Справа 381/1700/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1691/2021 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
Іменем України

9 лютого 2021 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Фастова Київської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, не є інвалідом, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 19.11.2012 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. З ст. 185, 70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі; 30.06.2016 року Фастівським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, -

визнано винним у вчиненні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання: за ч. 2 ст. 289 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 33, 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з дня проголошення вироку 14.12.2020 року, зараховано на підставі ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду по даному кримінальному провадженні з 14.07.2020 року по 13.12.2020 року із розрахунку день за день.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на 60 днів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

На початку червня 2020 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, в нічний час, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , вирішив проникнути до гаражного приміщення, розташованого поруч з вказаним будинком.

Відразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання шкідливих наслідків і свідомо бажаючи їх настання шляхом зриву навісного замка, проник до гаражного приміщення, звідки викотив мопед «Honda Dio AF - 34» сірого кольору, що належить ОСОБА_8 , встановивши таким чином контроль над транспортним засобом.

Таким чином, ОСОБА_7 , заволодівши вказаним мопедом «Honda Dio AF - 34» сірого кольору, вартість якого відповідно до висновку експерта становить 6670 грн., позбавив потерпілого ОСОБА_8 можливості розпорядження транспортним засобом.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення, тобто злочин передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.

Окрім цього, на початку червня 2020 року, точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, в нічний час, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , вирішив проникнути до гаражного приміщення розташованого поруч з вказаним будинком.

Відразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, з метою власного незаконного збагачення за рахунок чужого майна, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання шкідливих наслідків і свідомо бажаючи їх настання шляхом зриву навісного замка, проник до гаражного приміщення, звідки викрав бензопилу марки «STIHL MSI80», вартість якої, відповідно до висновку експерта, становить 2522,67 грн., два колеса від велосипеду марки «Ardis» вартістю 300,00 грн., шолому вартістю 350,00 грн. та надувний човен «Kolibri К - 280 Т», вартість якого відповідно до висновку експерта становить 4183, 33 грн.

Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину зник, завдавши потерпілому ОСОБА_8 матеріального збитку на загальну суму 7356 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у інше приміщення, тобто вчини злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК України.

12.07.2020 року приблизно о 23 год. 16 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в під`їзді будинку АДРЕСА_3 , помітив ОСОБА_9 , яка розмовляла по телефону та щодо якої у нього виник злочинний умисел на незаконне заволодіння її майном, а саме мобільним телефоном.

Відразу ж після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, із застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя чи здоров`я, з корисливих мотивів, діючи умисно, повторно, ОСОБА_7 , підійшов до ОСОБА_9 та наніс їй один удар кулаком в обличчя, чим завдав фізичного болю та спричинив тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у слизову оболонку нижньої губи та поверхневої рани на фоні крововиливу, які відповідно до висновку експерта № 28 від 16.07.2020, складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи, виникли від дії тупого предмета(ів), і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння особистим майном потерпілої, ОСОБА_7 , діючи умисно, відкрито для ОСОБА_9 , вихопив з її руки мобільний телефон «Samsung A-10s» В ЧОХЛІ, вартість якого згідно з висновком судово - товарознавчої експертизи № 13-1/1399 від 24.07.2020 становить 2628 гривень 33 копійки, після чого з місця вчинення злочину зник.

Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_9 фізичного болю, моральних страждань, а також майнової шкоди на загальну суму 2628 гривень 33 копійки.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого повторно.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації його дій просив вирок в частині призначеного покарання змінити та пом`якшити призначене покарання до 5 років позбавлення волі. Зазначає, що призначене йому покарання є занадто суворим.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого, який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 визнав винним себе у вчиненні інкримінованих злочинів, апеляційний суд переглядає вирок лише у межах апеляційної скарги обвинуваченого виходячи з того, що висновок суду першої інстанції про доведеність винності ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, за обставин зазначених у вироку, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого стосовно невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, особі яка вчинила злочин має бути призначене покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно вимог ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З вироку суду вбачається, що призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України суд дотримався вказаних вимог закону.
Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини вчинення кримінальних правопорушень, відомості про особу обвинуваченого, який вчинив новий злочин незадовго після звільнення з місць позбавлення волі, його відношення до вчиненого, який раніше судимий, за місцем відбування покарання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку лікаря нарколога. Також судом враховано обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи зазначені обставини в їх сукупності, наслідки, що настали, ступінь суспільної небезпечності скоєних злочинів, поведінку обвинуваченого після вчинення злочинів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції його від суспільства, оскільки саме таке покарання є справедливим і достатнім для попередження скоєння ним нових злочинів.
Із таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання колегія суддів не знаходить, а тому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 грудня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Суддя Суддя Суддя