Номер провадження: 11-кп/813/1046/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001684 від 24 травня 2020 року відносно

ОСОБА_9 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бондарево Старобільського району Луганської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених
обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2020 року ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі. Вирішено питання з речовими доказами у кримінальному проваджені.

Оскаржуваним вироком встановлено, що приблизно о 04 год. 00 хв. 24 травня 2020 року ОСОБА_9 , перебуваючи поруч із баром «Чайка», розташованим в гідропарку «Лузанівка» по вул. Миколаївська дорога в м. Одесі, на ґрунті особистих неприязних відносин, які раптово виникли в ході словесного конфлікту з раніше не знайомим йому ОСОБА_10 , діючи з прямим умислом, спрямованим на заподіяння тілесних ушкоджень та з метою завдання шкоди здоров`ю останньому, діючи цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень, підбіг до ОСОБА_10 , який знаходився на полу, схопивши його лівою рукою (стиснувши праву руку потерпілого) та застосовуючи фізичну силу, умисно наніс останньому два удари ножом в область правої половини грудної клітки, в результаті чого, спричинив потерпілому ОСОБА_10 тілесні ушкодження у виді: двох торакоабдомінальних поранень задньої поверхні грудної клітки справа, з ушкодженням печінки, які супроводжувались внутрішньочеревною кровотечею, та які згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій він не оскаржуючи фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію своїх дій та ступінь доведеності вини, просив вирок змінити та призначити йому більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що він раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому злочині та неодноразово просив вибачення у потерпілого. Зазначив, що під час досудового розслідування він активно сприяв розкриттю злочину. Також зазначив, що має в м. Одесі постійне місце проживання, позитивно характеризується, має дружину та утримує малолітню дитину 2018 року народження.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання апеляційного суду не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки апеляційний суд не повідомив, з заявами про відкладення судового розгляду до суду не звертався.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 не оспорює фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію своїх дій, а тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, вказані обставини апеляційним судом не переглядаються.

Крім того в ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч.1 ст.121 КК України за кваліфікуючою ознакою умисне тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ст.65 КК України - особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22 березня 2018 року у справі № 759/7784/15-к вказала про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Апеляційний суд бере до уваги, що потерпілий ОСОБА_10 не заявляв цивільний позов у кримінальному провадженні, проте ОСОБА_9 добровільно за власної ініціативи відшкодував потерпілому витрати на лікування та продовжує відшкодовувати потерпілому завдану злочином матеріальну шкоду. Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 надала суду копії відповідних квитанцій про банківські перекази на розрахунковий рахунок потерпілого ОСОБА_10 .

Вказані обставини свідчать про дійсне, відверте шире каяття з боку обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

В якості обставин, передбачених ст.66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 апеляційний враховує, повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність претензій матеріального характеру з боку потерпілого та відшкодування потерпілому шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.

Крім того апеляційний суд враховує, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, він одружений, має на утриманні дитину 2018 року народження.

Більш того, ОСОБА_9 зареєстрований на території тимчасово окупованого м. Луганськ Донецької області та був вимушений переїхати до м. Одеси, де на теперішній він має постійне місце проживання, проживає разом з сім`єю, позитивно характеризується.

Обставин, передбачених ст.67 КК України, які б обтяжували покарання ОСОБА_8 апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд враховує пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він заздалегідь не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а намагався захистити свого друга, якого ОСОБА_10 повалив на землю і між якими відбувалась бійка, що, на думку апеляційного суду, зменшує суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_9 злочину, з огляду на віктимну поведінку потерпілого.

Та обставина, що потерпілий ОСОБА_10 не з`явився в судове засідання апеляційного суду, свідчить про його незацікавленість ходом розгляду справи. Крім того потерпілий не звертався до апеляційного суду із заявами, в яких би він наполягав на призначенні ОСОБА_9 реального покарання у виді позбавлення волі.

За наявності вищевикладених пом`якшуючих покарання обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 реальне покарання у виді 5 років позбавлення волі за вчинення злочину, що йому інкримінується, є занадто суворим і через це явно несправедливим.

Відповідно до п.2) ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок суду.

Згідно з п.1) ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Апеляційний суд за наявності вищевказаних обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, з урахуванням особи ОСОБА_9 , вважає за можливе звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням та покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що на думку апеляційного суду буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як ним так і іншими особами.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 408, 409, 414, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2020 року, яким ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі змінити.

Застосувати до засудженого ОСОБА_9 положення ч.1 ст.75 КК України, звільнити його від відбування призначеного вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2020 року покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового злочину і буде виконувати покладенні на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_9 наступні обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині оскаржений вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Одеської області набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4