Справа № 591/5069/18
Провадження № 1-кп/591/103/21
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2021 року Зарічний районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження щодо обвинувачення

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Суми, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

-вироком Сумського районного суду Сумської області від 26.08.2015 року за ч. 3 ст. 297, 69 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 79 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки;

-вироком Сумського районного суду Сумської області від 16.02.2018 року за ч. 3 ст. 185, ст.71 КК до покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.4 ст.27, ч.3 ст.187 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженеця с. Солідарне, Сумського району, Сумської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.10.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до 850 грн. штрафу;

-вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 17.05.2018 року за ч. 2 ст. 186, 69, 71,72 КК України до 240 годин громадських робіт з виплатою штрафу в розмірі 850 грн. по вироку від 27.10.2016 року, який виконувати самостійно,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця с. Юнаківка, Сумського району Сумської області, який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 14.06.2006 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, 69, 70 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі;

-вироком Лебединського районного суду Сумської області від 19.08.2008 року за ч. 2 ст. 186, 69 КК України до 2 років позбавлення волі;

- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.01.2015 року за ч. 3 ст. 185, 69 КК України до 2 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.187, ч.3 ст.185 КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця м.Лисичанськ, Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

-вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 17.02.2000 року за ст.17. ч.3 ст.81, ч.3 ст.140, ч.3 ст.141, 44,42 КК України до 4-х років позбавлення волі;

-вироком Вишгородського районного суду Київської області від 20.09.2002 року за ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.2 ст., ч.2 ст.289, 70,71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

-вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 19.06.2008 року за ч.2 ст.187 КК України до 7 років позбавлення волі,

-вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 05.06.2020 року за ч.2 ст.186, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 187, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 357 КК України -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_12 органами досудового розслідування обвинувачується за ч. 4 ст. 27, ч. 3 ст. 187 КК України - тобто у підбуренні до вчинення розбою, поєднаному з проникненням у житло, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, яке, на думку слідства, вона вчинила за наступних обставин: 02.07.2018 у денний час, точного часу встановити в ході досудового слідства не стало можливим, перебуваючи за місцем мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_5 , вона, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та з прямим умислом, з метою особистого збагачення, шляхом переконання останніх у вигідності вчинення злочину, а також - вмовляння та підкупу схилила ОСОБА_11 і ОСОБА_13 до вчинення розбою, поєднаному з проникненням у житло потерпілого ОСОБА_14 , з метою заволодіння його майном на загальну суму 49365,12 грн., при цьому вказала на місце проживання ОСОБА_14 та розповіла про те що в даній квартирі знаходиться багато грошей та цінних речей і що в подальшому у разі заволодіння грошима та цінними речами їх буде розподілено між ними тим самим викликала у ОСОБА_11 , ОСОБА_13 бажання вчинити даний злочин. А після того, як ОСОБА_11 разом з ОСОБА_13 вчинили розбій та викрали належні ОСОБА_14 : мобільний телефон марки «Homi I 184», вартістю 227 грн.; ноутбук марки «Lenovo B550», вартістю 3166 грн.; грошові кошти в сумі 1400 євро, що згідно довідки від 03.07.2018 року Національного банку України становить 42745,12 грн.; грошові кошти в сумі 3000 грн.; годинник «Orient», металевий кулон на каучуковому мотузку, браслет з жовтого металу, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, завдавши останньому майнової шкоди на загальну суму 49365,12 грн., то ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_13 з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення за ч. 3 ст. 187 КК України - тобто розбій, поєднаний з проникненням у житло, вчинений за попередньою змовою групою осіб, яке він вчинив, на переконання органів досудового розслідування за таких обставин, а саме: 02.07.2018 року, близько 23:00 год., після того, як ОСОБА_11 разом з ОСОБА_13 вчинили напад на потерпілого ОСОБА_14 та ОСОБА_13 забрав у ОСОБА_14 мобільний телефон, з якого зателефонував ОСОБА_10 , ОСОБА_10 прийшов з місця мешкання ОСОБА_12 на ділянку місцевості поруч з буд. АДРЕСА_6 і вступив з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у мовчазну змову. За вказівкою ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , ОСОБА_10 почав охороняти потерпілого для того, щоб останній не міг повідомити про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього. Надалі, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , знайшовши на землі ключі від квартири потерпілого, викрали з приміщення квартири належні ОСОБА_14 мобільний телефон марки «Homi I 184», вартістю 227 грн.; ноутбук марки «Lenovo B550», вартістю 3166 грн.; грошові кошти в сумі 1400 євро, що згідно довідки від 03.07.2018 року Національного банку України становить 42745,12 грн.; грошові кошти в сумі 3000 грн.; годинник «Orient», металевий кулон на каучуковому мотузку, браслет з жовтого металу, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, завдавши останньому майнової шкоди на загальну суму 49365,12 грн. Після цього ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_13 з місця вчинення злочину зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд.

