ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/2111/14-к Номер провадження 11-кп/814/556/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.4 ст. 296 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючої ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000132 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 28 січня 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бакумівка Миргородського району Полтавської області, українець, громадянин України, з середньою освітою, працюючий водієм ФОП « ОСОБА_9 », одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , судимий:
- 18.03.2013 Глобинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 121 КК України на 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки,
засуджений за ч.4 ст. 296 КК України на 4 роки позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 18.03.2013, і остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Вирішено питання про речові докази.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, ігноруючи існуючі у суспільстві загальноприйняті правила поведінки і норми моралі, намагаючись самоутвердитись за рахунок приниження інших осіб і нахабно показуючи своє зневажливе ставлення до оточуючих, безпричинно вчинили хуліганство, що супроводжувалося особливою зухвалістю.
02 березня 2014 року приблизно о 23.30 год ОСОБА_8 діючи спільно із ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , на автомобілі «Шевроле Авео», сірого кольору, який знаходиться у користуванні ОСОБА_10 , приїхали до зупинки громадського транспорту, біля магазинів «Спокуса», «Харчі» по вул. Леніна в м. Глобине, що є громадським місцем, де в цей час перебували ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . Неподалік від них, перед магазином «Спокуса» по мобільному телефону розмовляв ОСОБА_15 .
ОСОБА_10 , перебуваючи за кермом автомобіля Шевроле Авео, висунув через відкрите бокове вікно мисливську рушницю «ІЖ-12» № НОМЕР_1 , належну йому на праві власності та на підставі дозволу № ПО 001947/3 від 25.12.2012 по 25.12.2015, та направив її в бік ОСОБА_13 і виразив вимогу піти із зупинки. Далі продовжуючи свої протиправні дії, вийшов з автомобіля, підійшов до ОСОБА_13 , направив вказану рушницю в його бік і висловив погрозу здійснити постріл, після чого ОСОБА_13 та ОСОБА_14 втекли.
В цей час, ОСОБА_8 , вийшов із салону автомобіля марки «Шевроле Авео», сірого кольору, і безпричинно розпочав бійку з ОСОБА_15 , а ОСОБА_11 , дістав із салону автомобіля марки «Шевроле Авео», сірого кольору, дерев`яну биту, яка була заздалегідь заготовлена для нанесення тілесних ушкоджень, і не являється холодною зброєю, та передав її ОСОБА_8 . В подальшому ОСОБА_8 наздогнав ОСОБА_15 , який втікав, і наніс декілька ударів дерев`яною битою в область голови і тулуба.
Після того як ОСОБА_13 та ОСОБА_14 втекли, ОСОБА_10 , здійснив один постріл в повітря, підійшов до ОСОБА_15 , який в цей час біля магазину «Харчі» намагався забрати дерев`яну биту у ОСОБА_8 , приставив мисливську рушницю впритул до скроні ОСОБА_15 і висловив погрозу здійснити постріл. Після цього, ОСОБА_15 почав тікати, а ОСОБА_8 наздоганяв ОСОБА_15 .
Продовжуючи хуліганські дії, ОСОБА_10 передав мисливську рушницю ОСОБА_16 і разом з ОСОБА_8 наздоганяли ОСОБА_15 з метою нанесення останньому тілесних ушкоджень.
Таким чином, вказаними протиправними діями ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_15 спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців, садна, припухання м`яких тканин голови, а також синців, саден тулуба та верхніх кінцівок.
У цей час, ОСОБА_11 , продовжуючи свої хуліганські дії, тримаючи в руках мисливську рушницю «ІЖ-12» № НОМЕР_1 , споряджену одним патроном, яку взяв у ОСОБА_10 , здійснив один постріл в повітря та помітивши ОСОБА_12 , який направлявся в бік ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , розуміючи, що ОСОБА_12 реально сприймає його дії як загрозу своєму життю та здоров`ю, направив рушницю в бік останнього, після чого висловив погрозу здійснити постріл та наказав тікати з місця події.
В апеляційній скарзі захисник просить змінити вирок, перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч.4 ст. 296 КК України на ч.2 ст. 125 КК України та призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції статті у вигляді штрафу.

Свої вимоги мотивує тим, що суд у вироку щодо ОСОБА_8 зазначив суперечливі показання обвинувачених, потерпілих та свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 . При цьому суд, пославшись на показання одних свідків та потерпілого ОСОБА_13 , не надав належну оцінку показанням інших потерпілих та свідків щодо обставин початку конфлікту між ОСОБА_8 та ОСОБА_15 .

