Справа № 199/2923/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю власника майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро погоджене з прокурором Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 клопотання дізнавача СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000093, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України,

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2021 року до суду надійшло вищезазначене клопотання дізнавача СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про арешт майна, яке мотивовано тим, що 16 квітня 2021 року до ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшов рапорт від співробітників УПП про те, що 16 квітня 2021 року за адресою: м. Дніпро, вул. Новоселівська, 17 було зупинено транспортний засіб «ГАЗ» 330210, д.н.з. НОМЕР_1 , в ході огляду якого було виявлено відсутність серійного номеру на рамі автомобіля. Після огляду та вилучення даного автомобіля, постановою дізнавача його було визнано речовим доказом. З огляду на вказані обставини дізнавач просив суд задовольнити клопотання та накласти арешт на вищевказаний транспортний засіб з метою запобігання його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження.
В судове засідання дізнавач, який подав клопотання, не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.
Власник майна в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував в повному обсязі.
Вислухавши власника майна та дослідивши матеріали поданого клопотання, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
В судовому засіданні встановлено, що сектором дізнання ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з 17 квітня 2021 року здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000093, порушеному за фактом надходження повідомлення від співробітників УПП за фактом відсутності серійного номеру на рамі транспортного засобу «ГАЗ» 330210, д.н.з. НОМЕР_1 , що знаходиться у володінні громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
16 квітня 2021 року в період часу з 12 години 30 хвилин по 12 годину 51 хвилину під час огляду, проведеного за адресою м. Дніпро, вул. Новоселівська, 17, було вилучено вищевказаний автомобіль марки «ГАЗ» 330210, д.н.з. НОМЕР_1 .
17 квітня 2021 року дізнавачем було винесено постанову про визнання вищевказаного автомобіля речовим доказом і вирішення питання про його зберігання на території штрафмайданчику за адресою: м.Дніпро, вул. Курсантська, 22. Ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 також визнано речовими доказами та залишено в матеріалах кримінального провадження.
Згідно ст.ст.22, 26 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди.
Відповідно до ст. 170 ч. 3 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 170 ч. 1 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
За ст. 170 ч. 2 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.
Згідно до ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.
Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).
Cтаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.
Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).
Відповідно до вимог ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
На підставі вищевикладеного, незважаючи на винесення дізнавачем постанови про визнання вищезазначеного автомобіля «ГАЗ» 330210, д.н.з. НОМЕР_1 , ключів від нього та свідоцтва про реєстрацію цього транспортного засобу речовими доказами, суд не вбачає підстав для визнання цього майна таким, що відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, оскільки матеріали клопотання на даний час не містять жодних належних доказів, які б свідчили про те, що зазначений автомобіль, ключі від нього або свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу містять відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що підлягають встановленню у цьому кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України. При цьому, саме лише посилання на відсутність серійного номеру на рамі транспортного засобу без підтвердження цього достатніми доказами, зокрема фото та відео, без надання доказів обов`язкової необхідності на рамі даної категорії транспортних засобів серійного номеру, зокрема доказів, встановлених під час дізнання шляхом отримання висновку спеціаліста або інформації з сервісного центру МВС щодо транспортного засобу, не можуть слугувати беззаперечною підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, який передбачає обмеження власника або володільця цього майна права володіти, користуватися та розпоряджатися ним.

Також дізнавачем не наведено обставин, які можуть свідчити про існування ризиків того, що володілець зазначеного транспортного засобу ОСОБА_3 може приховати, пошкодити знищити або відчужити зазначене майно, з урахуванням пояснень останнього про добросовісне набуття ним у володіння зазначеного транспортного засобу, яким він правомірно користується.

Таким чином, викладені обставини на даний час свідчать про необґрунтованість поданого клопотання про арешт майна, яке з цих підстав задоволенню не підлягає.

Згідно ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.107, 110, 131, 132, 170-173, 237 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання СД ВП №1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000093, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.290 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного провадження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1