ОСОБА_11 обвинувачується у тому, що, дізнавшись від ОСОБА_12 про те, що у ОСОБА_14 є грошові кошти, він 02.07.2018 року, близько 23:00 год., діючи з прямими умислом, з метою заволодіння майном ОСОБА_14 за попередньою змовою з ОСОБА_13 , перебуваючи поруч з буд. АДРЕСА_6 , здійснили напад на ОСОБА_14 , під час якого нанесли хаотичні удари руками та ногами в область голови, обличчя та тулуба потерпілого ОСОБА_14 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, синців околоорбітальних ділянок, забоїв, синців м`яких тканин обличчя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також - ЗТГК, перелом 9-го ребра, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

При цьому, під час нанесення ударів ОСОБА_13 , демонструючи потерпілому ОСОБА_14 предмет зовні схожий на ніж та погрожуючи нанесенням тілесних ушкоджень даним предметом, вимагав у потерпілого ключі від квартири та запитував де перебувають грошові кошти. Далі ОСОБА_13 забрав у ОСОБА_14 мобільний телефон, з якого зателефонував ОСОБА_10 , а коли ОСОБА_10 прийшов з місця мешкання ОСОБА_12 на місце події, то за вказівкою ОСОБА_11 і ОСОБА_13 почав охороняти потерпілого для того, щоб останній не міг повідомити про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього.

А ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , знайшовши на землі ключі від квартири потерпілого, направились до приміщення квартири АДРЕСА_7 , звідки викрали належні ОСОБА_14 предмети: мобільний телефон марки «Homi I 184», вартістю 227 грн.; ноутбук марки «Lenovo B550», вартістю 3166 грн.; грошові кошти в сумі 1400 євро, що згідно довідки від 03.07.2018 року Національного банку України становить 42745,12 грн.; грошові кошти в сумі 3000 грн.; годинник «Orient», металевий кулон на каучуковому мотузку, браслет з жовтого металу, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, Всього спричинили потерпілому ОСОБА_14 майнової шкоди на загальну суму 49365,12 грн., розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, 25.05.2018, близько 12:00 год., ОСОБА_11 , перебуваючи поряд із бетонним парканом, яким огороджена територія із складськими приміщеннями концерну «Демпург» за адресою АДРЕСА_8 , діючи умисно, повторно, через отвір в паркані незаконно потрапив на територію концерну «Демпург» та шляхом продавлення віконної решітки незаконно проник до складського приміщення належного ОСОБА_15 , звідки таємно викрав металеві кутки та металеві віконні рами зі складського приміщення ОСОБА_15 , виніс їх за територію підприємства та заховав неподалік у кущах. При цьому розуміючи, що металеві вироби у складському приміщенні знаходяться у великій кількості, він 26.05.2018, продовжуючи свою злочинну діяльність, охоплену єдиним злочинним умислом, направленим на викрадення чужого майна, діючи таємно, потворно, викрав залишок металевих кутків та металевих віконних рам зі складського приміщення ОСОБА_15 , виніс їх за територію підприємства та заховав неподалік у кущах, чим завдав матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_15 на загальну суму 2508 грн.

У подальшому вказані металеві вироби здав до пункту прийому металобрухту за адресою: АДРЕСА_9 .

Не зупиняючись на скоєному, 26.07.2018 року, близько 09:45 год., ОСОБА_11 , діючи таємно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, через незачинене вікно, проник до складського приміщення №62, який розташований на території ПАТ «Сумське НВО», по вул. Курській, 48, звідки викрав майно вказаного товариства, яке там знаходилося, а саме: металобрухт із нержавіючої сталі, вагою 16,6 кг., вартістю 475,92 грн. З викраденим майном ОСОБА_11 із місця скоєння правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.

ОСОБА_13 обвинувачується у тому, що, дізнавшись від ОСОБА_12 про те, що у ОСОБА_14 є грошові кошти, він 02.07.2018 року, близько 23:00 год., діючи з прямими умислом, з метою заволодіння майном ОСОБА_14 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , перебуваючи поруч з буд. АДРЕСА_6 , здійснили напад на ОСОБА_14 , під час якого нанесли хаотичні удари руками та ногами в область голови, обличчя та тулуба потерпілого ОСОБА_14 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у виді: ЗЧМТ, струсу головного мозку, синців околоорбітальних ділянок, забоїв, синців м`яких тканин обличчя, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також - ЗТГК, перелом 9-го ребра, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

При цьому, під час нанесення ударів ОСОБА_13 , демонструючи потерпілому ОСОБА_14 предмет зовні схожий на ніж та погрожуючи нанесенням тілесних ушкоджень даним предметом, вимагав у потерпілого ключі від квартири та запитував де перебувають грошові кошти. Далі ОСОБА_13 забрав у ОСОБА_14 мобільний телефон, з якого зателефонував ОСОБА_10 , а коли ОСОБА_10 прийшов з місця мешкання ОСОБА_12 на місце події, то за вказівкою ОСОБА_11 і ОСОБА_13 почав охороняти потерпілого для того, щоб останній не міг повідомити про вчинене кримінальне правопорушення відносно нього.

А ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , знайшовши на землі ключі від квартири потерпілого, направились до приміщення квартири АДРЕСА_7 , звідки викрали належні ОСОБА_14 предмети: мобільний телефон марки «Homi I 184», вартістю 227 грн.; ноутбук марки «Lenovo B550», вартістю 3166 грн.; грошові кошти в сумі 1400 євро, що згідно довідки від 03.07.2018 року Національного банку України становить 42745,12 грн.; грошові кошти в сумі 3000 грн.; годинник «Orient», металевий кулон на каучуковому мотузку, браслет з жовтого металу, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, Всього спричинили потерпілому ОСОБА_14 майнової шкоди на загальну суму 49365,12 грн. та місця скоєння злочину зникли, а викраденим розпорядились на власний розсуд.

Крім того, 02.07.2017 близько 23:30 год. ОСОБА_13 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_7 , діючи таємно, з прямим умислом викрав банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка є офіційним документом та належить ОСОБА_14 , і з місця скоєння правопорушення зник.

Не зупиняючись на скоєному, 03.07.2018 року, близько 02:30 год., ОСОБА_13 , за допомогою банкомату «Приватбанк», що знаходиться біля буд. № 102 по вул. Петропавлівській, м. Суми, діючи умисно, таємно, повторно, використовуючи викрадену з квартири потерпілого пластикову картку «Приватбанку» НОМЕР_1 , та відомий йому пін-код до неї, викрав грошові кошти, що знаходились на банківському рахунку ОСОБА_14 , в сумі 3000 грн., завдавши ОСОБА_14 матеріального збитку на вказану суму та розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Але, суд вважає пред`явлене ОСОБА_10 та ОСОБА_12 обвинувачення недоведеними, водночас, обвинувачення, які інкриміновані ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , такими, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, виходячи з таких обставин.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_12 хоча і зазначила, що вину свою визнає та щиро кається, проте, надаючи покази і відповідаючи на запитання учасників процесу, повідомила, що не вмовляла, не підкупала, не переконувала та не схиляла ОСОБА_11 і ОСОБА_13 до вчинення розбою, а в той день, коли вони прийшли у гості до її чоловіка ОСОБА_16 , вона бачила їх вперше і відповідала на їх питання стосовно ОСОБА_14 , розповівши їм, що ОСОБА_14 вона знає, повідомила, що останній проживає один та у нього є кошти. Адресу мешкання ОСОБА_14 їм повідомив ОСОБА_16 . ОСОБА_10 , який також у той вечір перебував у неї в гостях, цих розмов взагалі не чув, бо знаходився у іншій кімнаті з її дітьми. Потім ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_16 пішли, не повідомивши їй куди саме. А через деякий час на її мобільний телефон зателефонував ОСОБА_13 , попросив дати слухавку ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_10 також пішов у невідомому їй напрямку. Потім вона пішла шукати свого чоловіка та зустріла усіх біля магазину АТБ. ОСОБА_13 дав ОСОБА_16 кошти, щоб він купив слабоалкогольні напої, а їй щоб вона купила щось дітям.

ОСОБА_10 також вказував на те, що свою вину визнає та кається у вчиненому, водночас, надаючи покази, фактично обставин, як вони зазначені в обвинувальному акті, не визнав, а у судовому засіданні розповів, що у той день прийшов у гості до ОСОБА_12 , з якою був давно знайомий. Коли він прийшов, то вдома були, окрім ОСОБА_12 , її діти та чоловік ОСОБА_16 , а через деякий час прийшли ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , яких він бачив вперше. У розмовах, які відбувались у той вечір між ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 і ОСОБА_16 щодо потерпілого, він участі не брав та не чув їх взагалі, бо пішов до дітей у іншу кімнату. Потім ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_16 пішли з квартири, а через деякий час зателефонували на мобільний телефон ОСОБА_12 та попросили його підійти туди, куди вони скажуть. Оскільки він хвилювався за ОСОБА_16 і подумав, що з останнім щось сталось, то пішов туди, куди йому вказували по телефону. Але, у місці, куди він прийшов на прохання ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , ОСОБА_16 не було, а був потерпілий, який лежав на землі. ОСОБА_13 та ОСОБА_11 попросили його побути поряд з потерплим, нічого не пояснюючи, а самі пішли у невідомому напрямку. Він не розумів, що відбувається, але питань не задавав та залишився, як його попросили, поряд з потерпілим. При цьому, потерпілий з ним не спілкувався взагалі, він йому також нічого не казав, з проханнями до нього не звертався, уходити чи тікати з цього місця, де знаходився, ОСОБА_14 не намагався, тільки - то вставав із землі, то знову сідав. Тілесних ушкоджень у потерпілого він не бачив, бо в тому місці, де вони перебували, було темно. Був поряд з потерпілим хвилин 15, весь час намагаючись додзвонитись ОСОБА_12 або ОСОБА_16 , після чого пішов з цього місця. А через деякий час він зустрів біля АТБ ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . ОСОБА_13 дав йому 500 грн. на цигарки, після чого ОСОБА_11 та ОСОБА_13 поїхали на таксі, а ОСОБА_16 розповів йому усе, що сталось.

ОСОБА_13 зазначав суду, що вину визнає та щиро розкаюється, проте, у показах заперечував як попередню змову з ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на вчинення злочину, так і взагалі причетність ОСОБА_10 та ОСОБА_12 до вчинення злочину. Стверджував, що злочин вони вчинили вдвох з ОСОБА_11 , при цьому, спочатку вони хотіли кошти у потерпілого викрасти, а потім діяли спонтанно, по ситуації, а не за домовленістю між собою. Також суду розповідав, що саме від ОСОБА_11 він дізнався про те, що у ОСОБА_14 зберігаються вдома 50 тисяч Євро і вони вирішили їх викрасти у останнього. Але, перед вчиненням крадіжки він захотів дізнатись деяку інформацію про ОСОБА_14 від ОСОБА_12 , яка знала потерпілого. З цією метою він та ОСОБА_11 прийшли до ОСОБА_12 додому. ОСОБА_12 та ОСОБА_10 він у той вечір бачив вперше. Але, коли ОСОБА_12 розповідала про ОСОБА_14 , то ОСОБА_10 з ними не було. Також, на їх прохання ОСОБА_12 телефонувала ОСОБА_14 у той вечір, щоб дізнатись чи вдома він, а потерпілий сказав, що він на дачі. Близько 23 години він та ОСОБА_11 пішли до будинку, де мешкав потерпілий. Спочатку вони з ОСОБА_11 хотіли залізти до квартири потерпілого через кватирку, але побачили, що ОСОБА_14 вдома, тому вирішили виманити його на вулицю обманним шляхом. Після того, як він виманив ОСОБА_14 з квартири під приводом, що ОСОБА_11 бажає поспілкуватись з ним з приводу боргу, який має його друг, то повели його за будинок. По дорозі він повалив потерпілого на траву та почав шукати у нього ключ. Але, потерпілий викинув ключ раніше, тому вони довго його шукали. А коли віднайшли, то зателефонували на телефон ОСОБА_12 та спілкуючись по цьому телефону з ОСОБА_10 , попросили його прийти до них, а коли той прийшов то попросили побути поряд з потерпілим, а у цей час він та ОСОБА_11 пішли до квартири потерпілого, звідки ОСОБА_11 викрав кошти (євро та гривні), а він ноутбук та банківські картки. Після вчинення крадіжки вони пішли до магазину АТБ, там він зняв кошти з викрадених банківських карток. Зустріли ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 . Він дав 2 чи 3 купюри по 500 грн. ОСОБА_12 , пояснивши, що у квартирі потерпілого 50 тис. Євро не було, а була мала сума, а також ОСОБА_10 - 500 грн., віддячивши йому за те, що той побув на його прохання з потерпілим.

