Провадження №1-кп/127/1040/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 травня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

при розгляді у відкритому судовому засіданні кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2020 р. за № 00000198, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 та її представника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 заявив клопотання про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає, що жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України, прокурором не доведений та доказів існування таких ризиків прокурором не надано. Не доведено, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам. Вважає, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обвинувачений своєї вини не визнає, оскільки даного злочину не вчиняв. Прокурор неодноразово звертається до суду із незаконними та необгрунтованими клопотаннями про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому порушуються права обвинуваченого. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до затримання працював на двох роботах, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей. До затримання обвинувачений проживав з матір`ю, яка хворіє. Ухилятися від суду обвинувачений наміру немає, а має намір з`являтися до суду та доводити свою невинуватість. Наміру впливати на потерпілу та свідків обвинувачений немає. Потерпіла та свідки допитані в судовому засіданні. Просив суд змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, щоб він мав можливість працювати. Домашній арешт встановити за місцем проживання матері обвинуваченого. Просив в задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заявив клопотання про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя і здоров`я, підозра є обгрунтованою. Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не відпали. Вважає, що соціальні зв`язки обвинуваченого не є стійкими, оскільки до затримання він немав постійного місця проживання, вказує різні адреси місця проживання. Обвинувачений може ухилятися від суду, усвідомлючи тяжкість злочину та можливе покарання, впливати на потерпілу та свідків. Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти вказаним ризикам. Просив в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід відмовити.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби та просив в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосованого до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити.

В судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 заперечив проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід та просив задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які зазначені прокурором в клопотанні, доведені та на даний час не зменшилися і не відпали.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 заперечила проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід та просила задовольнити клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження з приводу клопотань прокурора та захисника, проаналізувавши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.
Згідно ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання. (ч. 4 ст. 194 КПК України).
В судовому засіданні встановлено, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2020 року до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2020 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах досудового розслідування до 29.08.2020 року.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28.08.2020 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 26.10.2020 року.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 12.10.2020 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах досудового розслідування до 29.11.2020 року.
Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 26.11.2020 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 12 днів до 11.12.2020 року.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2020 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів з 10.12.2020 року до 07.02.2021 року включно.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2021 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів з 05.02.2021 року до 05.04.2021 року включно.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2021 року продовжено строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів з 01.04.2021 року до 30.05.2021 року включно.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно положень ч. ч. 1-2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Під час судового провадження судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, який, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким.
ОСОБА_3 раніше не судимий, розлучений. При цьому, доказів того, що обвинувачений має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, до суду не надано. Також не надано доказів, того, що обвинувачений має постійне місце проживання. Як вбачається з пояснень обвинуваченого в судових засіданнях, він зареєстрований у житлі, яке належить його родичеві, однак за місцем реєстрації тривалий час не проживав, оскільки проживав в житлі співмешканки, а перед затриманням проживав у житлі, яке належить його матері.

Крім того, доказів того, що обвинувачений був офіційно працевлаштований та має постійний дохід до суду також не надано. З наданих стороною захисту характеристик з місця роботи обвинуваченого вбачається, що обвинувачений працював протягом шести місяців в 2013-2014 роках, та один місяць в 2020 році.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що соціальні зв`язки обвинуваченого не можна визнати стійкими.
При цьому суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого обвинуваченому злочину, та приймає до уваги стадію даного судового провадження, в межах якого не всі свідки на даний час допитані судом та не досліджені всі докази.
А тому в разі переховування обвинуваченого, ризик якого залишається високим, стане неможливим подальше судове провадження та реалізація принципу змагальності сторін під час судового розгляду, що також зумовлює подальше тримання під вартою обвинуваченого.
Крім того, що стосується ризику переховування обвинуваченого від суду, то як вбачається із практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, місце проживання, професію, прибуток, наявність сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Ризик втечі не виникає лише за відсутності постійного місця проживання («Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії») та зменшується зі збігом часу, проведеного під вартою («Ноймайстер проти Австрії»). Небезпека переховування обвинуваченого не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).
Суд зазначає, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак враховується судом у сукупності з іншими встановленими судом обставинами.
Розглядаючи дані клопотання захисника та прокурора, суд враховує, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що в сукупності з іншими вказаними вище обставинами збільшує ризик переховування від суду настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
Доказів того, що обвинувачений офіційно працевлаштований та має постійний дохід, а також доказів того, що обвинувачений має на утриманні неповнолітніх дітей, до суду не надано.
При цьому судом встановлено, що обвинувачений розлучений, зареєстрований у житлі, яке належить його родичеві, однак за місцем реєстрації тривалий час не проживав, оскільки проживав в житлі співмешканки, а перед затриманням проживав у житлі, яке належить його матері. Доказів, того, що обвинувачений має постійне місце проживання, до суду не надано.

Доводи сторони захисту про те, що обвинувачений не має наміру переховуватися від суду, оскільки має міцні соціальні зв`язки, роботу та постійне місце проживання, стороною захисту не доведені та самі по собі не можуть служити підставою для зміни запобіжного заходу, а мають враховуватися в сукупності з іншими обставинами, встановленими під час розгляду клопотань.
Також суд зазначає, що стосується ризику незаконно впливати на потерпілу та свідків, суд дійшов висновку, що такий ризик існує, оскільки як вбачається з пояснень сторін, деякі із свідків є родичами, що свідчить про те, що перебуваючи на волі, обвинувачений матиме можливість на них впливати.
Крім того, як вбачається з пояснень обвинуваченого, до затримання він проживав з матір`ю та сестрою у належній матері квартирі, де має намір проживати у випадку зміни запобіжного заходу.

Отже, враховуючи встановлені під час розгляду клопотань прокурора та захисника обставини, в сукупності із даними про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики переховування від суду та незаконного впливу на потерпілу та свідків є доведеними та достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам. Вказані ризики на даний час не зменшилися.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід задовольнити, в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід слід відмовити.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та щодо злочину, який спричинив загибель людини. Тому, керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає розмір застави.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 176, 177, 181, 183, 331, 392- 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 про зміну застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_4 про продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , - залишити без зміни, продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 60 днів, починаючи з 28.05.2021 року до 26.07.2021 року включно.

Копію ухвали направити начальнику Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" для відома та виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.
Подання апеляційної скарги на ухвалу зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя