Справа № 344/2320/21
Провадження № 1-кс/344/1543/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся у лютому 2021р. із скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування та зобов`язання вчинити дії, а саме:

- зобов`язати уповноважену особу Івано-Франківської обласної прокуратури вчинити дії щодо прийому, внесення відомостей до ЄРДР, належного розгляду та виконання необхідного обсягу слідчих дій та скерування за підслідністю за заявою ОСОБА_3 від 22.01.2021р. щодо винних у скоєнні протиправного зловживання посадовим становищем та приховування злочинних діянь працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 : колишнього першого заступника прокурора Івано-Франківської області ОСОБА_5 та начальника відділу представництва інтересів громадян та держави ОСОБА_6 у можливій співучасті з підлеглими ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) стосовно приховування винних дій державних виконавців, їх керівників та працівників Івано-Франківського міського управління юстиції (вже ліквідоване) та Головного управління юстиції в Івано-Франківській області щодо умисного невиконання судових рішень та подальшої бездіяльності, скоєння ними впливу на суд та приховування ними встановлених рішеннями судів фактів порушення присяги, тяганини та постановлення завідомо неправосудних рішень внаслідок впливу на суд, з попередньою кваліфікацією діянь за ст.364,365,367 КК України;

- зобов`язати уповноважену особу Івано-Франківської обласної прокуратури прийняти та внести відомості до ЄРДР належного розгляду, виконання та скерування за підслідністю заяви від 22.01.2021р. щодо зав.сектора судової роботи та міжнародного співробітництва Головного тер.управління юстиції в області ОСОБА_11 за невиконання рішення суду від 19.11.2007р. з того часу і до тепер, зловживання владою на свою користь та користь винних державних виконавців та їх попередніх керівників, невжиття заходів на виконання прав потерпілих згідно рішень судів, з попередньою кваліфікацією діянь за ст.364,382 КК України.

Мотивами скарги зазначив, що 22.01.2021р. ним була подана керівнику Івано-Франківської обласної прокуратури заява про порушення кримінального провадження, яка отримана адресатом 25.01.2021р. Зокрема, за змістом заяви від 22.01.2021р.зазначено, що ще рішенням суду у справі №2а-18/2008 від 22.12.2008р. повторно було зобов`язано прокуратуру міста Івано-Франківська (керівник на той час ОСОБА_5 ) виконати судове рішення №5-12/2004 щодо віднайдення коштів, здобутих злочинним шляхом в особливо великих розмірах засудженим, та стягнення їх на користь потерпілих та держави, за вироком суду від 24.11.1997р. Рішення судів прокуратурою міста не виконано. Водночас, прокуратура Івано-Франківської області в особі Коновалової-Попової з власної ініціативи вступила для участі у судовій справі (№0907/2-а-3/2011 на даний час розгляд триває, а прокуратура вже є вільним слухачем у справі згідно рішення від 03.09.2020р. та вчиняє вплив на суд й перевищує надані повноваження) за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківського міського управління юстиції, відділу ДВС, сприяючи таким чином у легалізації (відмиванні) коштів здобутих злочинним шляхом. Саме в даній судовій справі, згідно ухвали ВАС України від 22.09.2015р., прокуратурою області з власної ініціативи при здійсненні прокурорського нагляду не порушено кримінальної справи стосовно керівників органів ДВС, міського та Головного управління юстиції щодо невиконання рішень Івано-Франківського обласного суду від 24.11.1997 року, не скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження, останніми не відновлено виконавче провадження, а прокуратура не зобов`язує їх вчинити такі дії та скасувати постанову про закінчення ВП. Окрім того, згідно рішення Верховного суду у справі 344/303-16-ц вина Івано-Франківської обласної прокуратури теж встановлена, яка зобов`язана була порушити кримінальне провадження з власної ініціативи. На заяву від 22.01.2021р. скаржник отримав 10.02.2021р. відповідь за підписом заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури Гнідана від 04.02.2021р. за №31-1041-14, згідно якої до ЄРДР не внесено відомості за вимогами ст.214 КПК України.