ОСОБА_11 , визнаючи свою провину, суду розповів, що, дізнавшись від ОСОБА_16 про те, що у ОСОБА_14 є грошові кошти (Євро та долари), він та ОСОБА_13 вирішили викрасти їх. Перебуваючи в гостях у ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , вони дізнались про ОСОБА_14 більше інформації, після чого пішли вчиняти крадіжку. Але, оскільки ОСОБА_14 був вдома, то ОСОБА_13 виманив його на вулицю. В ході розмови з потерпілим, вони намагались забрати у останнього ключі від квартири, але з`ясувалось, що потерпілий ключ викинув, тому вони з ОСОБА_13 довго шукали його. Наполягав на тому, що потерпілого він не бив, оскільки у нього була поранена нога. Коли відшукали ключі, то викликали ОСОБА_10 та попросили його побути поряд з потерпілим, а самі пішли з ОСОБА_13 до квартири ОСОБА_14 . Він у квартирі відшукав та викрав грошові кошти, а ОСОБА_13 - ноутбук, часи, ланцюжок та банківські картки. Ані ОСОБА_12 , ані ОСОБА_10 про вчинення ними розбою нічого не знали. Вже після вчинення вказаного злочину вони зустріли біля магазину АТБ ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_10 ОСОБА_13 дав ОСОБА_12 та ОСОБА_10 частину коштів, які зняв з банківських карток потерпілого, після чого він та ОСОБА_13 сіли у таксі та поїхали.

Таким чином, обвинувачені хоча і вказували на визнання своєї винуватості і щире каяття, але фактично пред`явлене їм обвинувачення за обставин, як вони зазначені в обвинувальному акті, не визнали.

Суд, дослідивши в судовому засіданні подані стороною обвинувачення по факту вчинення розбою докази, встановив такі обставини.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 суду розповів про те, що 2 липня 2018 року, близько 22-00 чи 23-00 год., коли він повертався додому з дачі, то побачив біля під`їзду ОСОБА_13 та ОСОБА_11 . Потім, коли зайшов до квартири, то ОСОБА_13 постукав у двері та попросив його вийти на вулицю, щоб поговорити про борг його товариша. Коли він вийшов, то побачив ОСОБА_11 і вони усі разом пішли за сарай, де він отримав від ОСОБА_13 удар по голові, після чого впав, а ОСОБА_13 та ОСОБА_11 почали його бити ногами та руками по різним частинам тіла, забравши у нього з кишені мобільний телефон та вимагаючи віддати їм ключі від квартири та сказати місцезнаходження банківських карток. Він намагався втекти, але його наздогнали біля дитячого садочка та продовжили побиття і вимагання, погрожували ножем, тому він виконав їх прохання та сказав ОСОБА_13 де знаходяться банківські картки, зазначивши їх пін-коди, а також повідомив, що ключі він викинув, коли вони йшли до сараю. Після цього ОСОБА_13 та ОСОБА_11 довго шукали ключі, але не надавали йому можливості втекти. А коли відшукали ключі, то пішли, а з ним поряд на деякий час залишився ОСОБА_10 , який у побитті, пошуку ключів та вимаганнях не приймав участі. В подальшому ОСОБА_10 пішов, а його побачили дві жінки, що проходили повз, які допомогли йому дістатись квартири. Коли прийшов до квартири, то там було усе розкидано, а вхідні двері відчинені. В подальшому він побачив, що з квартири зникли: грошові кошти 1500 Євро та 3 тисячі гривень, двоє годинників, браслет з жовтого металу, банківські картки та кулон.

Таким чином, як потерпілий, так і обвинувачені безпосередньо допитані в суді не підтвердили факту того, що ОСОБА_12 підбурювала до вчинення розбою ОСОБА_11 та ОСОБА_13 шляхом переконання останніх у вигідності вчинення злочину, а також - вмовляння та підкупу, а також що ОСОБА_10 вчинив за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 розбій, поєднаний з проникненням у житло.

Навпаки, згідно показів обвинувачених, саме у ОСОБА_11 та ОСОБА_13 виник умисел на вчинення корисливого злочину щодо ОСОБА_14 та, реалізуючи такий умисел, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 з`ясовували інформацію щодо потерпілого у ОСОБА_12 та ОСОБА_17 . При цьому, жоден із наданих суду доказів не містить відомостей про те, що ОСОБА_12 мала вплив на ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , або через якісь обставини дійсно могла підкупати чи умовляти їх на вчинення злочину.

