ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1098/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2461/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року, продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 ,у Державній установі «Харківська установа виконання покарань (№27)», строком на 60 днів, тобто до 08 серпня 2021 року.

ОСОБА_6 , обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Вирішуючи питання про доцільність продовження раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_6 суд зазначив, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суду не надано, тому з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого в ході судового слідства, а також виконання процесуальних рішень у справі, судом прийнято за доцільне, продовжити строк тримання ОСОБА_6 під вартою.
Крім того, суд вказав, що підставами продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , кримінального правопорушення, тяжкість кримінального правопорушення в якому він звинувачується; наявність ризиків перешкоджання, обвинуваченим ОСОБА_6 , встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та той факт, що він може переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків - виключає підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинуваченим ОСОБА_6 подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року та ухвалити іншу, якою замінити запобіжній захід з тримання під вартою на не пов`язаний з позбавленням волі, а саме на домашній арешт з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК України.

В обґрунтування вимог апелянт посилається на те, що районним судом при задоволенні клопотання прокурора, про продовженні строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано доказів щодо наявності підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Зазначає, що при розгляді даної справи слід взяти до уваги, що він ніяким чином не перешкоджав кримінальному провадженню; всі необхідні слідчі дії давно виконані та зазначені в матеріалах кримінального провадження; на випадок заміни йому запобіжного заходу на домашній арешт його рідними орендовано для нього житло; він має соціальні зв`язки та місце реєстрації в м. Київ; у нього є мати пенсіонерка, племінниця, дружина, для яких він є годувальником, а також дитина, для якої він є опікуном; має ряд хвороб, які представляють загрозу його здоров`ю, при умовах тримання під вартою, є інвалідом дитинства.
Вказує на те, що не згоден з посиланнями прокурора на той факт, що він схильний до насилля та згоден з тим, що раніше він був засуджений, однак попередній кримінальний проступок не пов`язаний з насиллям; зазначає, що потерпілий, в даній справі, в своїх показах пояснив, що з боку ОСОБА_6 проявів насилля не було.
Вважає, що при наявності електронного браслета ризики переховуватися від суди та вчинити інше кримінальне правопорушення виключаються; намірів вчиняти інше кримінальне правопорушення немає.
Крім того, акцентує увагу на порушенні судом першої інстанції, розумних строків при розгляді даної справи. Вказуючи, що був взятий під варту 23.12.2016 року, запобіжній захід неодноразово продовжувався, на даний час в умовах СІЗО вже знаходиться 4 роки та 6 місяців; вважає, що якщо цей строк перерахувати відповідно до ч.5 ст.72 КК України в ред.26.11.2015р. то виходить, що він вже 9 років знаходиться в очікуванні судового розгляду справи по суті; посилається на норми та рішення ЄСПЛ.

До початку слухання справи від прокурора та захисника у кримінальному провадженні надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
Відсутність сторін у справі, які повідомлені належним чином, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого , перевіривши матеріали судового провадження та оскаржувану ухвалу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та ухвалено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.
Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо наявності та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_6 .
Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені злочину передбаченого ч.3 ст.187 КК України, а саме напад з метою заволодіння чужим майном, поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло, санкція за яке передбачає позбавленням волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, а тому, з врахуванням покарання, яке загрожує обвинуваченому він може переховуватись від слідства та суду, на що обґрунтовано послався суд в оскаржуваному судовому рішенні.
Надаючи оцінку можливості існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_6 раніше судимий (а саме в 2007 році вироком Деснянського районного суду м. Києва, до покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років із конфіскацією майна за скоєння злочинів, за ч.2 ст.186, ч.2 ст.393, ст.198, ч.3 ст.185 КК України) офіційно не працюючий, судовий розгляд у цьому кримінальному провадженні не завершено, всі свідки не допитані, а тому існує певна ймовірність того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на свідків та з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій щодо переховування від органів досудового розслідування та/або суду.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Окрім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Колегія суддів вважає доцільним зазначити, що внаслідок суспільної небезпечності дій, в яких звинувачується ОСОБА_6 , є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.
Колегія суддів вважає, що з огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження,а саме вчинення особливо тяжкого злочину, що поєднане з насильством, небезпечним для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням в житло, ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також негативних даних про особу обвинуваченого, продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою є виправданим.
Апеляційні доводи обвинуваченого, щодо недоведеності прокурором наявністі ризиків, які були на час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовжують існувати, є суб`єктивними, оскільки повністю спростовуються відомостями матеріалів судового провадження та висновками суду, що зазначені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
Посилання апелянта на наявність у нього родини та місця реєстрації в м. Київ,не є підставою для зміни ОСОБА_6 міри запобіжного заходу.

Зазначення ОСОБА_6 про ряд хвороб, які представляють загрозу його здоров`ю, при умовах тримання під вартою та того факту, що він є інвалідом дитинства не підтверджено апелянтом в суді апеляційної інстанції жодними документами.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами його апеляційної скарги.
Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції, про необхідність дотримання судом вимог ч.5 ст.28 КПК України, згідно яких кримінальне провадження щодо особи, яка тримається від вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першої інстанції першочергово.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 червня 2021 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Звернути увагу, Комінтернівського районного суду м. Харкова, на недопустимість порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, передбачених ст.28 КПК України.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді