Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

06 липня 2021 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000552 від 27 червня 2015 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 березня 2021 року

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгайці, Млинівського району, Рівненської області, українця, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше судимого 29.11.2014 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади наділені владними та організаційно-розпорядчими функціями та займати посади в органах державної влади або органах місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки з конфіскацією всього належного йому майна, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням строком 3 (три) роки,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 березня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 частково приєднано не відбуту міру покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2014 року за ч. 2 ст. 368 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, наділені владними та організаційно-розпорядчими функціями та займати посади в органах державної влади або органах місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки, з конфіскацією всього належного йому майна, та остаточно призначено покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 3 (три) роки та позбавленням права обіймати посади, наділені владними та організаційно-розпорядчими функціями та займати посади в органах державної влади або органах місцевого самоврядування на строк 3 роки.
ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб по 18 травня 2021 року (відповідно до ухвали суду від 30 березня 2021 року, ухвалою Рівненського апеляційного суду від 11 травня 2021 року продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 09 липня 2021 року). ОСОБА_6 взято під варту із зали суду.
Початок строку відбуття призначеного покарання ухвалено рахувати з дня постановлення вироку.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 документально підтвердженні витрати на проведення судових експертиз в сумі 14291 гривня.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» та обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду у сумі 200 000 гривень.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» та обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у сумі 200 000 гривень.
Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрон» та обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 матеріальну шкоду завдану злочином у сумі 46093 гривні 81 копійка.
Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_6 , будучи засудженим 29.11.2014 року вироком Дубенського міськрайонного судом Рівненської області за ч. 2 ст. 368 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади наділені владними та організаційно-розпорядчими функціями та займати посади в органах державної влади або органах місцевого самоврядування на строк 3 (три) роки з конфіскацією всього належного йому майна, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 3 роки на шлях виправлення не став, а під час випробувального терміну вчинив тяжкий злочин.
26.06.2015 в період часу з 22 год. 00 хв. до 22 год. 30 хв., ОСОБА_6 , керуючи в стані алкогольного сп`яніння автомобілем ВАЗ 21114, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Шевченка в с. Варковичі, Дубенського району, Рівненської області, рухаючись зі сторони центру с. Варковичі у напрямку автодороги Київ-Чоп, зі швидкістю 60 км/год., поблизу господарства № 27 по вул. Шевченка проявив неуважність до дорожньої обстановки, невірно її оцінив, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в порушення вимог пунктів 10.1 та 34.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету України від 10.10.2001 року перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1., яку перетинати заборонено, виїхав на смугу зустрічного руху та рухаючись по лівій зустрічній слузі допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_11 , який рухався по вулиці Шевченка у зустрічному напрямку по правій смузі руху, зі сторони автодороги Київ-Чоп у напрямку центру с. Варковичі. ОСОБА_6 внаслідок вчинених протиправних дій під час керування транспортним засобом з порушенням п. 10.1 та 34.1 правил дорожнього руху, створив небезпечно-аварійну обстановку, внаслідок якої не мав технічної можливості запобігти даній дорожньо-транспортній пригоді шляхом застосування екстреного гальмування при своєчасному прийнятті мір до реагування. В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження, від яких помер у медичному закладі, а транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи щодо місця зіткнення транспортного засобу з велосипедистом, неповноту і необ`єктивність судового слідства.
На думку обвинуваченого, його вина зібраними у справі та дослідженими у судовому засіданні доказами не підтверджується.
Вважає, що причиною ДТП були також винні дії потерпілого ОСОБА_11 .
Щодо цивільного позову, який заявлений потерпілими, то на думку, обвинуваченого він може бути предметом розгляду стосовно власника джерела підвищеної небезпеки ТзОВ «Агрон».
Зазначає, що в період лікування ОСОБА_11 надавав матеріальну допомогу сім`ї потерпілого на лікування.
Вказує на проблеми зі здоров`ям, стан якого погіршився, перебуваючи під вартою.
Просить скасувати вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 березня 2021 року та ухвалити новий вирок, яким його виправдати. Цивільний позов залишити без розгляду з підстав, визначених ст.1172 та ч.2 ст. 1187 ЦК України.
В поданих потерпілими ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та представником потерпілих адвокатом ОСОБА_10 запереченнях на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 вказують на необґрунтованість її вимог та невідповідність її доводів фактичним обставинам справи. Вважають вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим, а наведені у ньому висновки повністю спростовують вимога ОСОБА_6 .
