Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/534/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні матеріаликримінального провадження №0000009 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , на вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.04.2021, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Червоновершка Компаніївського району Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , безробітного, освіта середня, раніше неодноразово судимого, останній раз:
- 16.01.2020 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, строком на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,
визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначенопокарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, частково зараховано до покарання за цим вироком невідбуту частину покарання за попереднім вироком Бобринецького районного суду від 16.01.2020 та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в сумі 715 грн.
За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку суду ОСОБА_6 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, за таких обставин.

Так, 20 грудня 2018 року, близько 00:30 годин ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, підійшов до автомобіля марки ВАЗ-2102, зеленого кольору, 1975 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився біля подвір`я домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_2 та належить Житньому ОСОБА_9 . Впевнившись у тому, що його ніхто не бачить, шляхом відчинення капоту автомобіля та демонтування руками з`єднувальних частин, таємно, повторно, викрав акумуляторну батарею Forse 6СТ 60Ah 600А 12V, вартістю 932,80 грн, згідно висновку експертизи № 9 від 18.01.2019.
З місця скоєння злочину ОСОБА_6 зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 932,80 грн.
Захисник-адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , у своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок районного суду, визнати ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку з недоведеністю його вини, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Захисник вважає, що суд першої інстанції припустився помилки, встановивши вину його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Фактично виносячи обвинувальний вирок, суд взяв до уваги лише показання потерпілого, який не був очевидцем події, а також показання свідків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які також не були очевидцями події і стосовно крадіжки акумуляторної батареї пояснити нічого не змогли, та відповідно поклав ці показання в основу вини засудженого ОСОБА_6 .
Три письмові докази, які були долучені до матеріалів обвинувального акту та на думку суду першої інстанції доводять вину його підзахисного наступні: - протокол огляду місця події, а саме ділянки місцевості по АДРЕСА_2 , від 10.01.2019 з фото таблицею (т.1 а.к.п.181-184); - висновок товарознавчої експертизи № 9 від 18.01.2019 (т.1 а.к.п.193-195) та протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 з фото таблицею, від 26.01.2019 (т.1 а.к.п.185-190), але всі ці докази не доводять вину ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки слідчий експеримент не проведений на місці події та в тих умовах, які були б наближені до події (місце, час, спосіб), був проведений без понятих, які хоч і зазначені в протоколі, але безпосередньо участі в процесуальній дії не приймали, що узгоджується з їхньою неявкою до суду на протязі двох років та показаннями потерпілого, який був присутній під час проведення слідчого експерименту та показаннями ОСОБА_6 , які узгоджуються між собою в частині відсутності понятих на слідчому експерименті.
Тому, захисник вважає, що будь-які належні, допустимі та достатні докази для встановлення вини його підзахисного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України в даному кримінальному провадженні відсутні.
Обвинувачений ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі також просить скасувати вирок районного суду та визнати його невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.
Зазначає, що вказаний злочин він не вчиняв, а працівники поліції обманним шляхом змусили його визнати себе винним по цьому епізоду крадіжки та запевнили, що йому за це нічого не буде. Також, просить притягнути до кримінальної відповідальності свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які на його думку протиправно оговорили його у скоєнні злочину, який він не вчиняв.
Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали свої апеляційні скарги, думкупрокурора, який заперечив їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове і судове слідство проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку районного суду висновки про винність обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч. 2 ст. 185 КК України за обставин, вказаних у вироку суду, ґрунтуються на досліджених доказах, яким суд першої інстанції надав всебічну і об`єктивну оцінку та які повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Так, при розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та показав, що взагалі не причетний до вказаної в обвинувальному акті події злочину, а тому просив врахувати ці обставини та виправдати його.
