ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1140/21 Справа № 207/2356/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6
підозрюваного ОСОБА_7
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 липня 2021 року про задоволення клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Граново, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 26.11.2020 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України, призначено покарання у вигляді громадських робіт 100 годин.

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 липня 2021 року клопотання старшого слідчого СВ Південного ВП Кам`янського ВП ГУ Національної поліції в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_9 , погоджене із прокурором Кам`янської окружної прокуратури ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 було задоволено. Обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 діб, по 27 серпня 2021 року, включно. Строк застосування запобіжного заходу обраховується з часу складання протоколу про затримання підозрюваного, тобто з 30 червня 2021 року з 18.20. У відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України визначено розмір застави в двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 45 400 (сорок п`ять тисяч чотириста) гривень.
Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, спрямованого проти власності, у судовому засіданні про наявність захворювань, що перешкоджають триманню під вартою, не повідомляв; офіційно не працює, не має постійного легального та підтвердженого офіційно джерела прибутку, проживає у м. Кам`янське без реєстрації, обгрунтовано підозрюється у вчиненні корисливого злочину; раніше судимий за злочин проти власності, маючи непогашену судимість продовжує вчиняти інші кримінальні правопорушення, частково відшкодував шкоду лише після його затримання, таким чином існують достатні та обгрунтовані ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу, свідків, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, не з`являтись за викликом слідчого, вчинити повторно нове кримінальне правопорушення, що може призвести до затягування досудового слідства та неможливості його проведення в розумні строки та своєчасного розгляду справи у суді.

- захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 не погодився з рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська від 02 липня 2021 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 . Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Камянського РУП ГУНП в Дніпропетровській області про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст.186 КК України щодо ОСОБА_7 задовольнити частково та обрати запобіжний захід- домашній арешт з урахуванням надання часу для забезпечення життєдіяльності або особисте зобов`язання.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вказана ухвала є незаконною, та підлягає скасуванню.
Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції не містить обставин які свідчать про існування ризиків передбачених ст..177 КПК України та обставин які свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу, та посилання на докази якими обґрунтовуються ці обставини. Жодного посилання на обставини та докази оскаржувана ухвала суду першої інстанції не містить.
На думку апелянта, судом першої інстанції грубо порушено вимоги частини 2 ст.194 КПК України та ст. 178 КПК України.
Зазначає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі зазначив що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового слідства та суду,впливати на потерпілу але не зазначив жодного доказу на підставі якого суд вважає існування даних ризиків.
Вказує на те, що жодного доказу наявності обставин, які б обґрунтовували необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_7 найбільш суворого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою при розгляді клопотання встановлено не було у зв`язку з відсутністю доказів наявності ризиків зазначених в клопотання слідчого.
Апелянт звертає увагу на те, що в обґрунтування ухвалення оскарженого рішення суд першої інстанції посилається лише на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , що з огляду на ст. 9 Загальної декларації прав людини та ст.29 Конституції України є недостатнім для задоволення клопотання в повному обсязі. Переконливе обґрунтування того, що ризики перелічені в клопотанні можуть бути усунуті лише шляхом взяття його під варту, слідчим та прокурором в судовому засіданні наведені не були.
Судом першої інстанції не прийнято до уваги доводи сторони захисту про те, що у поданому клопотанні слідчого не вказано наявність доказів того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а сама по собі лише наявність обґрунтованої підозри не є підставою для позбавлення свободи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора, який вважав за необхідне залишити ухвалу слідчого судді без змін, а скаргу без задоволення, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Крім цього, у справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) Європейський суд з прав людини зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).
Європейський суд з прав людини визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя правильно встановив, що доводи поданого клопотання є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для їх запобігання, необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя врахував, що існують обґрунтовані ризики, що ОСОБА_7 знаходячись на свободі, може впливати на потерпілу, свідків, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим обґрунтовано прийшов до висновку про застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.
Посилання ж сторони захисту на недоведеність провини ОСОБА_7 у скоєнні вищезазначеного злочину, тобто безпідставність підозри, є неприйнятним для колегії суддів, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги захисника в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Доводи апелянта про те, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а також про неврахування судом даних про особу обвинуваченого, на думку колегії суддів, необґрунтовані, оскільки вказані факти були взяті до уваги судом в сукупності з іншими доказами по справі та їм було надано належної оцінки.
У своєму рішенні слідчий суддя також розглядав можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів та належним чином аргументував, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника з цього приводу не заслуговують на увагу.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою цілком правильним і обгрунтованим та не знаходить підстав для його зміни на даному етапі досудового розслідування на інший запобіжний захід.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 липня 2021 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4