Потерпілі звертають увагу суду, що від злочинних дій обвинуваченого ОСОБА_6 загинув їх батько, в результаті чого для них завдана тяжка психологічна травма, спричинена моральна та матеріальна шкода.
Зазначають, що на даний час обвинувачений ОСОБА_6 не відшкодував як моральної, так і матеріальної шкоди, він навіть не попросив вибачення.
Просять вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального закону, про що у вироку наведено докладні мотиви.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні злочину визнав частково лише у тому, що перебував у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем під час ДТП.

По суті пред`явленого обвинувачення дав показання про те, що 26 червня 2015 року він керував автомобілем ВАЗ 21114. Рухався з центра с. Варковичі в напрямку автодороги Київ- Чоп. Проїжджаючи поблизу лікарні, побачив на дорозі перешкоду, тому зробив маневр виїзду на смугу зустрічного руху для її об`їзду та в подальшому виконував маневр повороту керма для повернення на свою смугу руху. В той час побачив, що по дорозі рухаються троє велосипедистів. З першим велосипедистом він розминувся, так як між ними була безпечна відстань, другий велосипедист почав змінювати напрямок руху з своєї полоси, виїжджаючи на його смугу руху. Внаслідок чого, не зміг уникнути зіткнення, яке відбулося на його смузі руху. В час дорожньо-транспортної пригоди була темна пора доби, вулиця не освітлювалася. Він відразу зупинився, вийшов з авто, побачив, що потерпілий лежав по ходу його руху, з правої сторони на узбіччі. Швидкість руху його автомобіля становила не більше 55-60 км /год. Того дня перед керуванням автомобілем вживав алкогольні напої та перебував у стані алкогольного сп`яніння. Дорожнє покриття було сухим. Керував автомобілем та рухався з увімкненим світлом фар, видимість дороги була добра. Щоб уникнути зіткнення він подавав звуковий сигнал та застосовував екстрене гальмування.
В судовому засіданні апеляційної інстанції з приводу подій ДТП обвинувачений ОСОБА_6 надав аналогічні пояснення.
Однак, вина ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного злочину підтверджується іншими оціненими належним чином судом першої інстанції доказами.
Так, з наданих суду першої інстанції показань потерпілого ОСОБА_8 з приводу подій, які мали місце 26 червня 2015 року при встановлених судом обставинах, вбачається що він, підійшовши ближче до місця пригоди, побачив велосипед, який лежав неподалік автомобіля та чоловіка, який лежав в кюветі, в якому впізнав батька, останній дуже тяжко дихав, якого відвезли до Дубенської ЦРЛ. Потерпілий зазначив, що на дорозі в той момент не було перешкод, які потрібно було об`їжджати, відсутні будь-які виїмки чи сторонні предмети. По гальмівному шляху було видно, що водій автомобіля їхав по зустрічній смузі руху, потім почав різко змінювати напрямок руху, перетнувши осьову лінію розмітки. На вулиці в той момент було ще видно, асфальтне покриття було сухим, дорожню розмітку було чітко видно, так як незадовго до пригоди був проведений ямковий ремонт дороги.
Потерпіла ОСОБА_9 з приводу подій 26 червня 2015 року суду першої інстанції показала, що дізнавшись, що машина збила її батька, вибігла на вулицю, де побачила, що на проїжджій частині стояв автомобіль та карета швидкої допомоги, на узбіччі лежав непритомний батько, якого ложили на ноші та в подальшому відвезли до лікарні. Вона підійшла до водія ОСОБА_6 , який був у стані алкогольного сп`яніння та запитала, як це сталося, останній нічого їй не відповів.
Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 дав покази, що 26 червня 2015 року, приблизно о 22 год. він стояв вулиці, неподалік проїжджої частини. Повз нього проїхало троє велосипедистів. Двоє з яких їхали по середині своєї смуги руху, один ближче до осьової лінії. В подальшому, він побачив, що по зустрічній смузі руху їхав автомобіль, водій якого здійснював маневр переїзду з лівої зустрічної смуги руху на свою праву, під час якого збив одного з велосипедистів на зустрічній смузі. Після наїзду на велосипедиста автомобіль змінив напрямок руху та перестроївся на свою смугу руху. Вказав, що того вечора видимість проїжджої частини була хороша, на вулиці ще було видно, ям, обривів, перекопів чи будь- яких перешкод, які б змусили водія змінювати напрямок руху, у зв`язку з їх об`їздом, не було. Водій автомобіля звукового сигналу не подавав, гальмувати почав після наїзду на велосипедиста. Після зіткнення потерпілого відкинуло з своєї смуги руху на протилежну та останній лежав на узбіччі.