Не зважаючи на не визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, повністю підтверджується сукупністю належних, допустимих і узгоджених між собою доказів, всебічно досліджених судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні та правильно оцінених судом в їх сукупності, а саме показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , а також письмовими доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні районного суду пояснив, що проживає в АДРЕСА_2 та має у власності автомобіль марки ВАЗ-2102, зеленого кольору, 1975 року випуску. Вказаний автомобіль знаходився біля його будинку та був не замкнений. Так він робив часто, оскільки автомобіль ніхто не чіпав. 20.12.2018 зранку він виявив, що замок запалювання у автомобіля був зіпсований та була відсутня акумуляторна батарея жовтого кольору. Чи звертався відразу з вказаним фактом до правоохоронних органів вже не пам`ятає та вперше побачив обвинуваченого ОСОБА_6 лише на слідчому експерименті. У ході якого проводилася відеофіксація, де ОСОБА_6 визнав свою вину та без жодного тиску, спокійно, детально, без підказок показав як вчинив злочин, а саме крадіжку акумуляторної батареї з його автомобіля марки ВАЗ-2102 та зазначив, що у нього не має причин оговорити обвинуваченого. Претензій майнового характеру до обвинуваченого не має, тому просить його суворо не карати.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні показав, що працює металоприймальником в смт. Компаніївка Кіровоградської області та особисто з обвинуваченим не знайомий, бачив його іноді, коли той приносив здавати металобрухт. Вказав, що саме обвинувачений ОСОБА_6 , точної дати події вже не пам`ятає, приніс йому здавати на металобрухт автомобільну акумуляторну батарею жовтого кольору. Вказану акумуляторну батарею він здав на метал та подальшої його долі не знає. Зазначив також, що обвинуваченого бачив іноді, особисто з ним не знайомий тому у нього причин оговорити обвинуваченого не має.
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що знайома, як з обвинуваченим так і з потерпілим, ще до даної події співмешкала зі ОСОБА_6 . Вказала, що самого акумулятора від автомобіля у обвинуваченого ОСОБА_6 не бачила, але у день події крадіжки, він запитав у неї чи не потрібен їй цей акумулятор, а на наступний день до неї прийшов потерпілий ОСОБА_10 та повідомив, що з його автомобіля викрадено акумулятор та запитав чи їй про це нічого не відомо і вона на це йому нічого не відповіла. Зазначила, що підстав оговорити ОСОБА_6 у неї не має.
Крім цього, вина ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, підтверджується письмовими доказами:
- протоколом огляду місця події, а саме ділянки місцевості по АДРЕСА_2 від 10.01.2019 з фототаблицею до нього, в ході чого при огляді автомобіля потерпілого виявлено відсутність акумуляторної батареї (т.1 а.к.п.181-184);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_6 з фототаблицею від 26.01.2019, в ході чого обвинувачений у присутності понятих добровільно відтворив обставини вчинення крадіжки акумуляторної батареї з автомобіля потерпілого (т.1 а.к.п.185-190);
- висновком судової автотоварознавчої експертизи Кіровоградського науково-дослідного Експертно-криміналістичного центру МВС України № 9 від 18.01.2019, згідно якого встановлена вартість викраденого майна (т.1 а.к.п.193-195).
Отже, проаналізувавши всебічно зазначені вище докази та обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів дійшла переконливого висновку, що взяті в сукупності всі вищеперераховані докази беззаперечно підтверджують причетність саме обвинуваченого ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а тому суд першої інстанції правильно кваліфікував його дії, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.
При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що апеляційні доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та доводи самого обвинуваченого, є фактично аналогічними тим, що заявлялися ними під час судового розгляду даного кримінального провадження у суді першої інстанції, який перевіривши їх належними чином, та з урахуванням вищезазначених доказів, надав їм мотивовану та правильну оцінку про їх необґрунтованість.