Вважає, що судом не було встановлено наявність змови між ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 на вчинення хуліганських дій. Не спростовано доводи, що ОСОБА_8 вийшов з машини з метою припинити дії ОСОБА_10 , а також те, що у бійку він вступив після спричинення йому удару ОСОБА_15 . При цьому зазначає, що дані дії були вчинені не з метою порушення громадського порядку, а через напад ОСОБА_15 на нього.

Стверджує, що ОСОБА_8 не було відомо про намір ОСОБА_10 застосувати зброю та про наявність в машині дерев`яної бити. Биту передав йому ОСОБА_20 і він її використав для свого захисту. Вогнепальну зброю не застосовував.

Тому, вважає, що дії ОСОБА_8 не можуть бути кваліфіковані за ч.4 ст. 296 КК України.

Зазначає, що враховуючи завдані ОСОБА_15 обвинуваченим ОСОБА_8 тілесні ушкодження та відсутність об`єктивних доказів вчинення ним дій з хуліганських мотивів, дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати за ч.2 ст. 125 КК України.

Крім цього просить врахувати, що з часу звільнення ОСОБА_8 з-під варти, він не вчинив жодного правопорушення, має позитивну характеристику, одружений, виховує дитину дружини, має батьків похилого віку.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити за відсутності доказів.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційних скарг, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, є правильним та ґрунтується на належних і допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені судом першої інстанції та отримали належну оцінку.

Допитаний в судовому засіданні у суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_13 пояснив суду, що 02 березня 2014 року приблизно о 23:00 год вони разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , перебуваючи в центрі м. Глобине на зупинці біля магазину «Спокуса», чекали на таксі. В цей час до них під`їхав автомобіль «Шевроле Авео» сірого кольору. Під час спілкування з водієм автомобіля, останній, через відчинене вікно, направ рушницю у їх бік і наказав сідати в автомобіль, на що він відмовився. Після цього, водій автомобіля ОСОБА_10 вийшов з рушницею з автомобіля, направив її в його бік та наказав тікати. Він почав відходити назад та в цей момент побачив, як підійшов ОСОБА_15 та запитав що трапилося. Бачив, як один з обвинувачених, не водій автомобіля, вдарив ОСОБА_15 битою по обличчю. Вони з ОСОБА_14 втекли, залишили місце пригоди та викликали працівників поліції. ОСОБА_12 намагався допомогти ОСОБА_15 . В той час як телефонували до поліції, чули два постріли.
Потерпілий ОСОБА_15 суду повідомив, що побачив, як до ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_13 під`їхав автомобіль «Шевроле Авео», з якого водій висунув рушницю, а потім з автомобіля вийшов водій з рушницею та направляв її у бік хлопців. Підійшовши до автомобіля з метою захисту хлопців, він поцікавився, що трапилося та в цей час отримав удар в обличчя від ОСОБА_8 . При цьому у нього випав телефон. Коли він намагався його підняти, йому продовжували наносити удари. Потім побачив в руках ОСОБА_11 биту, яку у нього вихватив ОСОБА_8 та почав наносити цією битою йому удари. Підбіг ОСОБА_12 та вони намагалися забрати биту у ОСОБА_8 .. Через деякий час він вирвався та почав тікати через дорогу до готелю «Берізка», ОСОБА_10 та ОСОБА_8 знову його наздогнали та наносили йому тілесні ушкодження. Він знову вирвався та перебіг на територію центрального ринка, а за ним погнався ОСОБА_8 . Він вдарив ОСОБА_8 в обличчя та втік через стадіон додому до ОСОБА_19 . На місці події чув два постріли.
Такі показання потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_15 відповідають показанням свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які були безпосередніми учасниками події, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження та вони засуджені вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 23.05.2019 за ч.4 ст. 296 КК України
Показання вказаних потерпілих та свідків також узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 та ОСОБА_19 .
Сам факт події, послідовність дій та бійку між ним і ОСОБА_15 із застосуванням бити, не заперечує і сам обвинувачений ОСОБА_8 .
Твердження обвинуваченого, що він вийшов з автомобіля з метою припинити дії ОСОБА_10 , який погрожував ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 рушницею, крім показань самого ОСОБА_8 , не підтверджується жодними доказами.
Про те, що бійку між ОСОБА_15 та ОСОБА_8 розпочав саме обвинувачений, вказує не лише потерпілий ОСОБА_15 , а й інший потерпілий ОСОБА_12 , який зазначав у суді першої інстанції, що коли ОСОБА_15 підійшов і запитав, що трапилося, з автомобіля вишли двоє осіб, один з яких відразу завдав удар рукою, стиснутою в кулак, в обличчя ОСОБА_15 , від чого у потерпілого випав телефон. Інший чоловік дістав з автомобіля биту і передав її чоловіку, з яким відбувалася бійка ОСОБА_15 . Через деякий час ОСОБА_15 вирвався та почав втікати, його наздогнали ОСОБА_11 , ОСОБА_8 і ОСОБА_10 та разом завдавали потерпілому ударів руками і ногами. Коли він підбіг на допомогу ОСОБА_15 , ОСОБА_11 направив на нього зброю та наказав втікати, тому він підняв руки вгору та почав відступати.
Такі показання потерпілого ОСОБА_12 узгоджуються з показаннями інших учасників провадження та доказами, дослідженими судом, і жодним чином не суперечать обставинам встановленим під час судового розгляду.
При цьому, суд першої інстанції правильно зазначив, що показання ОСОБА_12 чіткі, логічні та послідовні щодо обставин та механізму вчинення кримінального правопорушення, а також дій кожного із учасників конфлікту. Проте, потерпілий помилився в прізвищах та помилково зазначив, що бійка розпочалася між потерпілим ОСОБА_15 і ОСОБА_11 , замість ОСОБА_8 , а також помилково вказав, що биту з автомобіля дістав ОСОБА_8 .
Враховуючи викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_8 безпричинно розпочав бійку з ОСОБА_15 , а в подальшому наносив ОСОБА_15 удари дерев`яною битою в область голови і тулуба.
Доводи обвинуваченого про те, що биту він використовував для самозахисту, а не для спричинення ударів потерпілому, не узгоджуються з показаннями інших учасників провадження, а також спростовуються відеозаписами із камер відеоспостереження з магазину «Спокуса ПП «Кулініч», з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ПП ОСОБА_21 , з магазину «Формула ПП Збираник, з яких, зокрема вбачається, як напроти магазину «Харчі» та «Спокуса» чоловік, близько 9 хвилин розмовляв по мобільному телефону. Потім він різко направляється в сторону зупинки громадського транспорту і зникає з території огляду камери. Через дві хвилини цей чоловік з`являється в полі огляду знову. Він відходить, а на нього наступає інший чоловік та вони обмінюються ударами. З`являються ще двоє, які несуть щось в руках. Той, що наступав першим, вихоплює в одного з тих, хто підійшов, якийсь предмет і біжить на того, хто відступає. Біля нього з`являється ще один чоловік. Видно, як троє осіб напроти магазину «Харчі» б`ють ногами одного чоловіка, який лежить, скрутившись. Далі цей чоловік виривається, біжить через дорогу, його переслідують троє. Камера з магазину «Формула» о 23.36 год зафіксувала відхід одного чоловіка від іншого з піднятими руками в напрямку магазину «Кулінічі».
Більше того, обвинувачений ОСОБА_8 під час перегляду вказаних відеозаписів в суді першої інстанції впізнав себе на відеозаписі, та зазначав, що він дійсно брав у ОСОБА_11 биту і біг за ОСОБА_15 .
Дерев`яну биту було виявлено неподалік від магазину «Спокуса» на вул. Леніна м. Глобино, що підтверджується протоколом огляду місця події від 02.03.2014.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив всі обставини вчинення злочину.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого злочину не ґрунтуються на нормах матеріального права з огляду на таке.
Безпосереднім об`єктом кримінально-правової охорони за ст. 296 КК України є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється у людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства. Домінування у свідомості винного такого внутрішнього спонукання і відсутність особистого мотиву посягання на потерпілого є головним критерієм хуліганства, як злочину проти громадського порядку та моральності.

