УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 серпня 2021 року

м. Київ
справа №628/3465/19
провадження № 51-2655ск21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 15 липня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року щодо

ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий останній раз вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2010 року за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України ( далі КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, від якого звільнений 13 вересня 2013 року у зв`язку із відбуттям,
засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 15 липня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів, а також інші питання, визначені процесуальним законодавством.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року вирок місцевого суду залишено без змін.
Судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_4 29 липня 2019 року близько 12:45, діючи повторно разом з іншою особою, щодо якої кримінальне провадження закрите у зв`язку зі смертю, перебуваючи біля 1-го під`їзду будинку АДРЕСА_2 , зустріли раніше не знайомого потерпілого ОСОБА_5 , який прямував до 2-го під`їзду вищевказаного будинку, та пішли слідом за ним. Перебуваючи в даному під`їзді, ОСОБА_4 разом з іншою особою, відносно якої кримінальне провадження закрите у зв`язку зі смертю, діючи з умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, наздогнали ОСОБА_5 . ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наніс один удар взутою ногою по правій нозі потерпілого, від якого останній втратив рівновагу та впав на живіт на бетон. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 завдав ще один удар взутою ногою в область обличчя потерпілого. Після цього інша особа, щодо якої кримінальне провадження закрите у зв`язку зі смертю, реалізуючи спільний злочинний умисел, схопила потерпілого обома руками за руки та притримувала, тим самим позбавивши останнього можливості чинити опір. В цей час ОСОБА_4 наніс ОСОБА_5 не менше 5 ударів взутою ногою в область голови та передпліччя та, скориставшись тим, що потерпілий лежить на підлозі, вирвав у нього барсетку та витяг звідти два мобільних телефони, загальна вартість яких складає 1819 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі та доповненнях до неї засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, закрити кримінальне провадження за відсутністю у його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, перекваліфікувати його дії на ст. 125 КК або ж перекваліфікувати його дії на ч. 2 ст. 296 КК.
На його думку, слідчий неправильно вчинював низку процесуальних дій щодо померлого співучасника нападу. Вважає, що злочин вчинено групою осіб, а тому потрібно було провести очну ставку та слідчий експеримент між ним та особою, щодо якої закрито провадження у зв`язку зі смертю. Вказує на те, що його дії за ч. 2 ст. 186 КК кваліфіковані неправильно, оскільки вони мають кваліфікуватись за ч. 2 ст. 125 КК як легкі тілесні ушкодження. Серед іншого засуджений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Стверджує, що показання потерпілого не узгоджуються з показаннями свідків. Крім того, зазначає, що судами було розглянуто провадження односторонньо, оскільки взято до уваги показання сторони обвинувачення, а показання сторони захисту відхилено, чим порушено його право на захист.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Доводи засудженого щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії подій стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що, виходячи з вимог статті 438 КПК , не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Разом із тим при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні злочину, за який його засуджено.
Відповідно до вимог ст. ст. 370, 374 КПК вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК.
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи ОСОБА_4 . Зазначені в судових рішеннях мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судових засіданнях доказам.

В касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 по суті не оспорює факт заподіяння потерпілому ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, проте висловлює думку, що ці дії слід кваліфікувати за ст. 125 КК , оскільки судами не було доведено факту того, що саме він заволодів майном потерпілого та наявності в його діях корисливого мотиву. Ці доводи засудженого не можна вважати обґрунтованими з огляду на таке.
Як вбачається із вироку факт того, що ОСОБА_4 відкрито із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для здоров`я, заволодів майном потерпілого ОСОБА_5 , підтверджується:
- показаннями потерпілого про те, що саме ОСОБА_4 завдав йому не менше 5 ударів взутою ногою в область голови та передпліччя, а потім, скориставшись тим, що потерпілий лежить на підлозі, вирвав у нього барсетку та витяг звідти два мобільних телефони;

- показаннями свідка ОСОБА_6 , який пояснив, що потерпілий вийшов з будинку АДРЕСА_2 побитий та сказав, що його побили двоє невідомих та забрали телефони з барсетки;
- показаннями свідка ОСОБА_7 , яка вказала, що виїхавши на виклик, надавала медичну допомогу ОСОБА_5 , якому була спричинена травма голови, забиття, можливо струс мозку та який пояснив їй, що його побили двоє невідомих та забрали телефони;
- протоколами оглядів місця події від 29 липня 2019 року;
- слідчим експериментом за участю потерпілого ОСОБА_5 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками;
- висновками експертів від 11 вересня 2019 року №12-14/234-КП/19, від 25 вересня 2019 року №12-23/253-КП/19 та від 27 серпня 2019 року №6/2110СЕ-19;
- речовими доказами.
Таким чином, місцевий суд оцінив усі докази в їх сукупності, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах сторони захисту доводам, у тому числі й щодо аргументів про відсутність у винного умислу на заволодіння майном потерпілого, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Суд касаційної інстанції погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, та правильність кваліфікації його дій за цією статтею кримінального закону, адже відсутні обставини, які б давали підстави для сумнівів у законності й обґрунтованості таких висновків. Аргументи засудженого про те, що він лише спричинював потерпілому тілесні ушкодження, однак майном не заволодівав, не заслуговують на увагу з огляду на те, ОСОБА_4 діяв узгоджено із іншою особою, щодо якої провадження закрито у зв`язку зі смертю. Виконання кількома співучасниками частини дій, як от, тримання потерпілого за руки, завдання ударів, вилучення телефонів, оцінюється загалом. Адже дії обох осіб були спрямовані на вчинення єдиного спільного діяння, що і було встановлено судами нижчих інстанцій. Вчинення одним зі співучасників лише частини дій не може бути підставою для їх окремої оцінки, оскільки охоплюється кваліфікацією вчиненого співучасниками загалом.
Тому аргументи засудженого про необхідність кваліфікації його дій лише за ст. 125 КК задоволенню не підлягають. Судами беззаперечно встановлено наявність єдиної спільної мети та узгодженість дій нападників. Таким чином, доводи касаційної скарги про неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність у частині кваліфікації дій ОСОБА_4 . Суд відхиляє.
Факт смерті іншої особи, щодо якої закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю жодним чином не впливає на кваліфікацію дій засудженого ОСОБА_4 з урахуванням кваліфікуючої ознаки «вчинення за попередньою змогою групою осіб». Судами було досліджено та встановлено на підставі сукупності доказів, що ОСОБА_4 та інша особа діяли узгоджено та спільно.
Доводи засуджено ОСОБА_4 про необхідність проведення очної ставки та слідчого експерименту між ним та особою, щодо якої закрито кримінальне провадження у зв`язку зі смертю, не заслуговують на увагу, оскільки обов`язковість проведення таких слідчих дій кримінальним процесуальним законодавством не передбачена. Проведення слідчих (розшукових) дій відбувається на розсуд особи, яка їх проводить, а отже рішення про необхідність проведення певної слідчої дії приймається уповноваженою на це особою і є її правом, а не обов`язком. Винуватість засудженого у вчиненні інкримінованого йому злочину доводиться поза розумним сумнівом іншими зібраними на досудовому слідстві та дослідженими судом доказами.
Також Суд звертає увагу, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані саме як злочин проти власності за ч. 2 ст. 186 КК, а не за ч. 2 ст. 296 КК. Факт побиття потерпілого з метою заволодіння його майном (в даному випадку - мобільними телефонами) свідчить про вчинення посягання саме на власність.
Покарання засудженому ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням тяжкості злочину та даних про особу засудженого. Призначене покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 15 липня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3