Провадження № 1-кс/643/2903/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність начальника Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 30.06.2021 звернувся з скаргою, в порядку ст. 303 КПК України, на бездіяльність начальника Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання від нього заяви про вчинення кримінального правопорушення в строки визначені ст.214 КПК України, ненаданні йому витягу з ЄРДР та з вимогою зобов`язати начальника Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області внести відомості про скоєння злочину передбаченого ст.190 КК України за його заявою від 19.06.2021 до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення надати заявнику витяг та пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого; визнати бездіяльність начальника Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області незаконною.

В судове засідання заявник не з`явився, до його початку подав заяву в якій, просив розглянути скаргу за його відсутності, скаргу підтримав, просив її задовольнити в повному обсязі.

Представник Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату час та місце розгляду скарги, причини неявки не повідомив. Неявка суб`єкту оскарження не є перешкодою для розгляду скарги, відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України.

З наявної в матеріалах скарги з додатками вбачається, що ОСОБА_3 19.06.2021 поштовим відправленням направив до Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно нього, а саме шахрайських дій.

Як стверджує заявник, і вказаний факт не спростований представником Харківського районного управління поліції №2 ГУ НП в Харківській області на час розгляду скарги, відомості щодо обставин відображених у зверненні ОСОБА_3 від 19.06.2021 на час розгляду скарги слідчим суддею, до ЄРДР невнесені.

Тобто, строки визначені ст. 214 КПК України, суб`єктом оскарження не дотримані.

Так, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).

Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Діюче кримінальне процесуальне законодавство України, зокрема ст. 214 КПК України передбачає, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Також, слідчий суддя ураховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 в справі № 818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки, ВП ВС, слідчий суддя з`ясувавши наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають установленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги, приходить до такого висновку.

На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, вдповідно.

У цьому випадку, запроваджені внутрішні процедури щодо порядку та строків унесення даних до ЄРДР кореспондуються з норми наведеної ст. 214 КПК України.

Як наслідок, з вище зазначеної правової норми (ст. 214 Кодексу) та запроваджених внутрішніх процедур випливає, що нормами кримінального процесуального законодавства України встановлюється імперативний обов`язок після отримання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення унесення за нею відомостей до ЄРДР так, як згідно ч. 1 ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

При цьому, згаданий обов`язок слідчого або прокурора не вимагає оцінки цими суб`єктами такої заяви (повідомлення) на предмет наявності ознак складу злочину для того, щоб вчинити процесуальну дію, яка полягає у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене підтверджується імперативними положеннями ст. 214 КПК, з даного питання, так як дискреційні повноваження суб`єкта оскарження, у цій ситуації, є обмеженими, а саме полягають у самому унесенні даних до ЄРДР за зверненням і все.

Адже, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.

У цьому випадку, суб`єкт оскарження фактично ухилився від реалізації своєї компетенції, шляхом виходу за її межі дискреційних повноважень.

Слід також додати, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З порушеного у зверненні питання суб`єкт оскарження нормами кримінального процесуального законодавства України обмежений свободою розсуду, бо, як орган позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У такого роду правовідносинах останній має вчинити прямо визначену у КПК дію, і все.

Адже, на етапі прийняття та внесення даних за зверненням до ЄРДР, посилатися на положення ст. 2 КК, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.

А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК.

Тобто, норми КПК не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Бо, як зазначив ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.

У даному випадку встановлено, що суб`єктом оскарження було отримано від заявника ОСОБА_3 повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, але за ним, у строки визначені ст. 214 КПК України, відомості до ЄРДР внесено не було.

У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони удалися, до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків. Тим самим, отримали вигоду від своїх порушень та позбавили особу, яка подала заяву про злочин, як сторону, у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).

За таких умов, з урахуванням наведеного, слідчий суддя розглянувши скаргу, у межах наявних та поданих до суду доказів, на час її розгляду, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає її обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання суб`єкта оскарження вчинити дії передбачені ст. 214 КПК України.

Однак, не підлягає задоволенню скарга в частині визнання бездіяльності начальника Харківського РУП №2 ОСОБА_4 незаконною та зобов`язання саме начальника Харківського РУП №2 ОСОБА_4 внести відповідні відомості про скоєння злочину, передбаченого ст.190 КК України, оскільки відповідно до функціональних обов`язків начальника Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області, затверджених у встановленому законом порядку, такі повноваження відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 303 КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність саме слідчого, дізнавача та прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Зі змісту наведених вище вимог ст.214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач та прокурор.

В межах даної скарги заявником оскаржена бездіяльність начальника Харківського районного управління полії №2 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 . Однак, до компетенції слідчого судді не належить визначати конкретного суб`єкта оскарження та в подальшому визнавати з власної ініціативи бездіяльність такої особи протиправною чи незаконною, враховуючи також положення ч. 3 ст. 26 КПК України, згідно якої слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, слідчий суддя не вирішує питання про визнання дії або бездіяльності «неправомірними», «протиправними» або «незаконними», а відповідно до ст. 307 КПК України скасовує рішення, або зобов`язує припинити чи вчинити певну дію.

З огляду на викладене, розглядаючи скаргу в межах наданих доказів, відсутні правові підстави до задоволення скарги у вказаній частині.

Також, у ракурсі положень ч. 1 ст. 534 КПК, слідчий суддя вважає за доречне копію повідомлення про вчинення кримінального правопорушення від 19.06.2021 ОСОБА_3 , поданого до слідчого судді, надіслати до Харківського районного управління поліції ГУНП в Харківській області разом з цим судовим рішенням для вчинення дії регламентованої ст. 214 КПК України.

Крім того, відповідно до положень ч.4 ст.535 КПК України, органи, особи, які виконують судове рішення, повідомляють суд, який постановив судове рішення, про його виконання.

Відповідно до положень ст. 129-1 Конституції України, держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 214, 303-307, 369-372, 376, 535 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Зобов`язати відповідальну службову особу Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області, визначену у встановленому законом порядку, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 19.06.2021 про кримінальне правопорушення, скоєне ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ст.190 КК України.

Копію заяви про вчинення кримінального правопорушення від 19.06.2021, поданої ОСОБА_3 до слідчого судді, надіслати до Харківського районного управління поліції №2 ГУНП в Харківській області разом з цим судовим рішенням для вчинення дії регламентованої ст. 214 КПК України.

Зобов`язати відповідальну службову особу Харківського районного управління поліції №2 ГУНП ГУНП в Харківській області невідкладно після виконання цієї ухвали надати до суду повідомлення в порядку ч.4 ст. 535 КПК України.

Зобов`язати відповідальну службову особу Харківського районного управління поліції №2 ГУНП ГУНП в Харківській області надіслати належним чином завірену копію вищевказаного повідомлення на адресу заявника ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 )

В іншій частині - в задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1