Справа № 591/4547/20
Провадження № 1-кп/591/271/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2021 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в Зарічному районному суді м. Суми кримінальне провадження про обвинувачення:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, не одруженого, з неповною вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого

за ст. 128 та ч.2 ст. 186 КК України,

в с т а н о в и в:

02.05.2020, близько 03:00 год., ОСОБА_10 , знаходячись біля буд. 17 по вул. Івана Сірка в м. Суми, діючи за попередньою змовою групою осіб, а саме разом з невстановленими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, діючи умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, а саме шляхом нанесення ударів кулаками та ногами по різним частинам тіла потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , зокрема коли потерпілі лежали на землі ОСОБА_10 та невстановлені особи нанесли їм ще удари ногами в область грудної клітини та тулубу, чим заподіяли ОСОБА_8 тілесні ушкодження у виді ЗЧМТ, струс головного мозку, а ОСОБА_9 завдали фізичного болю, відкрито викрали чуже майно, а саме у потерпілого ОСОБА_8 відкрито викрали мобільний телефон марки «Samsung A-50», флеш-карту «microSD» об`ємом 8 Гб, сім-карту оператора «ВФ Україна», рюкзак тряпчаний марки «Rebook», кітель, штани фірми «Nike», кепку з назвою «Кошик», чим спричинили потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду в загальному розмірі 7685 грн., а також у потерпілого ОСОБА_9 відкрито викрали мобільний телефон марки «Samsung Galaxy J5», сім-карту оператора «Київстар», грошові кошти в сумі 156 грн., чоловічий гаманець з замінника шкіри, срібний ланцюжок 925 проби, паспорт громадянина України на ОСОБА_9 , ідентифікаційний код, банківську картку «Ощадбанк», чим спричинили потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду в загальному розмірі 1689 грн.

Свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 186 ч.2 КК України, ОСОБА_10 в судовому засіданні визнав частково та пояснив, що в ту ніч він вийшов з квартири за цигарками в нічний магазин, коли повертався то побачив, що неподалік від його будинку 2 особи напали на 2-х інших, нікого не впізнав. Коли підійшов ближче то побачив, що один лежить на землі, як пізніше з`ясувалося це був ОСОБА_8 , на ньому зверху сидів нападаючий. Він підійшов до ОСОБА_8 , ударив його один раз ногою в область тулубу, зірвав з нього рюкзак та побіг. За ним одразу побігли і дві особи, які здійснили напад на потерпілих. Коли він знаходився поряд зі своїм будинком ці дві особи віддали йому 2 телефони і сказали, що наступного дня його знайдуть і заберуть телефони, потім кудись пішли. Після цього він пішов в сторону озера ім. Чехова, де викинув рюкзак, бо в ньому нічого не було. Один телефон він сховав на вулиці а інший забрав з собою. В подальшому телефони були вилучені працівниками поліції, які він добровільно надав останнім. Заперечив наявність у нього попередньої змови з іншими особами на скоєння злочину. Також пояснив, що як пізніше з`ясувалося, одним з потерпілих був ОСОБА_9 , якого він знав раніше, однак в момент бійки він його не впізнав.

Суд, дослідивши докази вважає, що вина ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, при зазначених у обвинуваченні обставинах повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Так, потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що в той день він разом з ОСОБА_8 , разом відпочивали, в нічний час на зупинці біля магазину «Лавина» він бачив раніше знайомого ОСОБА_10 , коли відійшли на відстань близько 300 метрів від зупинки та зайшли в двори на них ззаду напали. На нього напала 1 особа, від удару він упав, коли лежав йому також наносила удари ця особа, він не бачив хто саме на нього напав. Ця особа забрала в нього ланцюжок, мобільний телефон та гаманець. Хто напав на ОСОБА_8 він не бачив, закривав своє обличчя від ударів. Пояснив, що ОСОБА_10 він знає давно, однак саме на нього нападав не ОСОБА_10 . Збитки йому відшкодовані, претензій до обвинуваченого не має.

Потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 02.05.2020, близько 03:00 год. він разом з ОСОБА_9 йшли дворами на вул. СКД, знаходилися на 9-му мікрорайоні м. Суми, де на них здійснили напад. Йому вдарили ззаду по голові і він упав, хто саме його вдарив він не бачив, можливо це був ОСОБА_10 . На ОСОБА_9 також хтось напав. Він бачив тільки 2-х осіб, один з яких напав на нього а інший на ОСОБА_9 . Коли впав він відчув, як у нього почали лазити по кишенях. Також бачив як ОСОБА_10 , якого він приблизно за 15 хв. до цього бачив на зупинці разом з іншими особами, одразу після того як він упав, почав наносити йому удари по голові, свідомості він не втрачав. Чи ОСОБА_10 бив іншими частинами тіла не бачив. Також бачив, як ОСОБА_10 забрав у нього рюкзак. Крім того у нього з руки забрали мобільний телефон, точно не пам`ятає хто, можливо ОСОБА_10 . Не весь час бачив як йому наносили удари, не виключає, що можливо йому хтось ще наносив удари, але він бачив тільки ОСОБА_10 . Потім ОСОБА_10 кудись побіг. Також пояснив, що збитки йому відшкодовані в повному обсязі. Більш точно обставини не пам`ятає.

