Ухвала
03 червня 2021 року

м. Київ
справа № 265/4436/18
провадження № 51-3610 зно 20
Суддя Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2020 року,
встановив:
Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2020 року ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому ОСОБА_2 зараховано в строк відбуття покарання строк його попереднього ув?язнення з 15 березня 2019 року по 19 березня 2020 року включно, із розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року вирок районного суду залишено без зміни. Зараховано ОСОБА_2 в строк покарання попереднє ув?язнення за період з 15 березня 2019 року по 27 травня 2020 року із розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року вирок Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року змінено. Виключено з мотивувальної частини вироку та ухвали посилання на висновок експерта судово-медичної експертизи № 778 від 27 липня 2017 року та на довідку ФОП ОСОБА_3 як на докази.У решті вирок районного суду та ухвалу апеляційного суду залишено без зміни.

Засуджений ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду із заявою з доповненнями, в якій порушував питання про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2020 року, ухвали Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року та постанови Верховного Суду від 24 листопада 2020 року.
При цьому у вказаній заяві засуджений не наводив обґрунтування, чому саме Верховний Суд, на його думку, першим припустився помилки при постановленні судового рішення щодо нього. Також засуджений на вказував на нововиявлені обставини, з огляду на положення ст. 459, ч. 2 ст. 462 КПК України, натомість він посилався на невідповідність висновків суду першої та апеляційної інстанцій фактичним обставинам справи, недостовірність висновку експерта судово-медичної експертизи, неправдивість показань свідка і потерпілої. Також засуджений не зазначав, коли конкретно він дізнався, про обставини, які на його думку є нововиявленими та вказана заява не містила конкретного прохання з огляду на повноваження суду за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, визначеними положеннями ст. 467 КПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2021 року заяву з доповненнями засудженого ОСОБА_2 залишено без руху у зв?язку із невідповідністю її вимогам ст. 462 КПК України та надано засудженому п?ятнадцятиденний строк для усунення її недоліків.
При цьому, у вказаній ухвалі наголошувалося, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 463 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.

Також засудженому було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, залишеної без руху, така заява повертається особі, яка її подала.
Копія ухвали була надіслана засудженому ОСОБА_2 та отримана ним, відповідно до розписки, 28 травня 2021 року.
01 червня 2021 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 17 березня 2021 року від засудженого надійшла заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Проте, як убачається зі змісту заяви, вимог ст. 462 КПК України засудженим не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.

Так, у поданій заяві ОСОБА_2 посилається на невідповідність висновків Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2020 року фактичним обставинам справи, неправдивість показів потерпілої ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_5 , внесення експертом в судово-медичну експертизу № 778 від 27 липня 2017 року завідомо неправдивих даних, при цьому засуджений просить переглянути за нововиявленими обставинами вказаний вирок районного суду та, подаючи вказану заяву до Верховного Суду, не наводить обґрунтування, які б свідчили про те, що саме суд касаційної інстанції, на його думку, першим припустився помилки при постановленні судового рішення щодо нього. При цьому засуджений так і не наводить посилань на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин та відповідного їх обґрунтування, з огляду на положення ст. 459, ч. 2 ст. 462 КПК України. Крім того, зі змісту поданої ОСОБА_2 заяви неможливо встановити, коли саме заявник дізнався про обставини, що стали підставою для звернення до касаційного суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. При цьому заява засудженого не містить конкретного прохання з огляду на повноваження суду за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, визначеними положеннями ст. 467 КПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429, ч. 3 ст. 464 КПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами повертається, якщо особа не усунула недоліки заяви, яку залишено без руху, в установлений строк.
Оскільки в установлений строк засудженим не усунуто недоліків заяви з доповненнями, яку залишено без руху, то його заява підлягає поверненню.
Водночас, враховуючи невідповідність заяви засудженого про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами вимогам ст. 462 КПК України, суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені ч. 2 ст. 13 цього Закону (в тому числі захист і складення документів процесуального характеру).
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5).
Таким чином, для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом ст.ст. 110 і 113 КВК України вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 464, ч. 3 ст. 429 КПК України, суддя
постановив:
Заяву засудженого ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 березня 2020 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя

ОСОБА_1