Зокрема, протокол слідчого експерименту від 04.07.2018 року не доводить тих обставин, як вони зазначені в обвинувальному акті, а саме: що ОСОБА_12 шляхом вмовляння та підкупу схилила ОСОБА_11 та ОСОБА_18 до вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_14 (а.с. 173-176,183 т.6).

Тобто, як показами обвинувачених та потерпілого, так і жодним письмовим доказом не підтверджено обставин, визначених ч.4 ст.27 КК України, про те, що ОСОБА_12 була підбурювачем.

Крім того, такі покази не підтверджують того, що ОСОБА_10 вчиняв розбій з проникненням у житло за попередньою змовою групою осіб.

Так, згідно ч.2 ст.28 КК України кримінальне правопорушення визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку кримінального правопорушення, домовилися про спільне його вчинення.

При цьому, домовленість, яка повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо), може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо.

У даному випадку згідно обвинувального акту ОСОБА_10 інкримінується, що він вступив з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у мовчазну змову.

Але, для того, щоб конклюдентні дії вважати мовчазними, то вони повинні свідчити про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Проте в обвинувальному акті не вказано на які-небудь мовчазні дії, які б вказували на конклюдентну домовленість ОСОБА_10 з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 в аналізованій ситуації; нічого про це у судовому засіданні під час дослідження доказів не вказував і прокурор, що підтримував державне обвинувачення.

З наданих на дослідження прокурором доказів та зі змісту питань, що ставились прокурором під час допиту обвинувачених і потерпілого, обставинами, які, на думку прокурора, доводять таку домовленість, зводяться до того, що:

1) потерпілий сприймав дії ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 як такі, що діють разом,

2) ОСОБА_10 не перешкоджав діям ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , не припиняв їх дії та не викликав поліцію,

3) що ОСОБА_13 після вчинення розбою дав ОСОБА_10 частину коштів, яка була викрадена з банківських карток потерпілого.

Але, перша обставина взагалі немає ніякого значення, оскільки об`єктом кваліфікації в цьому випадку є дії ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , а не потерпілий з його суб`єктивними уявленнями про те, що відбувалося. До того ж, потерпілий у суді зазначав про те, що ОСОБА_10 у побитті, пошуку ключів та вимаганнях участі не приймав, а тільки деякий час постояв з ним поряд та пішов, залишивши його.

Друга обставина, що ОСОБА_10 не перешкоджав діям ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , не припиняв їх дії та не викликав поліцію не може свідчити про змову, бо за відсутності в особи спеціального обов`язку, вона не зобов`язана перешкоджати злочинній діяльності інших осіб.

Третя обставина, що ОСОБА_13 після вчинення розбою дав ОСОБА_10 частину коштів, яка була викрадена з банківських карток потерпілого вказує хіба на заздалегідь не обіцяне отримання майна, одержаного злочинним шляхом (ст. 198 КК), яке як відомо є формою причетності до злочину та виключає співучасть у ньому.

Тобто, показами обвинувачених та потерпілого не підтверджено обставин вчинення ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України за попередньою змовою з ОСОБА_11 та ОСОБА_13 .

Протокол проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 від 04.07.2018 року (а.с. 177-181 т.6), також не містить відомостей про те, що він вступив у мовчазну змову з ОСОБА_11 та ОСОБА_18 . Водночас, досліджений в судовому засіданні відеозапис вказаної слідчої дії дає підстави стверджувати, що в даному випадку проведення слідчого експерименту відбувалось у формі, що не містить ознак відтворення дій, обстановки, обставин події, проведення дослідів чи випробувань, а посвідчує виключно проголошення підозрюваним ОСОБА_10 зізнання у вчиненні кримінального правопорушення. Тобто, слідчим було проведено фактично допит ОСОБА_10 з метою процесуального закріплення його показів, що не має в суді доказового значення з огляду на зміст ч. 4 ст. 95 КПК України. І така позиція суду відповідає висновку, який зробила Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, розглянувши справу № 740/3597/17 (провадження № 51-6070кмо19).

Оцінюючі інші надані стороною обвинувачення докази, судом встановлено такі обставини.

Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та повідомлень, що надійшли на лінію «102», двоє чоловіків побили ОСОБА_14 та забрали його особисті речі (а.с. 63-67 т.4).

