Справа № 524/7955/19
Провадження 1-кп/524/90/21
УХВАЛА

17.02.2021 року Автозавосдький районний суд міста Кременчука в складі:

Головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчук Полтавської області кримінальне провадження № 0000469 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Кременчука Полтавської області, українки, громадянки України освіта неповна початкова, не працюючої, не одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

29.08.2013 року Московським районним судом м.Харкова за ч.3 ст. 307 КК України до 11 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

04.06.2015 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області вирок Московського районного суду м.Харкова змінено, призначено покарання за ч.3 ст. 307 КК України до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

14.01.2016 року рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова звільнена від відбування покарання на підставі ч.5 ст. 72 КК України,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України.

Судом постановлено на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченої ОСОБА_5 під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив продовжити міру запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою на 60 днів, оскільки не відпали ризики, передбачені ст.. 177 КПК України, в зв`язку з тим, що ОСОБА_5 обвинувачуються у скоєнні кримінальних правопорушень, що відносяться до категорії тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна, на даний час судом не досліджувались докази, а саме: покази свідків, не вивчались письмові матеріали кримінального провадження, остання під загрозою можливого покарання може переховуватись від суду, вчиняти нові кримінальні правопорушення, а також впливати на свідків.
Захисник ОСОБА_4 заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на більш мякий у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки на сьогоднішній день ризики, передбачені ст. 177 КПК України відпали.

Обвинувачена ОСОБА_5 підтримала думку захисника .

Суд, вислухавши думку учасників процесу, приходить до наступних висновків:

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому, строк тримання під вартою обвинуваченій було продовжено ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.12.2020 року, до 19.02.2021 року включно.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченої під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 закінчується, однак, завершити кримінальне провадження неможливо, за кримінальним провадженням проведено підготовче судове засідання, обвинувальний акт призначено до судового розгляду, відкрито судовий розгляд, оголошено обвинувальний акт, встановлено порядок вивчення доказів, розпочато допит свідків.
Статтею 176 КПК України передбачений перелік запобіжних заходів, серед яких є такі, як тримання під вартою та домашній арешт.

Згідно зі ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання зазначеним спробам.

Окрім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про запобіжний захід, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, необхідно враховувати в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом. Практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

На виконання вказаних вимог Закону судом встановлено, що обвинуваченій ОСОБА_5 інкриміновані кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, покарання за вчинення яких, у разі доведеності вини, передбачено до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Тому у суду є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у разі визнання останньої винуваою у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, ОСОБА_5 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування». Ця обставина, у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Після відкриття сторонами доказів, зокрема анкетних даних свідків, спеціалістів, експертів, враховуючи, що судовий розгляд за кримінальним провадженням тільки розпочато, існує велика ймовірності впливу та чинення тиску з боку обвинуваченої ОСОБА_5 на свідків, які ще судом не були допитані, тобто існування на даній стадії розгляду вказаного кримінального провадження ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_5 не заміжня, не працює, не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про нестійкість соціальних зв`язків, останній пред`явлено обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів. Крім того, ризик вчинення обвинуваченою нового кримінального правопорушення, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, на даний час не втратив своєї актуальності.

На даній стадії судового розгляду та тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі доведеності вини та визнання її винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема Рішень ЄС з прав людини «Прокопенко проти України» та «Лабітта проти Італії», суд приходить до висновку про наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Тяжкість злочинів не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою, на даний час відсутні докази, які б свідчили про те, що встановлені судом ризики при обранні запобіжного заходу на даний час втратили свою актуальність.

Разом з тим, виходячи з цілей п.1 ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, принципу правової визначеності, суд вважає за доцільне з урахуванням часу, необхідного для судового розгляду кримінального провадження в розумні строки, з метою повного та об`єктивного розгляду кримінального провадження, подальшої доставки обвинуваченої до судового засідання, запобіганню перешкоджанню розгляду кримінального провадження та вчинення іншого кримінального правопорушення, міру запобіжного заходу у відношенні обвинуваченої необхідно продовжити.
На даний час об`єктивних даних, або документальних підтверджень про зміну підстав та виключення ризиків щодо запобіжного заходу з часу його продовження з 22.12.2020 року ні захисникм, ні обвинуваченою суду не надано.

Тому, на думку суду, оскільки в цей час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовження обвинуваченій ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Враховуючи викладене, існування ризиків доведених прокурором, а також оцінюючи сукупність обставин, застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.
В зв`язку із чим обраний у відношенні обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів, а саме: до 17.04.2021 року включно.

Керуючись ст.ст. 331, 369, 392 КПК України, суд ,

П О С Т А Н О В И В :

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, до 17.04.2021 року включно, залишивши без змін раніше визначений судом розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1