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення (а.п. 70) вбачається, що ОСОБА_8 ще в заяві повідомляв, що його особисто пограбувала 1 особа, що узгоджується з наданими ним показами в судовому засіданні.

Крім того вина ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколом огляду місця події (а.с.73-77), під час якого було оглянуто місце вчинення злочину; заявою ОСОБА_10 про видачу двох телефонів та протоколом огляду зазначених телефонів (а.с.78-81), з яких вбачається, що ОСОБА_10 працівникам поліції були передані 2 мобільних телефони, які були викрадені у потерпілих; документом на мобільний телефон, викрадений у ОСОБА_8 та висновком з лікарні щодо стану його здоров`я (а.с.109-111); висновками товарознавчих експертиз (а.с. 85-95), якими підтверджується вартість викраденого майна у потерпілих; матеріалами тимчасового доступу до амбулаторної картки хворого ОСОБА_8 та висновком судово-медичної експертизи (а.с.96-100), якою підтверджується завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , зазначених в обвинуваченні; протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 (а.с.101-104), під час якого потерпілим ОСОБА_8 був продемонстрований механізм вчинення злочину аналогічний тому, який зазначено в обвинуваченні, при цьому продемонстрував, що особа, яка наносила йому удари руками, знаходилася зверху над ним та своїми ногами тримала його ноги; протоколом пред`явлення особи для впізнання (а.с.106-108), під час якого ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_10 як особу, яка з застосуванням насильства заволоділа його майном; протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_9 (а.с.114-117), під час якого потерпілим ОСОБА_9 був продемонстрований механізм вчинення злочину аналогічний тому, який зазначено в обвинуваченні.

Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_8 вказав більш детально механізм вчинення злочину, зокрема вказав, що ОСОБА_10 знаходився над ним та утримував його ноги своїми, що пояснюється тим, що після проведення слідчого експерименту пройшов значний час та потерпілий може не пам`ятати деяких деталей. Суперечностей між протоколом слідчого експерименту та допитом потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні суд не вбачає.

Суд вважає, що показами обох потерпілих спростовуються покази обвинуваченого в частині, що він випадково опинився на місці пригоди після того, як зі своєї квартири сходив за цигарками, покурив, після чого побачив конфлікт. Так, з показів обох потерпілих вбачається, що вони бачили ОСОБА_10 разом з іншими особами на зупинці, а через деякий час, коли вони йшли дворами, на них здійснили напад та на місці конфлікту згідно показів потерпілого ОСОБА_8 одразу був ОСОБА_10 . Такі покази свідчать про те, що ОСОБА_10 міг опинитись на місці конфлікту після того, як він зустрівшись з потерпілими на зупинці, прослідував за ними.

Також суд не може взяти до уваги покази обвинуваченого в частині, що потерпілий ОСОБА_8 лежав на землі, а інша особа сиділа зверху на потерпілому, яка і здійснила напад на нього, а він тільки ударив ОСОБА_8 один раз ногою в область тулубу, зірвав з нього рюкзак та побіг. Такі покази щодо іншої особи, яка напала на потерпілого, а також покази в частині, що він не бив руками в область голови потерпілого, спростовуються протоколом слідчого експерименту за участю ОСОБА_8 , протоколом впізнання за його участю та наданими ним показами в судовому засіданні. Зокрема як він продемонстрував під час слідчого експерименту так і пояснив в судовому засіданні, що бачив тільки одну особу, яка застосовувала до нього насильство, під час слідчого експерименту потерпілий продемонстрував, що саме ця особа знаходилася над ним, утримувала його ноги своїми та наносила удари руками в область голови, під час впізнання ОСОБА_8 впізнав ОСОБА_10 як особу, яка з застосуванням насильства відкрито викрала його майно, в судовому засіданні також потерпілий підтвердив, що протиправні дії відносно нього скоїв ОСОБА_10 , не заперечував присутність на місці вчинення злочину і сам ОСОБА_10 . Вказані докази у своїй сукупності повністю спростовують наведені вище покази обвинуваченого та доводять ту обставину, що саме ОСОБА_10 в момент вчинення злочину знаходився зверху потерпілого, утримував останнього та завдавав ударів руками. Підстави для сумнівів у показах потерпілого у суду відсутні.