Під час проведення слідчого експерименту 22.08.2018 року потерпілий ОСОБА_14 вказав місця біля сараю, де він викинув ключі та його почали бити двоє осіб, а також біля дитячого садочку, де його наздогнали, коли він намагався втекти, та продовжили бити, а потім залишили (а.с. 228-231 т.7).

Згідно протоколу огляду місця події від 03.07.2018 року на ділянці місцевості біля господарської дерев`яної одноповерхової будівлі, яка розташована з правої сторони від будинку АДРЕСА_6 було відшукано та вилучено 2 недопалки цигарок марки «Davidoff», а на ділянці місцевості біля входу на територію дитячого садочка зі сторони буд АДРЕСА_10 , що неподалік будинку де мешкає потерпілий, - речі: шорти та розірвану сорочку зі слідами речовини бурого кольору, що належать потерпілому (а.с.77-82, 85-86,88 т.4).

Протоколами від 10,14,16 та 23 серпня 2018 року було отримано зразки для експертизи у потерпілого, а також обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та у свідка ОСОБА_16 (а.с. 182,184-186 т.6), визначено групову приналежність крові кожного з них, що зафіксовано у відповідних висновках експертів №770,799,772, 771,882,883 (а.с. 192-202,209-213 т.6), а відповідно до висновку експерта №773 від 03.09.2018 року встановлено, що на сорочці потерпілого та на його шортах виявлено кров, походження якої можливе від самого потерпілого ОСОБА_14 (а.с. 188-190 т.6).

Відповідно до висновку експерта №212 від 25.09.2018 року на недопалках цигарок марки «Davidoff» слини ОСОБА_10 , ОСОБА_16 та потерпілого ОСОБА_14 не виявлено, водночас їх міг курити ОСОБА_11 сумісно з іншою особою, а можливість куріння їх ОСОБА_11 одноособово виключається (а.с. 204-207 т.6).

Згідно висновку експерта №223 від 23.10.2018 року (а.с. 215-216 т.6) походження слини на 2 недопалках цигарок з фільтром з фабричним маркуванням «Davidoff» можливе від ОСОБА_13 . Водночас, вказаний доказ був отриманий стороною обвинувачення 23.10.2018 року, тоді як обвинувальний акт відносно ОСОБА_13 було направлено до суду 03.10.2018 року і не був відкритий стороні захисту. Враховуючи такі обставини та відповідно до ч.12 ст.290 КПК України суд не має права допустити відомості, що містяться у висновку експерта №223 від 23.10.2018 року, як докази.

Відповідно до інформації КЗ СОР «СОКЛ» та медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_14 перебував у період з 03.07.2018 по 06.07.2018 року на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні (а.с. 18,21-26 т.5).

Згідно висновку експерта №549 від 20.08.2018 року у ОСОБА_14 виявлено тілесні ушкодження: ЗЧМТ, струс головного мозку, синці обличчя, які кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, а також - перелом 9 ребра справа, які кваліфіковано як ушкодження середньої тяжкості. Також зазначено, що такі ушкодження могли утворитись при нанесенні ударів руками, ногами та подібними предметами, а їх характер та локалізація виключає можливість їх утворення при падінні з вертикального положення на площину (а.с. 19-20 т.5)

Протоколом огляду місця події від 03.07.2018 року зафіксовано обстановка у квартирі за місцем мешкання потерпілого, за адресою: АДРЕСА_11 , а саме: двері шаф та ящики шаф відкриті, речі по усім кімнатам розкидані, перевернуті або зрушені з їх місць (а.с. 68-76,83-84,87,88 т.4).

Згідно висновку експерта №19/119/11-1/2572 від 15.08.2018 року вартість викраденого у ОСОБА_14 мобільного телефону марки «Homi I 184» складає 227,00 грн., а ноутбуку марки «Lenovo В550» - 3166,00 грн. (а.с. 30-34 т.5).

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_16 повідомив про те, що під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження за фактом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_14 його допитували як свідка та з ним проводили слідчі дії. Проте, усі надані ним покази були отримані з порушенням його прав, бо він був з 03.07.2018 року затриманою особою для відбування покарання за вироком Сумського районного суду Сумської області, і, зокрема, з порушенням його права на захист, усі покази він надавав під тиском.

