Дата документу 30.06.2021 Справа № 337/2779/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/2779/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/592/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 181 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, одруженого, студента Дніпровського державного аграрно-економічного університету, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 20 год. до 06 год. ранку наступного дня, строком на два місяці, з покладанням певних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 звернувся до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, за наступних обставин.

20 травня 2021 року у денний час, ОСОБА_7 , знаходячись на території Хортицького району м. Запоріжжя на урочищі «Вирва», при невстановлених слідством обставинах, незаконно придбав наркотичні засоби, а саме згортки з особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом, які став незаконно зберігати при собі, з метою їх подальшого незаконного збуту за винагороду.

22 травня 2021 року о 14 год. 15 хв. на ділянці місцевості навпроти буд. 5 по вул. Воронезька в м. Запоріжжя за координати 47.83.2493.35.039733 ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, в ході обшуку у якого було вилучено шість згортків із речовиною сіро-зеленого кольору та тринадцять полімерних згортків з кристалічною речовиною жовто-білого кольору.

Згідно висновку експерта, вилучений у ОСОБА_7 згорток із речовиною сіро-зеленого кольору є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено «канабісом», маса якого в перерахунку на висушену речовину складає 0,887 г, який відповідно до «Переліку накротичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 6 травня 2000 року, віднесений до категорії особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

22 травня 2021 року відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000397, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (а.с. 7).

22 травня 2021 року о 14 год. 15 хв. ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України (а.с. 16-18).

23 травня 2021 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (а.с. 37-38).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_7 , недоведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та вважав можливим застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що слідчим суддею в ухвалі від 24 травня 2021 року не надано оцінки доказам сторони обвинувачення при прийнятті рішення про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, більше того, вони взагалі не досліджувались під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, про що свідчить звуко та відео запис розгляду вказаного клопотання.

Зазначає, що ризик переховування від суду та органів досудового розслідування обґрунтовується тим, що в квітні місяці 2021 року ОСОБА_7 був звільнений з постійного місця роботи та по теперішній час не працевлаштований, а отже не має джерела доходу, постійно вживає наркотичні засоби, а саме, канабіс на протязі 4 років.

Звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що підозрюється в скоєнні тяжкого злочину за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі перебуваючи на волі з метою уникнення покарань може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, або вчинити знов тяжкий злочин, пов`язаний з незаконним обігом наркотичних засобів.

Також вказує на те, що на теперішній час не встановлені особи, які в свою чергу незаконно збували ОСОБА_7 наркотичні засоби, організовували Інтернет канал та можливо залучають інших осіб для незаконних збутів наркотичних засобів і в теперішній час, і перебуваючи на волі підозрюваний може попередити даних осіб, що їх незаконна діяльність викрита правоохоронними органами, що буде перешкоджати досудовому розслідуванні та своєчасному встановленню даних осіб.

Звертає увагу на те, що підозрюваний може зникнути та переховуватися від органів досудового розслідування, якщо йому не буде обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та винести нову, якою клопотання слідчого про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити та застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, зазначила, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є актуальними, а також тяжкість інкримінованого злочину свідчить про те, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Разом з тим, вказала, що доказів про порушення умов перебування підозрюваного під домашнім арештом немає.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що підозрюваний не перешкоджає ніяким чином у кримінальному провадженні, являється за викликом, в тому числі до апеляційного суду, має сім`ю, дитину.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, зазначив, що не порушує умови застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, завжди знаходиться вдома, не переховується.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі "Маккей проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи "Медведев та інші проти Франції" зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у "демократичному суспільстві" у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. "с" ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі "Белчев проти Болгарії" наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Так, як вбачається з наданих матеріалів та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Виклад обставин, що дають підстави підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, зроблено з посиланням на матеріали провадження, що їх підтверджують, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Разом з тим, врахувавши зазначені вище вимоги закону, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність даних, які б давали йому підстави обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при обрані запобіжного заходу, належним чином мотивував своє рішення, встановивши обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та вірно зазначив про відсутність обставин для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Проте, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора з приводу того, що перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя неправильно встановив їх відсутність.
Так, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який відноситься до категорії тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення, а також суворість можливого покарання у виді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, що загрожує підозрюваному в разі визнання його винним, існує ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Таким чином, доводи прокурора щодо наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є доведеними та цілком обґрунтованими.

Посилання на ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України носить не конкретний характер та жодних доказів на підтвердження факту його існування на теперішній час прокурором не надано.

Отже, стороною обвинувачення доведено тільки існування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Доводи прокурора з приводу того, що запобігти ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України можливо тільки шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, є студентом Дніпропетровського державного аграрно економічного університету (а.с. 48-51), має міцні соціальні зв`язки у вигляді малолітньої дитини та дружини (а.с.52, 54), має постійне місце проживання, де позитивно характеризується (а.с. 59).

Доводи прокурора про те, що підозрюваний ОСОБА_7 не має постійного місця роботи, вживає наркотичні засоби не спростовують висновки слідчого судді та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення та застосування відносно ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, в судовому засіданні апеляційної інстанції не надано даних на підтвердження порушення підозрюваним умов перебування під домашнім арештом.

Колегія суддів також враховує фактичну поведінку підозрюваного після застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, який від органу досудового розслідування не переховувався, на виклики слідчого з`являвся, не чинив перешкод кримінальному провадженню, за викликом апеляційного суду самостійно з`явився для розгляду апеляційної скарги прокурора, в якій ставилось питання про застосування у відношенні нього найсуворішого запобіжного заходу.

З огляду на зазначене, фактична поведінка підозрюваного на час розгляду апеляційної скарги свідчить, що заявлений в клопотанні слідчого ризик є мінімальним.

Крім того, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 р.).

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні в судовому засіданні свого об`єктивного підтвердження не знайшли, а прокурором не доведено неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2021 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 20 год. до 06 год. ранку наступного дня, строком на два місяці, з покладанням певних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4