В ході судового розгляду та апеляційного провадження судом було встановлено, що ОСОБА_8 разом з іншими особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, на автомобілі без будь-якої на те причини приїхали на зупинку громадського транспорту, де перебували потерпілі та свідок, через малозначну причину почали погрожувати зброєю, а ОСОБА_8 - застосовувати дерев`яну биту, завдаючи ударів одному із потерпілих. При цьому ні ОСОБА_8 , ні особи, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, не зазначають про особисті мотиви посягання. Тому кваліфікація за ст. 125 КК України, як просить захисник, виключається.
Доводи захисника про відсутність змови між ОСОБА_8 та іншими особами на вчинення злочину перевірялися судом першої інстанції та суд не зазначав дану кваліфікуючу ознаку.
Натомість, суд правильно встановив, що хуліганство було вчинене групою осіб, оскільки як ОСОБА_8 , так і особи, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження, брали участь у вчиненні злочину, зокрема застосовували зброю, а обвинувачений - биту, яку особи привезли з собою, їх дії були спільні, об`єднані єдиною метою, вчинені у громадському місці і за їх ініціативою та із застосування насильства.
Частиною 1 статті 28 КК України передбачено, що кримінальне правопорушення визнається таким, що вчинене групою осіб, якщо у ньому брали участь декілька (два або більше) виконавців без попередньої змови між собою.

