Справа № 275/236/21
ВИРОК
IМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 травня 2021 року смт. Брусилів

Брусилівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
із секретарем судових засідань ОСОБА_2 ,
за участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Брусилів Житомирської області кримінальне провадження № 0000032, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.03.2021, по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Повч Лугинського району Житомирської області, зареєстрованого та проживаючого за по АДРЕСА_1 громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, раніше судимого:
-вироком Києво - Святошинського районного суду Київської області від 07.09.2016 року за ч. 3 ст.185 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі,

-вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 19.07.2017 року за ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України, ч.1,ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 років,

-вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 31.01.2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, ч.1, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді 5 років 4 місяці позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

08 березня 2021 року близько 13.00 години у ОСОБА_4 , який перебував поруч з домогосподарством, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел на незаконне проникнення до даного будинку.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла, а саме до дачного будинку за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 , порушуючи вимоги ст. 30 Конституції України, якою проголошено, що кожному гарантується недоторканість житла, ст. 233 Кримінального процесуального кодексу України, яка передбачає, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, якими закріплено права людини на недоторканість житла або іншого володіння особи, умисно, протиправно, всупереч волі законного володільця ОСОБА_5 , без законних на те підстав, усвідомлюючи, що його дії носять незаконний та протиправний характер, будучи впевненим, що за ним ніхто не спостерігає, підійшов до одного з вікон вказаного будинку та розбивши скло, таємно, незаконно, через утворений отвір, проник у середину будинку, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_5 .

Дії ОСОБА_4 , які виразилися у незаконному проникненні до житла, органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України.

Ухвалою суду від 27.04.2021 обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_4 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, визнав повністю, вказав, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, вказаних у обвинувальному акті. Пояснив суду, що 08.03.2021 близько 13 год. проник до домоволодіння ОСОБА_5 без згоди власника. Свої дії пояснив тим, що було холодно, не мав де зігрітись, тому проліз через вікно у чужий будинок, де заснув, та через кілька годин його розбудив власник та поліцейські. Зазначив, що у вчиненому розкаюється, перед потерпілим вибачився, нічого не хотів вкрасти в будинку, а лише зігрітись. Просив суворо не карати, вказав, що має можливість сплатити штраф, так як неофіційно підробляє.
Потерпілий в судове засідання не з`явився. В направленій суду письмовій заяві від 08.04.2021 просив розглядати справу без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Цивільний позов не заявлено.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. Обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи і у суду не має сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України повністю доведена. Просив врахувати як обставину, що обтяжує покарання рецидив, оскільки правопорушення вчинено до погашення судимості ОСОБА_4 за вироком Коростишівського районного суду від 31.01.2018, та як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого. Просив суд призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Проаналізувавши досліджені докази у своїй сукупності, діючи згідно ст. 337 КПК України в межах пред`явленого обвинувачення та оцінюючи фактичні обставини, які не оспорються обвинуваченим, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 своїми умисними діями, що виразились у незаконному проникненні до житла, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, тобто органом досудового розслідування його дії кваліфіковані вірно.
Згідно рапорту-характеристики ОСОБА_4 , наданої дільничим інспектором від 11.03.2021, обвинувачений за місцем проживання характеризується негативно.
Згідно довідки КНП «Брусилівська лікарня» № 51 від 12.03.2021, ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра-нарколога не перебуває.
Згідно з вимогою МВС України щодо судимості, ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, востаннє - вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 31.01.2018.
Згідно вироку Коростишівського районного суду Житомирської області від 31.01.2018, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185 КК України та на підставі ч.1, ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі.

Згідно довідки про звільнення № ЖИТ 1553 05.10.2020 ОСОБА_6 повністю відбуто покарання у виді позбавлення волі за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області.

Судом враховуються вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У відповідності до ст. 65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При призначенні ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує межі, установлені у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; положення Загальної частини КК України; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; обставини вчинення кримінального правопорушення, яке тривало короткий проміжок часу; думку прокурора, обвинуваченого; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення умисних злочинів, не працює, не має утриманців, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, визнав свою вину у скоєному; відсутність матеріальних претензій до обвинуваченого зі сторони потерпілого.

Відповідно до положень ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_4 відноситься до кримінальних проступків.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки в ході судового розгляду обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, розкаявся у вчиненому, завчасно вибачився перед потерпілим.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 згідно ст. 67 КК України, суд визнає рецидив злочинів, оскільки на момент вчинення проступку 08.03.2021 не була погашена судимість ОСОБА_4 за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 31.01.2018 за ч. 2 ч. 3 ст. 185 КК України, яким ОСОБА_4 призначено покарання у виді 5 років 4 місяців позбавлення волі та яке було відбуто лише 05.10.2020.

Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу в максимальному розмірі. На думку суду, призначене судом покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного та відповідатиме цілям покарання.

Цивільний позов по справі - не заявлено.

Процесуальні витрати у провадженні - відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження, які слід вирішити при ухваленні вироку не застосовувались.

Питання щодо речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання не вбачається.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 100, 349, 369-371, 373, 374 - 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячу сімсот) гривень 00 копійок.

Підстав для обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили - немає.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1