Справа № 627/476/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.06.2021смт. Краснокутськ

Краснокутський районний суд Харківської області в складі:
головуючого: судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Краснокутськ Харківської області кримінальне провадження № 0000083 по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ступичне, Катеринопільського району, Черкаської області, українця, громадянина України, маючого повну середню освіту, тимчасово не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , такий, що немає судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,
ВСТАНОВИВ:
13.03.2021 року, близько 21:00 год., ОСОБА_4 , перебував на території домоволодіння, в якому він мешкає, та яке належить потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .
Приблизно о 21-10 годині, 13.03.2021 ОСОБА_4 зайшов до приміщення кухні, де знаходилась потерпіла ОСОБА_6 , та його співмешканка ОСОБА_7 , та між вказаними особами виникла словесна сварка.
Перебуваючи за вище вказаною адресою, на грунті раптово виниклих неприязних стосунків, ОСОБА_4 , діючи необережно, проявляючи у своїх діях злочинну недбалість, не передбачаючи можливість настання суспільно- небезпечних наслідків від його дій у вигляді отримання тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_6 , хоча міг та повинен їх передбачити, штовхнув останню долонею своєї правої руки в область правого плеча, надавши цим поштовхом прискорення тілу останньої, від якого потерпіла ОСОБА_6 впала на підлогу на лікоть лівої руки та отримала внаслідок вищевказаних дій тілесне ушкодження.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи у потерпілої ОСОБА_6 , мається тілесне ушкодження у вигляді внутрішньо суглобового перелому проксимального метаепіфізу ліктьової кістки зі зміщенням кісткових відломків, що за ступенем тяжкості відповідно до висновку судово медичного експерта Богодухівського РВ СМЕ № 12-14/20-КК/21 від 21.04.2021 року кваліфікуються, як - середньої тяжкості тілесне ушкодження, по критерію тривалості розладу здоров`я за терміном більше 3 тижнів ( більше, ніж 21 день) (П.2.2.2 правил судово медичного терміну ступені тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р.№6)
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю та в скоєному щиро розкаявся.
Покази ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 вказала, що вона будь-яких претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не має та прохала призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, а саме:
- необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Призначаючи міру покарання ОСОБА_4 суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів та особу обвинуваченого, який не працює, перебуває на диспансерному/профілактичному обліку у лікаря нарколога КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» та на обліку у лікаря психіатра КНП «Краснокутська центральна районна лікарня» з діагнозом легка розумова відсталість. Однак згідно висновку судово психіатричної експертизи №227 від 11.05.2021 року ОСОБА_4 у період часу, якому відповідає правопорушення перебував у стані хронічного психічного захворювання у формі легкої розумової відсталості з поведінковими розладами та синдрому залежності внаслідок алкоголю, поза тимчасового розладу психічної діяльності та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За місцем проживання характеризується негативно.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та визнання вини.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Також відповідно до вимог ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди при призначенні покарання зобов`язані враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину, так і дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Окрім цього, згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як ними самими засудженими, так і іншими особами.
Аналізуючи усі докази, обставини справи, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 , ставлення обвинуваченого до скоєного, який щиро розкаявся та прохав вибачення в потерпілої, а також визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, відсутність претензій з боку потерпілої, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
По справі цивільний позов не заявлений.
Судові витрати та речові докази відсутні.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначити йому покарання за цим законом у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

В силу ст. 75 КК України ОСОБА_4 від відбуття призначеного покарання звільнити з випробувальним терміном 1 (один) рік.

На підставі статті 76 Кримінального кодексу України встановити ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається учасникам процесу.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до апеляційного суду Харківської області через Краснокутський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1