Крім цього встановлено, що ОСОБА_8 під час вчинення хуліганських дій застосовував биту, тобто предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень.

Заздалегідь заготовленими для нанесення тілесних ушкоджень є предмети, які хоча і не піддавались будь-якому попередньому обробленню, але були спеціально підготовлені винним для вказаної цілі та об`єктивно можуть бути використані для нанесення тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи вказаної кваліфікуючої ознаки хуліганства, слід ураховувати, що вона має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесних ушкоджень або коли використання цих предметів під час вчинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян (пункти 11, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 10 «Про судову практику в справах про хуліганство»).
З показань ОСОБА_8 , осіб, матеріали щодо яких виділено в окреме провадження та свідків ОСОБА_15 і ОСОБА_12 вбачається, що биту ОСОБА_11 дістав з автомобіля на якому приїхали ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . При цьому, дістав її у момент конфлікту та підійшов з нею до епіцентру подій, а ОСОБА_8 , вихвативши її з рук ОСОБА_11 , наносив битою удари потерпілому ОСОБА_15 , заподіявши тілесні ушкодження. Тому доводи захисника, що бита не є предметом, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень, не відповідає дійсності.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_8 обґрунтовано отримало правову оцінку за ч. 4 ст. 296 КК України, а саме: як вчинення ОСОБА_8 умисних дій, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчинене групою осіб (хуліганство), із застосуванням вогнепальної зброї мисливської рушниці та дерев`яної бити, що є предметом заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень. Отже, немає підстав вважати, що судом неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність.

З огляду на вказане істотних порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та судового розгляду колегією суддів не встановлено.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, його характеристики з місця проживання та роботи, наявність судимості, те, що новий злочин вчинив у період іспитового строку, відсутність обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст. 296 КК України відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Разом з цим, колегія суддів дійшла висновку, що визначене ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України покарання, необхідно змінити з огляду на таке.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 13.01.2016 ОСОБА_8 за ч.4 ст. 296 КК України було призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання, призначене вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 18.03.2013 та остаточно визначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Правильність покарання призначеного ОСОБА_8 судом першої інстанції за вчинений злочин було перевірено апеляційним судом та будь-якого неправильного застосування законодавства колегією суддів не встановлено.

Скасовуючи вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 13.01.2016 та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 12.05.2016 щодо ОСОБА_8 , Вищий спеціалізований суд України в розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 10.10.2017 зазначив про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме про порушення судом першої інстанції таємниці народчої кімнати. При цьому, судом касаційної інстанції в ухвалі не зазначено про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ч.3 ст. 439 КПК України, за таких обставин, покарання за сукупністю вироків, визначене ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України, необхідно пом`якшити.

Також, враховуючи, що ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 23.05.2019 з кримінального провадження № 0000132 виділено в окреме провадження матеріали щодо ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , колегія суддів дійшла висновку, що з мотивувальної частини вироку необхідно виключити вказівку про вчинення ОСОБА_8 злочину групою осіб з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вказавши про вчинення злочину групою осіб з особами, матеріали відносно яких виділено у окреме провадження.

Крім цього, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 вчинив злочин 02.03.2014. На підставі вироку Глобинського районного суду Полтавської області від 28.01.2021 ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та він був затриманий негайно в залі суду, тобто 28.01.2021.

Тому, під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №838-VIII, відповідно до правового висновку, зазначеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року в справі №663/537/17. Тобто ОСОБА_8 має бути зарахований у строк покарання період попереднього ув`язнення з часу затримання 28.01.2021 по день набрання вироком законної сили, тобто 11.05.2021 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Також, у строк відбування покарання необхідно зарахувати день за день період з 01.06.20216 по 24.10.2017, протягом якого ОСОБА_8 відбував покарання за вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 13.01.2016, скасованого ухвалою Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.10.2017.

З огляду на викладене вище, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника підлягають частковому задоволенню, а вирок зміні.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 28 січня 2021 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.4 ст. 296 КК України до покарання, обраного судом першої інстанції, у виді 4 років позбавлення волі.

Пом`якшити покарання за сукупністю вироків та визначити його на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного вироком Глобинського районного суду Полтавської області від 18.03.2013, строком 1 рік 1 місяць позбавлення волі, визначивши ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку про вчинення ОСОБА_8 злочину групою осіб з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вказавши про вчинення злочину групою осіб з особами, матеріали відносно яких виділено у окреме провадження.

Зарахувати ОСОБА_8 на підставі ч.5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VII строк попереднього ув`язнення з 28.01.2021 по 11.05.2021 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 01.06.2016 по 24.10.2017 день за день.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4