Автоматизованою системою документообігу суду, для розгляду вказаного судового провадження, визначено суддю ОСОБА_12 .

12.02.2021 року суддя ОСОБА_12 заявив самовідвід, постановлений ухвалою, у вказаному провадженні.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.03.2021р. скасовано ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.02.2021р. та направлено на новий судовий розгляд для вирішення питання про самовідвід слідчого судді.

Ухвалою від 12.03.2021р. заяву слідчого судді ОСОБА_13 задоволено, скаргу передано на автоматизований розподіл.

В судових засіданнях ОСОБА_3 доводи скарги підтримав, просив задовольнити.

Прокурор доводи скарги заперечив, просив відмовити у задоволенні.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали клопотання, суддя прийшов до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається із ст.304 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України, полягає у невнесенні вказаними особами відповідних відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань впродовж 24 години після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відомості, які підлягають внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань та їх перелік визначені ч. 5 ст. 214 КПК України, відповідно до положень якої до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела.

При цьому, виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомленні потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Матеріалами скарги та отриманими поясненнями в судових засіданнях встановлено, що ОСОБА_3 була подана 22.01.2021р. керівнику Івано-Франківської обласної прокуратури заява про порушення кримінального провадження (а.с.8), яка отримана адресатом 25.01.2021р., про що стверджує скаржник та не заперечує прокурор.

В заяві до прокуратури від 22.01.2021р. заявником зазначено те, що вироком від 24.11.1997р., який залишено без змін ухвалою Верховного Суду України від 05.02.1998р., ОСОБА_14 було визнано винним за ст.143,80 КК 1960 року, рішеннями суду задоволені цивільні позови. Виконавчі листи обласним судом направлені до відділу ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції 02.08.2001р., а 05.08.2001р. розпочате ВП. 31.03.2004р. було відкрите повторно зведене ВП, а вже 19.04.2004р. постановою повернуто виконавчі листи без виконання, не зважаючи на оскарження в суд ОСОБА_3 бездіяльності міського управління юстиції та державної виконавчої служби щодо невиконання судового рішення та стягнення заподіяної шкоди. Контроль прокуратурою міста за бездіяльністю ДВС не був здійснений (постанова Івано-Франківського міського суду від 13.10.2004р. у справі №5-12/2004, якою задоволено заяву ОСОБА_3 від 01.09.2001р. на бездіяльність прокурора міста щодо віднайдення коштів, здобутих злочинним шляхом боржником ОСОБА_14 , та стягнення їх на користь потерпілих та держави за вироком від 24.11.1997р. Окрім того, постановою від 22.12.2008р. у справі №2-а-18/2008 (де прокуратуру представляла ОСОБА_15 ) зобов`язано було прокуратуру міста вжити заходів на виконання постанови суду від 13.10.2004р. у справі №5-12/2004, однак така не була виконана, винних осіб прокуратури міста (на той час керівник ОСОБА_5 ) до відповідальності не притягнено, а навпаки 28.01.2009р. прокуратура області вступила в адміністративну справу (№0907/2-а-3/2011) з власної ініціативи для участі, з метою впливу на суд. Як наслідок, з викладених в заяві і інших обставин, вирок суду та рішення судів залишаються не виконаними, в т.ч. і в частині стягнення коштів з боржника.

Отже, змістом самої поданої заяви вбачається, що заявник вимогами п.1 заяви від 22.01.2021р. просив Івано-Франківську обласну прокуратуру внести відомості до ЄРДР стосовно представників прокуратури щодо бездіяльності по контролю за виконанням судового рішення: постанов Івано-Франківського міського суду від 13.10.2004р. у справі №5-12/2004, від 22.12.2008р. у справі №2-а-18/2008, а також дії по безпідставному вступі обласної прокуратури в адміністративну справу та впливу на суд. А пунктом 2 внести відомості до ЄРДР стосовно керівника сектора Головного тер.управління юстиції в області ОСОБА_11 за невиконання рішення суду від 19.11.2007р. та рішень судів.

