печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2021 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі власника майна - ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року в рамках кримінального провадження № 0000099, -
В С Т А Н О В И В :
В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року в рамках кримінального провадження № 0000099. Клопотання обґрунтоване тим, що арешт накладено необґрунтовано та незаконно, а ОСОБА_3 є добросовісним набувачем об`єкту нерухомого майна.
В судове засідання, призначене на 12.02.2021 року, учасники судового розгляду не з`явились.
Власник майна - ОСОБА_3 та її представник - адвоката ОСОБА_4 , подали до канцелярії суду заяву про розгляд справи без їх участі, клопотання підтримують та просять задовольнити з викладених у ньому підстав.
Прокурор в судове засідання не з`явився, до канцелярії суду надійшла заява прокурора Київської місцевої прокуратури №6 ОСОБА_6 у якій остання просить проводити розгляд у її відсутність, щод задоволення клопотання заперечує.
Згідно частини 4 статті 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.
Слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання дійшов наступних висновків.
Слідчим відділом Печерського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000099 від 27.04.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.190 КК України.
В рамках зазначеного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 року у справі № 757/7764/19-к задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 6 ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000099 від 27.04.2018та накладено арешт на нежитлові приміщення у цокольному поверсі, з № 1 по № 7 (групи приміщень № 118А) ( в літ. А), загальною площею 112,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000), власником якої є ОСОБА_3 , ІНН НОМЕР_1 .
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Таким чином, виходячи з наведених положень статті 174 КПК України, питання про скасування арешту розглядається слідчим суддею за відповідним зверненням осіб, визначених частиною першої цієї статті.
Так, статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
З наявних доказів вбачається, що заявник - ОСОБА_3 , набула право власності законним шляхом, на підставі договору дарування серія та номер: 1307, виданий 08.05.2018, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Крім того слід зазначити, що кримінальне провадження № 0000099 від 27.04.2018 року внесено до ЄРДР прокурором Київської місцевої прокуратури №6 на підставі звернення КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Печерського району міста Києва" з приводу заволодіння нежитловими приміщеннями у цокольному поверсі, з № 1 по № 7 (групи приміщень № 118А) ( в літ. А), загальною площею 112,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000).
Разом з тим, ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року, що долучена до матеріалів судового провадження, було відмовлено в задоволені позову Печерської районної в місті Києві державної адміністрації до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого володіння.
З огляду на п. 2.6. Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, від 07 лютого 2014 року, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ та його змісту, вбачається застереження щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 КПК України, повідомлено про підозру, або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими(особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду в порядку, передбаченому ст.291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Крім того, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.
Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Разом з тим, під час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна, стороною обвинувачення не надано суду доказів на підтвердження того, що арештоване майно набуте в результаті вчинення кримінальних правопорушень, є предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.
Зокрема, в слідчого судді відсутні відомості, що особа, майно якої арештоване є підозрюваним, обвинуваченим, особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи.
У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
З огляду на зміст завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, завдання слідчого судді полягає, у тому числі, у недопущенні піддання особи у такому кримінальному провадженні необґрунтованому процесуальному примусу та застосування неналежних правових процедур до учасників кримінального провадження.
Виходячи з викладеного, враховуючи зміст фабули кримінального правопорушення та тривалість досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи клопотання про скасування арешту є обґрунтованими, а наданими матеріалами доведено відсутність підстав для подальшого арешту вказаного об`єкту нерухомого майна, а також ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як орган досудового розслідування не надав слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання та скасувати арешт накладений на нежитлові приміщення у цокольному поверсі, з № 1 по № 7 (групи приміщень № 118А) ( в літ. А), загальною площею 112,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000), власником якої є ОСОБА_3 , ІНН НОМЕР_1 .
За таких обставин, керуючись ст.ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-
У Х В А Л И В :
Клопотання - задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 15 лютого 2019 рокуу справі № 757/7764/19-ку кримінальному провадженні №0000099 від 27.04.2018 на нежитлові приміщення у цокольному поверсі, з № 1 по № 7 (групи приміщень № 118А) ( в літ. А), загальною площею 112,9 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №000), власником якої є ОСОБА_3 , ІНН НОМЕР_1 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Слідчий суддя ОСОБА_1