Дата документу 30.06.2021 Справа № 310/2465/21
запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/495/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №310/2465/21Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА
Ухвалою слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року задоволено клопотання слідчого СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 104, 1 кв. м (після реконструкції), яка належить ОСОБА_6 , заборонивши відчуження та розпорядження квартирою, з метою забезпечення збереження її як речового доказу.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Свої вимоги обґрунтувала тим, що у відповідності до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.04.2021 року № 253952929 вбачається, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 40,7 кв.м., житловою площею 24,5 кв.м. Право власності на вищевказану квартиру вона набула на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 12.02.2002 року.

Відповідно до п. 1 Договору об`єктом продажу є двокімнатна квартира, розміщена за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 40.7 кв.м.

Вищевказана квартира та зазначена в клопотанні прибудова у відповідності до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не є єдиним об`єктом нерухомості.

Об`єкт нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 площею 104,1 кв.м. взагалі не існує, а положеннями КПК України не передбачено накладення арешту на неіснуючий об`єкт права власності, й накладення такого арешту не призведе до досягнення визначеної ч. 2 ст. 170 КПК мети.

До моменту введення реконструйованого об`єкту в експлуатацію, вказана у клопотанні слідчого прибудова, площею 67,5 кв.м. є самостійним об`єктом та не є складовою квартири.

Більше того, зазначена в клопотанні площа (67,5 кв.м.), зі слів слідчого, є орієнтовною та виконана за зовнішнім обміром, натомість площа квартири номер АДРЕСА_1 була визначена внаслідок внутрішнього обміру квартири та була зафіксована в договорі купівлі-продажу від 12.02.2002р.

За таких умов, вказана в оскаржуваній ухвалі слідчого судді площа арештованої квартири, розміром 104,1 кв.м., взагалі є неточною та не відповідає дійсності.

Проте слідчим суддею оцінка даній обставині не надавалася, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення та накладення арешту на об`єкт нерухомості, який має зовсім інші параметри та складові.

З доданого до клопотання витягу з ЄРДР вбачається, що відомості до ЄРДР були внесені за ч.3 ст.197-1 КК, тобто самовільне будівництво будівель або споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці, зазначеній у частині першій.

При цьому ч.1 ст.197-1 КК передбачає відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.

Таким чином, передбачена ч.3 ст.197-1 КК відповідальність за вчинення самовільного будівництва на земельній ділянці, якщо внаслідок такого будівництва було завдано значну шкоду її власнику.

До клопотання слідчого про арешт майна не було надано жодних доказів на підтвердження обставини завдання значної або будь-якої іншої шкоди власнику земельної ділянки. Більше того, обставина проведення будівництва також не була підтверджена жодними належними та допустимими доказами (зокрема, висновком експерта або висновком з технічної інвентаризації).

Вказані обставини свідчать про відсутні обґрунтування слідчим обставини вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК, що є підставою для відмови в застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження.

В судове засідання суду апеляційної інстанції заявник ОСОБА_6 та її представник - адвокат ОСОБА_8 не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. До початку розгляду справи до суду надійшла заява адвоката ОСОБА_8 про розгляд апеляційної скарги без їх участі.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вказана апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із наданих матеріалів, до суду звернувся слідчий СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_7 з клопотанням, погодженим прокурором Бердянської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , про арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_6 загальною площею 104,1 кв.м. (після реконструкції) із забороною права на відчуження, розпорядження квартирою, з метою забезпечення збереження речових доказів.

З клопотання вбачається, що в провадженні СВ Бердянського РВП ГУНП в Запорізькій області з 27.01.2021 року перебувають матеріали кримінального провадження стосовно протиправного будівництва об`єкту нерухомості на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної форми власності по АДРЕСА_3 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.3 ст.197-1 КК.

За вказаним фактом розпочато досудове розслідування, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 27.01.2021 за ч.3 ст. 197-1 КК за самостійним виявленням прокурором кримінального правопорушення.

Згідно інформації комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради Запорізької області від 05.04.2021 №182 квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 .

В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0000014 встановлено, що починаючи з осені 2020 року по теперішній час власниця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 проводить реконструкцію відповідної квартири. Вказана вище реконструкція проводиться з розширенням та зі збільшенням фактичної площі квартири АДРЕСА_1 .

Згідно інформації №0-8-0.172-422/116-21 ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 26.03.2021, земельна ділянка за вказаної вище адресою будь-яким особам у власність або оренду не передана.