На заяву від 22.01.2021р. скаржник отримав 10.02.2021р. відповідь за підписом першого заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_16 від 04.02.2021р. за №31-1041-14, згідно якої до ЄРДР не внесено відомості за вимогами ст.214 КПК України (а.с.15-16). У відповіді зазначено, що в заяві обставини, які б свідчили про вчинення вказаними особами кримінальних правопорушень, не наведені.

Як вбачається з долучених скаржником до матеріалів скарги доказів, постановою Івано-Франківського міського суду від 22.12.2008р., яка набрала законної сили, у справі №2-а-18/2008 (за позовом ОСОБА_3 до прокуратури м.Івано-Франківська, прокуратури Івано-Франківської області, Держави в особі Державного казначейства України про відшкодування моральної шкоди та зобов`язання вжити заходів та вчинити певні дії) визнано неправомірною бездіяльність прокуратури міста Івано-Франківська щодо виконання постанови Івано-Франківського міського суду від 13.10.2004р. (у справі №5-12/2004) та зобов`язано вжити вичерпних заходів на виконання даної постанови та ухвали апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.04.2005р.

На виконання постанов: від 13.10.2004р. у справі №5-12/2004 (якою скасовано постанову помічника прокурора прокуратури м.Івано-Франківська ОСОБА_17 від 20.10.2001р. про відмову у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_18 , за скаргою ОСОБА_3 ), від 22.12.2008р. у судовій справі №2-а-18/2008, жодних рішень орган досудового розслідування щодо порушення кримінальної справи за заявою ОСОБА_19 від 01.09.2001 року, після скасованої постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 20.10.2001 року, не приймав, досудове розслідування щодо цього не розпочиналось на час подання скарги від 12.02.2021р., яка є предметом даного розгляду. Це встановлено вже і іншими рішеннями судів.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 25.03.2021р. було зобов`язано уповноважену особу окружної прокуратури м.Івано-Франківська внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 01.09.2001р.

Згідно постанови Верховного суду від 27.08.2020р. (у справі 344/303/16-ц) за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, прокуратури Івано-Франківської області про відшкодування моральної шкоди заподіяної бездіяльністю прокуратури (мотиви позовної заяви щодо невжиття заходів по виконанню вироку суду від 24.11.1997р.), стягнуто з держави в користь ОСОБА_3 25000грн. моральної шкоди. При цьому, рішенням суду встановлено, що продовж багато часу (понад 22 роки) не виконано рішення суду - за вироком від 24.11.1997р., яким було стягнуто з ОСОБА_14 на користь ОСОБА_3 майнової шкоди 65 625грн та 3000грн. моральної шкоди.

Тому, доводи в цій частині скарги є обґрунтованими.

Водночас, предметом судового розгляду вже було також невнесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_3 від 29.12.2020р., скарга по даній заяві подана до суду 14.01.2021р., яка стосувалась також зобов`язання уповноважену особу Івано-Франківської місцевої прокуратури внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення працівниками прокуратури міста щодо злісного невиконання судових рішень та приховування злісного невиконання такого з 2005 року, з попередньою кваліфікацією дій за ст.364,382 КК України (п.2), яка і була задоволена (щодо п.1 було відмовлено).

Так, за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 від 14.01.2021р. у справі №344/523/21, ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду ОСОБА_20 від 18.01.2021р., залишеною без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04.02.2021р., було задоволено частково скаргу, а саме в частині зобов`язання уповноважену особу Івано-Франківської місцевої прокуратури внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_3 від 29.12.2020р.

Як встановлено апеляційним судом та судом першої інстанції у справі №344/523/21 факт невиконання зазначених скаржником судових рішень після скасування постановою Івано-Франківського міського суду від 22.12.2008р. постанови про відмову у порушенні кримінальної справи за його заявою від 01.09.2001 року, на яку поширюється і р.ХІ п.3 Перехідних положень КПК України - є дійсно наявним, за змістом розгляду заяви ОСОБА_3 від 29.12.2020р. про скоєння працівниками прокуратури міста Івано-Франківська злочину щодло злісного невиконання з 2005 року судових рішень та приховування злочинного невиконання за попередньою кваліфікацією ст.364,382 КК України.

