному і його дружині ОСОБА_9 . Є власністю ОСОБА_9 і автомобіль, на який накладено арешт. При цьому, представник зазначає, що ОСОБА_9 не перебуває у статусі підозрюваної, а тому закон забороняє накладення арешту на належне їй майно з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.
Також, апелянт зазначає, що домоволодіння загальною площою 220 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності та належить ОСОБА_9 розмір частки 80/200, ОСОБА_10 розмір частки 20/100, ОСОБА_5 розмір частки 80/200.
Посилається автор апеляційної скарги і на негативні наслідки від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Одночасно представник власника майна ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_6 , ставить питання про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді, посилаючись на те, що розгляд клопотання слідчого про арешт майна відбувся без виклику власника майна чи його представника, а про постановлене судом рішення останнім стало відомо лише 26 листопад 2020 року.
В судове засіданняпредставник власника майна та прокурор не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у їх відсутності, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Також слід зазначити, що прокурором у кримінальному провадженні Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , надіслано на адресу суду лист, з якого вбачається, що 19.05.2021 прокурором направлено обвинувальний акт із додатками на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (Дніпро) у кримінальному провадженні № 0000087 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , за ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_12 , за ч. 4 ст. 189 КК України, яке виділено з кримінального провадження, для розгляду по суті.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, що в даному випадку мало місце, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Враховуючи, що власник майна ОСОБА_5 , в інтересах якої подана апеляційна скарга участь у судовому засіданні суду першої інстанції не приймав, а апеляційна скарга подана в межах строку визначеного ч. 3 ст. 395 КПК України, тому строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000030 від 25.02.2020 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Дніпропетровської області, організованою групою, яка діючи за попередньою змовою, під погрозами заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та знищення (пошкодження) майна здійснювалось вимагання грошових коштів та майнових прав на об`єкти права власності і користування у суб`єктів господарювання Дніпропетровської області.
16.07.2020 в ході проведення слідчих дій ОСОБА_11 , ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 17.07.2020 вказаним особам вручено підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Згідно наявної в матеріалах кримінального провадження інформації наданої ГУ БКОЗ СБ України за вих. №14/3/3-13709 у відповідності до відомостей Головного сервісного центру МВС України, встановлено автотранспортні засоби, які перебувають у фактичному користуванні та власності фігурантів провадження.
Крім того, автотранспортні засоби можуть бути знаряддями чи засобами вчинення кримінальних правопорушень, серед яких: Toyota LandCruiser 200, 2014 рокувипуску, білого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 - (власник ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) - користується ОСОБА_5 .
Відповідно до інформації єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційна довідка №225008491), у спільній сумісній власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває земельна ділянка прощею) 0.0306 га, кадастровий номер: :01:105:0020, за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, за інформацією з єдиного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформаційні довідки №225008791; №225008587), у власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває домоволодіння, загальною площею 220 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
07.10.2020 слідчий в ОВС 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000030 від 25.02.2020 за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нерухоме майно, що належать на праві власності підозрюваному ОСОБА_5 та транспортний засіб, що належать на праві власності ОСОБА_9 .
На обґрунтування вимог даного клопотання слідчий послався на те, що оскільки ОСОБА_5 підозрюються у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України є достатні підстави вважати, що вищезазначений автотранспортний засіб, земельну ділянку та нерухоме майно придбано за грошові кошти, що одержані злочинними шляхом, разом з тим транспортний засіб може бути знаряддям чи засобом вчинення злочинних діянь з боку останнього. Крім того, санкція ч. 4 ст. 189 КК України передбачає конфіскацію майна.
Як підставу для накладення арешту слідчий вказує на те, що вищезазначене майно на праві власності належать підозрюваному ОСОБА_5 , яке може бути конфісковано у майбутньому за вироком суду, що відповідно до п.3 ч.2 ст. 170 КПК України, а також транспортний засіб може бути знаряддям чи засобом вчинення злочинних діянь ОСОБА_5 , що є належною підставою для накладення арешту на дане майно.
12.10.2020 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт згідно переліку зазначеному у клопотанні.
Приймаючи таке рішення слідчий суддя врахував, що санкція ч. 4 ст. 189 КК України, за якою ОСОБА_5 повідомлено про підозру, передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, а тому, з метою забезпечення виконання вироку суду в частині можливої конфіскації майна, та зважаючи на наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно може бути перетворено або відчужене, клопотання слідчого задоволено з підстав, визначених п.3 ч.2 ст. 170 КПК України.
З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому досліджені матеріали справи, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а тому слідчим суддею обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.
З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, тому колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.
Під час апеляційного розгляду встановлено, що 19.05.2021 прокурором направлено обвинувальний акт із додатками на адресу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (Дніпро) у кримінальному провадженні № 0000087 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , за ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_12 , за ч. 4 ст. 189 КК України, яке виділено з кримінального провадження №0000030, для розгляду по суті.
Тому твердження апелянта, щодо належності арештованого майна, законності накладення такого арешту, відповідності його критеріям визначеним ст. 98 КПК України та можливої конфіскації є предметом розгляду судом першої інстанції, в якому розглядається кримінальне провадження №0000087 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_5 , за ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 289 КК України та ОСОБА_12 , за ч. 4 ст. 189 КК України, яке виділено з кримінального провадження №0000030, в порядку ст. 174 КПК України з клопотанням про скасування арешту майна в цій частині. Оскільки у разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому. За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування - направлення обвинувального акту до суду.
Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.
Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.
На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.
Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -
п о с т а н о в и л а:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , про поновлення пропущеного строку на оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року, - задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2020 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
______________ ________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Унікальний номер справи: 761/31672/20 Категорія ст. 170 КПК України
Номер апеляційного провадження: 11-сс/824/364/2021
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_13
Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_1