Аналогічні покази суду в судовому засіданні суду першої інстанції надав і свідок ОСОБА_13 .
Свідок ОСОБА_14 з приводу ДТП суду пояснив, що 26 червня 2015 року у вечірню пору доби він їхав велосипедом по правій крайній смузі руху в напрямку а/д Київ Чоп, попереду нього у попутному напрямку на цій же смузі руху їхали ще два велосипедисти на деякій відстані від нього, не змінюючи напрямку руху. Через декілька секунд він почув гальмування та удар і побачив, як одного з велосипедистів відкинуло на зустрічну смугу руху. Підійшовши до місця ДТП, побачив, що на узбіччі лежала травмована людина, на проїжджій частині було розкидане скло від пошкодженого автомобіля. В той час видимість на дорозі була хороша, будь-яких перешкод для руху автомобіля чи велосипеда на проїжджій частині не було.
Свідок ОСОБА_15 пояснив, що 26 червня 2015 року при встановлених судом обставинах він їхав велосипедом попереду, а знайомий ОСОБА_16 позаду. Почув шум та крик, коли зупинився, то побачив, що на лівій протилежній від їх руху стороні проїжджої частини дороги стояв легковий автомобіль, а на узбіччі дороги лежав потерпілій. Зазначив, що на момент скоєнння ДТП була ще світла пора доби, дорожнє покриття було сухим, вагомих перешкод для об`їзду на дорозі не було. Звукового сигналу чи звуку гальмування автомобіля в момент удару не чув.
Вищевказані показання потерпілих та свідків узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами, яким судом надана належна правова оцінка, а саме: даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, висновками експертиз, даними протоколів слідчих експериментів, проведених, зокрема з свідком ОСОБА_14 та ОСОБА_13 .
Так, з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми від 26.06.2015 встановлено місце дорожньо-транспортної пригоди - вул. Шевченка с. Варковичі, поблизу Варковицької лікарні навпроти будинку 27 дорога пряма, горизонтального профілю. Стан покриття сухий. Дорожнє покриття 2 напрямків. Автомобіль марки ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 розміщений на краю правої проїжджої частини. Слід гальмування та осипу скла розпочинається на лівій зустрічній смузі руху по відношенню до напрямку руху керованого ОСОБА_6 автомобілем, перед роздільною дорожньою розміткою 1.1 (суцільна пряма).
Суд прийшов до правильного висновку, що вказані у протоколі та додатках до нього відомості підтверджують встановлені обставини щодо місця дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу в цілому відповідає як свідченням свідків, допитаних під час судового слідства та даним висновку судової транспортно-трасологічної експертизи від 29.12.2015 року за № 3.1(Д)-105/15.
Судом вірно враховано, беручи до уваги дані судово-медичних експертиз, експертизи технічного стану автомобіля ВАЗ 21114, р.н. НОМЕР_1 , судової автотехнічної експертизи, наведені у вироку, що між отриманою ОСОБА_11 черепно-мозковою травмою та настанням його смерті існує прямий причинний зв`язок, протиправні дії ОСОБА_6 , які з технічної точки зору знаходились у причинному зв`язку з виникненням ДТП і виразились у вчиненні наїзду на потерпілого були причино-наслідковими, а обвинувачений мав можливість запобігти їх настанню шляхом дотримання ним вимог п.п.10.1. та 34.1 ПДР України, що в свою чергу узгоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого та негативними наслідками, які призвели до смерті потерпілого.
Звернуто увагу суду і на те, що в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про наявність будь-якої перешкоди на його правій смузі руху, яка б зумовила необхідність водію автомобіля ВАЗ 21114, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 виїхати на зустрічну смугу руху для об`їзду перешкоди.
Разом з тим судом частково критично сприйнято висновки від 12.08.2016 року за № 3.1-968/16 та від 24.03.2017 року за № 8347 інженерно транспортних експертиз механізму та обставин дорожньо-транспортної пригоди, згідно яких встановлена невідповідність дій велосипедиста правилам дорожнього руху, що були в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, мотивувавши тим, що вихідні дані були взяті з непідтверджених у судовому засіданні свідчень обвинуваченого ОСОБА_6 , який стверджував, що потерпілий, рухаючись по своїй смузі руху різко змінив напрямок з виїздом на зустрічну смугу. При цьому, судом слушно зазначено, що особа яка керує транспортним засобом по своїй смузі руху не повинна передбачати загрози для власного руху з боку водія, який раптово грубо порушуючи правила, створює аварійну обстановку.