Дане рішення суду Івано-Франківською місцевою прокуратурою частково виконане та 22.01.2021р. внесено відомості до ЄРДР за ч.1 ст.382 КК України. За підслідністю кримінальне провадження передано до ДБР м.Львова.

При цьому, повторний розгляд скарги від 12.02.2021р. в цій частині, що є предметом розгляду, порушить принцип правової визначеності, а тому у задоволенні скарги щодо п.1 - слід відмовити, виходячи з такого.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Як зазначено вст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з практикою Європейського Суду одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах:Sovtransavto Holding v. Ukraine,№48553/99, п. 77, від 25 липня 2002 року;Ukraine-Tyumen v. Ukraine, №22603/02, п. 42 та 60, від 22 листопада 2007 року).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» (Khristov v. Ukraine) №24465/04 одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа «Брумареску проти Румунії», п. 61). Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Відтак з урахуванням положень ч. 2 ст.21 КПК України та принципу res judicata слідчий суддя позбавлена можливості повторного розгляду питань, які вже були предметом розгляду слідчими суддями та по яких постановлено судові рішення, що набрали законної сили.

Ухвала Івано-Франківського апеляційного суду від 04.02.2021р. набрала законної сили.

Слід також зазначити, що на момент внесення до ЄРДР попередня кваліфікація правопорушень, що вноситься до реєстру, зазначається саме відповідним органом і це є дискреційним повноваженням органу досудового розслідування, а не заявника чи слідчого судді.

Отже, зобов`язання внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення працівниками прокуратури міста (колишніх працівників), дії та бездіяльність яких пов`язані з рішеннями суду та подальшої бездіяльності, вказаних в скарзі, що розглядається (вказаних в п.1 скарги), вже вирішено вказаним вище рішенням суду.

Обгрунтування скарги щодо внесення відомостей в ЄРДР стосовно інших осіб зазначених у скарзі, на переконання слідчого судді є недоведеним та передчасним.

Щодо доводів скарги того, що прокуратура Івано-Франківської області в особі Коновалової-Попової з власної ініціативи вступила для участі у справі (№0907/2-а-3/2011) за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківського міського управління юстиції, відділу ДВС, сприяючи таким чином у легалізації (відмиванні) коштів здобутих злочинним шляхом та нібито впливає на суд, хоча таке є припущенням особи без належних на те доказів, наявності фактів порушення присяги, тяганини, та постановлення завідомо неправосудних рішень внаслідок впливу на суд суддями, то слід зазначити, що на даний час розгляд судової справи (№0907/2-а-3/2011) триває, що підтверджено скаржником (є позивачем у адміністративній справі), прокуратура вже є вільним слухачем у справі, згідно рішення від 03.09.2020р., про що також зазначає і сам ОСОБА_3 , і будь-яке слідство органу досудового розслідування по справах, що є на даний час предметом судового розгляду не допускається, оскільки таке прямо впливає на незалежність, справедливість та повноту розгляду судової справи, тому всі доводи в цій частині скарги, до задоволення не підлягають.

Саме в даній судовій справі, як доводив скаржник, згідно ухвали ВАС України від 22.09.2015р. наявної в матеріалах скарги, був обов`язок прокуратури області порушити з власної ініціативи кримінальну справу стосовно органів ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції щодо невиконання вироку суду від 24.11.1997 року та рішення Івано-Франківського міського суду від 28.02.2001р., Івано-Франківського міського управління юстиції та Головного управління юстиції в області щодо невиконання обов`язків по контролю за діяльністю ДВС, оскільки на даний час останніми так і не відновлено виконавче провадження, не скасовано постанову про закінчення ВП.

