КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року про продовженняобвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою до 21.02.2021 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0007620 стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року під час вирішення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою в порядку ст. 331 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.02.2021 року включно та визначено розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у виді двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 42 040, 00 (сорок дві тисячі сорок) гривень.

На дану ухвалу обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду про продовження строку тримання його під вартою,ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції вимог ст.ст. 177, 178, 194, 199 КПК України, оскільки під час вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою, прокурор не навів доказів на підтвердження наявності обставин, визначених ч.1 ст. 194 КПК України та не обґрунтував своєї позиції щодо неможливості застосування стосовно нього ( ОСОБА_5 ) більш м`якого запобіжного заходу.
На переконання апелянта, під час вирішення питання доцільності продовження тримання його під вартою судом першої інстанції не було враховано, що ризики, які слугували підставою для застосування і продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою зменшились, що свідчить можливість застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того апелянт вказує, що матеріали справи не містять жодного доказу його причетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, а єдиною підставою для продовження строку тримання його під вартою, на яку суд послався в обґрунтування свого рішення, є те, що він ( ОСОБА_5 ) начебто буде впливати на свідка, який ухиляється від суду протягом 8 місяців.

Відповідно до положень ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_5 не заявляв клопотання про розгляд його апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження і таких клопотань від інших учасників кримінального провадження не надходило, апеляційний суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/761/2325/2020 (справа №761/13984/20), які разом з апеляційною скаргою надішли до суду апеляційної інстанції та доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_6 було вирішено визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку за попереднім вироком, характер та тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його винуватості, дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання на території м. Києва, раніше судимий, а відтак, з метою забезпечення участі обвинуваченого при розгляді даного кримінального провадження суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, не зменшилися і продовжують існувати, зокрема обвинувачений може здійснити спроби переховування від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні

Разом з тим, суд визнав можливим визначити обвинуваченому ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладанням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, оскільки на переконання суду такий розмір застави буде співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та достатнім стимулюючим заходом для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання ним обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

Також суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що на даний час, тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою є виправданим, оскільки інкриміноване йому кримінальне правопорушення має досить високий ступінь суспільної небезпеки, що не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що ризики, які слугували підставою для обрання та продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зменшились, а також твердження апелянта про можливість застосування стосовно нього більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки при вирішенні питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та вважає недостатнім застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

За викладеним, ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 24.12.2020 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином мотивованою, і підстав для її скасування та застосування стосовно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 21.02.2021 року включно та визначено розмір застави у виді двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42 040, 00 (сорок дві тисячі сорок) гривень без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3