Аналізом відомостей, розміщених на веб-порталі e-construction.gov.ua встановлено, що Департаментом ДАБІ у Запорізькій області, окрім іншого, зареєстровано наступні дозвільні документи:

- повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 09.10.2020 (ЗП37) з реконструкції квартири АДРЕСА_4 ;

- повідомлення про початок виконання будівельних робіт від 19.03.2021 (ЗП64) з реконструкції квартири АДРЕСА_4 .

У вказаних повідомленнях зазначено про те, що реконструкція об`єктів будівництва здійснюється без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані.

На підставі ухвали слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 квітня 2021 року з володіння комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міської ради Запорізької області вилучено оригінали матеріалів технічної інвентаризації на об`єкти нерухомості, розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .

Проведеним оглядом інвентаризаційної справи за АДРЕСА_5 належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 12.02.2002 №12. Загальна площа вказаної квартири складає 40,7 квадратних метри.

Згідно змісту вказаного вище повідомлення ЗП37 (розміщено на веб-порталі e-construction.gov.ua) вбачається, що реконструкція відповідної квартири здійснюється без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані.

Згідно змісту вказаного вище повідомлення ЗП64 (розміщено на веб-порталі e-construction.gov.ua) вбачається, що реконструкція відповідної квартири здійснюється без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані. Також, зі змісту вказаного вище повідомлення ЗП64 вбачається, що загальна площа квартири після реконструкції буде складати 104,1 кв.м.

24 березня 2021 року проведено огляд території місцевості, розташованої між проїжджою частиною Мелітопольського шосе м. Бердянська та житловим будинком під АДРЕСА_3 . Проведеним оглядом було встановлено, що впритул до квартири за АДРЕСА_6 вказаного вище будинку прибудовано об`єкт нерухомості орієнтовною площею 67,5 кв.м. (за зовнішнім обміром).

Вказаний вище об`єкт нерухомого майна побудовано на земельній ділянці комунальної форми власності, яка власникам квартири АДРЕСА_6 у власність або оренду не передана. Вказаний об`єкт нерухомого майна є невід`ємною складовою частиною квартири АДРЕСА_1 .

Вказане вище свідчить про те, що власниками квартири АДРЕСА_1 внесено недостовірні відомості до Повідомлень ЗП 64, ЗП 37, на підставі яких проводиться протиправне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці комунальної форми власності по Мелітопольському шосе.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо власників квартир житлового будинку АДРЕСА_3 .

Крім того, встановлено, що комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради Запорізької області у грудні 2020 року на замовлення ОСОБА_6 виготовлено новий технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , згідно якому фактична площа квартири АДРЕСА_1 після реконструкції складає 104,1 кв.м.

Постановою прокурора Бердянської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 від 05.04.2021 належна ОСОБА_6 квартира АДРЕСА_1 загальною площею 104,1 кв.м. визнана речовим доказом у кримінальному провадженні.

З метою забезпечення збереження речових доказів слідчий просив накласти арешт на вказану квартиру.

Слідчий суддя з посиланням на ч.1 ст.170 КПК задовольнив зазначене клопотання, посилаючись на те, що у судовому засіданні доведено обґрунтованість поданого клопотання.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, відповідно до ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів дійшла висновку, що в даному провадженні слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Матеріали провадження містять достатню інформацію про те, що стало підставою для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування за фактом самовільного будівництва будівель на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що слідчий відділ Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснює досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000014 від 27 січня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК.

З витягу з ЄРДР за №0000014 від 27 січня 2021 року вбачається, що відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені у зв`язку з самостійним виявленням прокурором Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області ОСОБА_9 фактів самовільного будівництва невстановленими особами об`єктів нерухомого майна на самовільно зайнятій земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_3 (а.с. 5).

Зазначена квартира постановою прокурора від 05.04.2021 року визнана у провадженні речовим доказом (а.п. 14-15). При цьому апеляційний суд враховує, що на даний час є всі підстави для задоволення клопотання слідчого, оскільки дане нерухоме майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК, оскільки є предметом кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому для його збереження на нього необхідно накласти арешт.

Мотивуючи необхідність задоволення клопотання слідчого, апеляційний суд, враховуючи положення ст. 170 КПК вважає, що квартира та земельна ділянка, на якій вона розташована, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта про незаконність накладення арешту на майно яке об`єктивно не може містити інформацію про обставини злочину є необґрунтованими, оскільки до завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Завдання суду полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна, тобто закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого заходу забезпечення кримінального провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна здійснено на початковій стадії кримінального провадження, а обмеження майнових прав відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК має тимчасовий характер і повинно бути негайно припинено в порядку ст. 174 КПК, якщо у ході подальшого досудового розслідування або за результатами судового розгляду не підтвердиться, що це майно є предметом, доказом злочину.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апелянта стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 23 квітня 2021 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4