Але, даним рішенням ВАС України від 22.09.2015р. скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, і судова справа на даний час перебуває на розгляді. Окрім того, є якраз вимога скаржника (п.2 скарги що розглядається) щодо внесення відомостей до ЄРДР стосовно представника Головного тер.управління юстиції в області.

Водночас, як слідує з листа прокуратури області на ім`я голови Івано-Франківського міського суду від 28.01.2009р., долученого скаржником до матеріалів скарги,саме відповідач Головне управління Держказначейства в області доручила забезпечити участь прокурора в справі в зв`язку з позовною вимогою щодо відшкодування коштів з Державного бюджету України та як наслідок інтересів держави, хоча саме відповідач мав брати участь у справі самостійно.

Що стосується доводів скарги в цій частині щодо представника сектора судової роботи та міжнародного співробітництва Головного тер.управління юстиції в області та необхідність внесення до ЄРДР відомостей за невиконання рішення (ухвали) Івано-Франківського міського суду від 19.11.2007р. з того часу і до тепер (зміст ухвали стосується справи що є предметом судового розгляду на даний час, а саме зобов`язання Головного управління юстиції області, ВДВС міста та Івано-Франківське міське управління юстиції забезпечити участь представників у судові засідання, надання письмових пояснень, надання матеріалів ВП №К2-62 за 2001-2004р для огляду судом), зловживання владою на свою користь та користь винних державних виконавців та їх попередніх керівників, невжиття заходів на виконання прав потерпілих згідно всіх рішень судів, то приходжу до висновку про те, що причетність та контроль зі сторони саме даної особи (завідувача сектора Заника) чи інших осіб щодо виконання ухвали суду 1997р., повернення стягувачу ОСОБА_3 виконавчих листів державним виконавцем без виконання у 2004 р. зазначається заявником у змісті заяви та скарги, однак саме під час досудового розслідування є можливість підтвердження такого чи спростування, а тому в цій частині скаргу ОСОБА_3 - слід задовольнити.

Ст. 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Однак, керуючись принципом змагальності кримінального провадження відносно подання до суду доказів своєї правової позиції, враховуючи те, що на даний час слідчому судді не надано доказів про внесення відомостей по заяві ОСОБА_3 від 22.01.2021р. про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань в частині щодо представника Головного тер.управління юстиції в області за невиконання рішення суду від 19.11.2007р., невжиття заходів на виконання прав ОСОБА_3 , згідно рішень судів, скарга підлягає до задоволення частково (за п.2).

Враховуючи це приходжу до висновку, що особа, яка прийняла зазначену у скарзі заяву, не виконала вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України, оскільки зробити висновок щодо наявності обставин, ознак та елементів складу кримінального правопорушення буде можливо лише під час проведення досудового розслідування за результатами здійснення певних слідчих дій.

Відтак, враховуючи, що відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, враховуючи те, що слідчий, прокурор є самостійними у своїй процесуальній діяльності, вважаю, що скарга підлягає до частково задоволення, зокрема щодо внесення даних до ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 22.01.2021р. в частині представника Головного тер.управління юстиції в області за невиконання рішення суду від 19.11.2007р., невжиття заходів на виконання законних прав ОСОБА_3 , згідно всіх рішень судів (без зазначення даною ухвалою класифікації злочину, оскільки як зазначено вище така не входить до повноваження слідчого судді).

Відповідно до ч.3 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Водночас, положення частини третьої статті 307 КПК України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р(II)/2020 від 17.06.2020р.

Тому, з 17.06.2020р. такі ухвали можуть бути предметом оскарження учасниками судового процесу.

Керуючись ст.ст. 303, 306-307, 309 КПК України,

У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Івано-Франківської обласної прокуратури внести відомості до ЄДРДР за заявою ОСОБА_3 від 22.01.2021р. в частині щодо представника Головного тер.управління юстиції в області за невиконання рішення суду від 19.11.2007р., невжиття заходів на виконання прав ОСОБА_3 , згідно рішень судів.

В задоволенні решта вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 14.04.2021 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1