Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа №945/645/21
Провадження № 1-кп/945/318/21
ВИРОК
Іменем України

17 серпня 2021 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження №0000009, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.03.2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Михайлівка Драбівського району Черкаської області, українки, громадянки України, з середньо-спеціальною освітою, не заміжньої, раніше не судимої, військовослужбовця військової служби за контрактом, у військовому званні «молодший сержант», яка проходить службу на посаді бойовий медик взводу 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1
у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

встановив:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що о 08 годині 00 хвилин 09.11.2020 року молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді бойового медика 5 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, в порушення вимог законодавства України, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишила військову частину НОМЕР_1 , що тимчасово дислокувалася на 235 МЦПП за адресою: АДРЕСА_1 та незаконно перебувала за адресою: АДРЕСА_1 , де проводила час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, приховуючи свою належність до Збройних сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам, як про військовослужбовця, що самовільно залишив військову службу. Об 11 годині 00 хвилин 21.04.2021 року ОСОБА_5 сама добровільно прибула до м.Миколаєва, з`явилася до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м.Миколаєві та повідомила про себе як військовослужбовця, що ухиляється від військової служби.

Позиція обвинуваченої ОСОБА_5 .
Обвинувачена ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому їй обвинуваченні визнала у повному обсязі, щиро каялася і дала показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Стаття Закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винною у вчиненні якого визнається обвинувачена ОСОБА_5 .
Протиправні дії обвинуваченої ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.407 КК України тобто, самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 .
В ході розгляду справи судом встановлено, що обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_5 судом не встановлені.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.
Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.

При визначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує, що остання є осудною в розумінні ч.1 ст.19 КК України, однак відповідно до ст.12 КК України вчинила тяжкий злочин.
Суд також враховує умови життя обвинуваченої, її соціальне та матеріальне становище, яка не заміжня, офіційно працевлаштована, раніше не судима, за місцем служби характеризується посередньо; стан її здоров`я, яка на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_5 , її активне сприяння розкриттю злочину, ставлення обвинуваченої до скоєного, яка шкодує про те, що сталося.

У відповідності до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше пяти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченій, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, відсутність тяжких наслідків, щире каяття ОСОБА_5 , її активне сприяння розкриттю злочину, ставлення обвинуваченої до скоєного, яка шкодує про те, що сталося, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченої, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства та її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України та застосувати положення ст.76 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У даному кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченої ОСОБА_5 не застосовувався.

Керуючись ст.100, ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:
ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та призначенням іспитового строку терміном на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_5 не обирати.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч.2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

17.08.2021