За таких обставин, колегія суддів перевіривши досліджені судом першої інстанції докази в їх сукупності вважає безпідставними доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого щодо непричетності ОСОБА_6 до інкримінованого злочину, оскільки вони повністю спростовуються наданими в судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який зазначив, що був очевидцем коли органами досудового розслідування проводився слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_6 , де останній визнавав свою вину та детально без примусу і тиску показував у який спосіб та яким чином вчинив даний злочин, а також показаннями свідків обвинувачення ОСОБА_12 , у якої він в день події запитував чи не потрібен їй автомобільний акумулятор та свідка ОСОБА_11 , якому обвинувачений ОСОБА_6 здав автомобільний акумулятор жовтого кольору на металобрухт, при цьому вказані свідки зазначили, що підстав оговорити обвинуваченого у них не має. Вказані показання є узгодженими між собою та з іншими письмовими доказами.
Також, доводи обвинуваченого та його захисника з приводу того, що слідчий експеримент проведений без понятих, які хоч і зазначені в протоколі, але безпосередньо участі в процесуальній дії не приймали, що узгоджується з їхньою неявкою до суду на протязі двох років, що також підтверджується показаннями потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_6 , які узгоджуються між собою в частині відсутності понятих на слідчому експерименті, колегія суддів вважає також безпідставними, оскільки вони суперечать фактичним обставинам справи.
Як вбачається з протоколу слідчого експерименту від 26.01.2019, його проведено за участі потерпілого та обвинуваченого ОСОБА_6 , а також у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які своїми підписами затвердили кожний аркуш вказаного протоколу (т.1 а.к.п.185-190).
Крім того, як вбачається з матеріалів судового провадження, як обвинувачений, так і його захисник жодного разу не заявляли суду клопотання з приводу допиту в судовому засіданні вказаних понятих. Проте, коли таке клопотання заявив прокурор у судовому засіданні 17.02.2020, то сторона захисту навіть не підтримала його, а залишила на розсуд суду. При цьому суд задовольнив дане клопотання та зобов`язав прокурора забезпечити явку свідків до суду (т.2 а.к.п.36). У судові засідання які відбулися 02.03., 11.03. та 25.03.2020, а також 22.06.2020 та 08.12.2020 ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не з`явились, і як пояснив прокурор, що вони за місцем проживання відсутні і їх місце перебування не відоме, а тому прокурор відмовився з допиту вказаних свідків, і проти цього не заперечували, як обвинувачений, так і його захисник, тому суд обґрунтовано задовольнив клопотання прокурора про відмову від допиту вказаних свідків (т.2 а.к.п.166-167).
Також, не відповідають дійсності і доводи захисника про те, що потерпілий в судовому засіданні підтвердив, що понятих при проведенні слідчого експерименту не було, оскільки згідно журналу судового засідання за 09.12.2019 (т.1 а.к.п.236), на питання захисника потерпілий пояснив, що він не пам`ятає чи були залучені поняті, однак не стверджував того, що їх там не було, як на це помилково вказує захисник.
Тому, з урахуванням наведеного вище, таку позицію сторони захисту колегія суддів вважає наміром уникнути відповідальності за скоєну обвинуваченим крадіжку.

Перевіряючи вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, його особу та обставини які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому, районний суд правильно врахував, що ОСОБА_6 вчинив умисний корисливий злочин, не працює, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності,що свідчить про його усвідомлену кримінальну та антисоціальну поведінку, відсутність помякшуючих і обтяжуючих обставин, а тому обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність призначити йому покарання лише у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням на строк, передбачений санкцією статті обвинувачення, який є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Тобто, вид та розмір призначеного йому судом першої інстанції покарання на думку колегії суддів є виваженим, слугуватиме не тільки справедливою карою за вчинене діяння, а й буде запобігати вчиненню ним та іншими особами нових злочинів.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах вимог апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, колегія суддів істотних порушень кримінально - процесуального законодавства під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які б могли призвести до прийняття судом першої інстанції неправильного рішення - не встановила.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, а вирок суду першої інстанції слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 28.04.2021 стосовно ОСОБА_6 - залишити без зміни.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який утримується під вартою у той же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2