Суд частково погодився з висновком вищевказаних експертиз щодо дій велосипедиста ОСОБА_11 який мав би рухатись ближче до правого краю проїжджої частини по власній смузі руху, однак зазначив, що у даній дорожній обстановці дії велосипедиста, а саме рух по смузі ближче до лівого краю, за умови дотримання водієм ОСОБА_6 правил дорожнього руху (керування автомобілем на своїй полосі руху), не створювали б перешкоди у русі водію автомобіля, а відтак не могли бути в причино-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
За таких обставин доводи обвинуваченого щодо обставин вчинення ДТП в частині місця зіткнення з велосипедистом, світлового часу доби, поганої видимості дорожньої обстановки за відсутності штучного освітлення, вжиття заходів для попередження ДТП шляхом подання звукового сигналу та застосування екстреного гальмування, дій потерпілого велосипедиста, а саме вчинення маневру виїзду на смугу зустрічного руху не є слушними, а тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, оцінивши їх критично, що вони не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та повністю спростовані встановленими у ході судового слідства дійсними обставинами кримінального правопорушення.
З огляду на викладене, на думку апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, належним чином обґрунтовані та вмотивовані.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до тяжких злочинів, обставини його вчинення, дані про особу винного, який будучи засуджений за вчинення тяжкого злочину, перебуваючи на іспитовому терміні на шлях виправлення не став, а знову вчинив тяжкий злочин, який потягнув негативний наслідок у вигляді смерті потерпілого, вину визнав частково, не вчиняв належних дій до відшкодування заподіяної шкоди (в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_6 вказав, що на лікування потерпілого надавав кошти в сумі 100 євро і 900 доларів США), обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено, обставиною, яка обтяжує покарання останнього судом визнано вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Враховуючи дані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначення покарання ОСОБА_6 в межах санкції частини статті за інкримінований злочин у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям.
Апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу.
Що стосується прийняття судом рішення за цивільним позовом потерпілих, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також зазначити порядок їх відшкодування.
Таких вимог закону при вирішенні цивільного позову потерпілих суд першої інстанції належним чином не дотримався.
Приймаючи рішення, лише покликаючись на ст.ст.1166, 1167, 1168, 1187 ЦК України, про солідарне стягнення з ТзОВ «Агрон» та ОСОБА_6 , який станом на 26.06.2015 року перебував у трудових відносинах з вказаним товариством, матеріальної та моральної шкоди на користь потерпілих, не перевірив у відповідності до вимог цивільного та кримінального процесуального законодавства і не врахував час заподіяння шкоди, тобто чи була заподіяна шкода під час виконання трудових обов`язків, правомірність експлуатації ОСОБА_6 транспортного засобу, тобто чи було довірене предмет підвищеної небезпеки працівникові у процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно неправомірно використовував його в особистих цілях, чи цивільно-правова відповідальність ТзОВ «Агрон» була застрахована у встановленому законом порядку та жодним чином не обгрунтував свій висновок в цій частині, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
В судовому засіданні апеляційного інстанції обвинувачений ОСОБА_6 і прокурор ствердили, що під час розгляду даного кримінального провадження судом не досліджувались будь-які документи внутрішньо-організаційного характеру ТзОВ «Агрон» стосовно прав та обов`язків ОСОБА_6 , як працівника зазначеного товариства (накази, розпорядження, посадова інструкція, правила внутрішнього трудового розпорядку для працівників товариства).
На думку колегії суддів з`ясування даних обставин мало вагоме значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення в частині вирішення цивільного позову, які залишені судом першої інстанції поза увагою.
За приписами п.1 ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені п.п.2,3,4,5,6,7 ч.2 ст.412 КПК України.
Відповідно до ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу, не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.
За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати загальні засади кримінального провадження, а саме положення ч.1 ст. 9 КПК України, з яких вбачається, що під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, кримінального процесуального кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.
Таким чином, оскільки судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження порушені загальні засади кримінального провадження в частині вирішення цивільного позову, то вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду у частині вирішення цивільного позову, а апеляційна скарга обвинуваченого частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 березня 2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати.

Призначити новий розгляд в частині цивільного позову потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в порядку цивільного судочинства, у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.

В решті вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 19 березня 2021 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України залишити без зміни.

Ухвала, крім рішення щодо призначення нового розгляду в частині цивільного позову, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3