Твердження потерпілого ОСОБА_8 про те, що можливо на місці вчинення злочину були і інші особи, не спростовує встановлені в судовому засіданні обставини, оскільки поряд цих осіб потерпілий не бачив, бачив тільки 1 особу, а саме ОСОБА_10 , який знаходився з ним поряд. Фактично таке твердження потерпілого про можливість завдання тілесних ушкоджень іншими особами є припущенням. Можлива присутність на місці вчинення злочину інших осіб не спростовує факту вчинення дій обвинувачених, встановлених в судовому засіданні.

Покази ОСОБА_10 суд не може взяти до уваги та розцінює їх як засіб уникнути кримінальної відповідальності, оскільки вони не є послідовними та спростовуються іншими наведеними вище доказами по справі в своїй сукупності.

Про наявність попередньої змови на вчинення злочину у ОСОБА_10 свідчать ті обставини, що він за кілька хвилин перед нападом разом з іншими особами зустрічав потерпілих, прослідував за ними, в момент скоєння злочину відносно обох потерпілих був на місці події, розпочав активні дії одразу після того, як ОСОБА_8 отримав удар в задню частину голови, приймав активну участь у вчиненні злочину, залишив місце вчинення злочину разом з іншими особами, в подальшому в його володінні перебувало майно, викрадене у обох потерпілих.

Крім того ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що 02.05.2020, близько 03:00 год., перебуваючи поруч з буд. АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на застосування до ОСОБА_8 насильства, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча і повинен був їх передбачити, тобто діючи необережно, внаслідок злочинної недбалості, наніс один удар кулаком ОСОБА_8 в область голови ззаду, від якого потерпілий впав на асфальтове покриття, чим необережно спричинив потерпілому ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому заднього краю правої великогомілкової кістки та закритого перелому середньої третини правої малогомілкової кістки. Тобто ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, ОСОБА_10 в судовому засіданні не визнав повністю та пояснив, що не завдавав при вказаних обставинах удару в задню частину голови, від якого потерпілий впав та поламав ногу.

Дослідивши докази у кримінальному провадженні суд вважає необхідним визнати невинуватим ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні за ст. 128 КК України та виправдати у зв`язку з недоведеністю того, що він вчинив це кримінальне правопорушення.

Так, сам обвинувачений заперечив факт нанесення удару, в результаті якого потерпілий отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження. Потерпілі також в судовому засіданні пояснили, що не бачили хто саме наніс удар ОСОБА_8 в задню частину голови, в результаті якого він упав.

Будь-яких доказів, що саме ОСОБА_10 наніс удар ОСОБА_8 в задню частину голови, в результаті якого він упав, стороною обвинувачення не надано, фактично вказана обставина грунтується на припущенні.

З висновку судово-медичної експертизи (а.с.99-100) вбачається, що переломи могли утворитися як при падінні так і при нанесенні ударів.

Суд враховує, що сам потерпілий ОСОБА_8 не виключає, що удар в задню частину голови міг нанести і хтось інший, а не ОСОБА_10 .

Відповідно до вимог ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Суд оцінює надані сторонами докази відповідно до ст. 94 цього Кодексу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

У п. 150 справи «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року Європейський Суд зазначає, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Додержуючись закріпленої в ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини та в ст. 62 Конституції України принципу презумпції невинуватості, всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого суд тлумачить на його користь.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Проаналізувавши докази у справі суд дійшов висновку, що фактичні дані, які містяться в досліджених доказах, не містять відомостей про те, що саме ОСОБА_10 спричинив середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, не була доведена в судовому засіданні, а тому останній підлягає виправданню за зазначеним епізодом.

Таким чином, суд вважає, що вина ОСОБА_10 доведена лише за ст. 186 ч.2 КК України, оскільки він діючи за попередньою змовою групою осіб відкрито викрав чуже майно.

При призначенні ОСОБА_10 виду і міри покарання суд враховує ступінь тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання.

Так, ОСОБА_10 за місцем проживання та навчання характеризується позитивно.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_10 , є відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_10 , судом не встановлено.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, всі обставини справи, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_10 покарання в межах санкції статті КК України у виді позбавлення волі в мінімальних розмірах, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення.

Підстав для застосування ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки ОСОБА_10 в повному обсязі вину у вчиненні злочину не визнав, давав покази, які суперечать встановленим фактичним обставинам справи, тобто в його діях відсутнє щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Питання про процесуальні витрати суд вважає необхідним вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Підстав для застосування запобіжного заходу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України,

у х в а л и в:

Визнати винним ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Стягнути з ОСОБА_10 процесуальні витрати за проведення експертиз на користь держави в розмірі 980,70 грн.

Визнати невинуватим ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні та виправдати у зв`язку з недоведеністю того, що ним було вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.

На вирок суду може бути подана апеляція протягом 30 діб з моменту його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1