Враховуючи такі обставини, суд не може взяти до уваги та покласти у основу судового рішення як доказ протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 від 23.08.2018 року (а.с. 4-7 т.5), оскільки його було здобуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, встановлених ст.208 КПК України, зокрема, без участі захисника хоча свідок був затриманою для відбування покарання по іншій справі особою.

Крім того, відповідно до вимог ст.86, п.1 ч.2 ст.87 КПК недопустимим доказом є і протокол огляду місця події від 03.07.2018 року квартири АДРЕСА_12 (а.с. 232-235 т.7), оскільки: по-перше, вказана квартира, яку орендували на той час ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , не була місцем події та фактично органом досудового розслідування у житлі обвинуваченої та свідка було проведено обшук; по-друге, свідок ОСОБА_16 , як зазначалось вище, був затриманою особою, тому сумнівною є його добровільна письмова згода на проведення огляду житла. Крім того, навіть наявність такої згоди не звільняло слідчого від обов`язку проводити огляд та/або обшук житла особи відповідно до порядку, встановленого КПК України та на підставі ухвали слідчого судді, але такої ухвали під час досудового розслідування не було отримано. По-третє, в порушення ч. 3 ст. 104 КПК України, вступна частина протоколу не містить відомостей про всіх осіб, які присутні під час проведення процесуальної дії (прізвища, імена, по батькові, дати народження, місця проживання), тоді як на відеозаписі такої слідчої дії вбачається, що у проведенні обшуку брали участь кілька оперативних працівників. Крім того, у протоколі наявні відомості лише про обстановку у кімнатах та місце розташування тих чи інших предметів, які не мають ніякого відношення до кримінального провадження. Водночас конкретне місцезнаходження виявленого та вилученого годинника не зазначено. До того ж, з долученого до протоколу відео вбачається, що коли в одній кімнаті проводився обшук в присутності понятих одними оперативними працівниками, інші вільно відвідували інші кімнати, в яких обшук проводився пізніше, і виявлення та вилучення годинника у одній з кімнат та медальйону зі сміттєвого пакету відбулось після того, як у кімнатах та кухні вже побували працівники поліції. Вказані обставини є порушенням вимог ч. 7 ст. 223 КПК України та - права на захист.

Суд вважає недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 27.07.2018 року, оскільки в порушення вимог ч.1 ст.228 КПК України потерпілим ОСОБА_14 перед проведенням впізнання не названо жодної ознаки чи сукупності ознак, за яких він може впізнати осіб, які здійснили на нього напад. Крім того, в порушення вимог ч.2, ч.7 ст.228 КПК особи, які пред`являлися потерпілому для впізнання, по зовнішньому виду, зокрема, кольору волосся мали різкі відмінності ( ОСОБА_11 мав світле-руде волосся, а інші особи темне), що суттєво впливає на сприйняття серед представлених осіб саме особи ОСОБА_11 , який відрізняється від інших. До того ж, вказана слідча дія проводилась у відсутність захисника, хоча ОСОБА_11 був затриманою особою (а.с. 8-12 т.5).

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 27.09.2018 року, потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_18 як одного з тих, хто 02.07.2018 року здійснив на нього напад (а.с. 170-172 т.5)

Протоколом огляду предмету мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_10 , підтверджується те, що як йому, так і на його телефон дзвінки від інших учасників кримінального провадження у період з 02.07.2018 по 03.07.2018 року не надходили (а.с. 6 т.8).

Свідок ОСОБА_19 показав, що 02.07.2018 року йому ввечері телефонувала ОСОБА_12 та просила повідомити їй номер мобільного телефону ОСОБА_14 , пояснюючи, що бажає попросити у останнього продукти. Про матеріальний стан потерпілого він з ОСОБА_12 ніколи розмов не вів. Також повідомив, що потерпілого ОСОБА_14 він познайомив з ОСОБА_12 і в подальшому між ними склались добрі стосунки.

Інформацією про вихідні з`єднання за номером мобільного телефону, яким користувався ОСОБА_16 , що отримана під час огляду виданого останнім мобільного телефону, а також вилучена в ході тимчасового доступу до документів, які знаходились у оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна» , - підтверджується те, що о 19-53 год., о 22-21 год. та 22-26 год. 02.07.2018 року з цього телефону був дзвінок на номер мобільного телефону, яким користувався потерпілий ОСОБА_14 (а.с.245 т.7, а.с.1-3,7-16 т.8).

Вказані відомості не свідчать про те, що ОСОБА_12 підбурювала інших обвинувачених до вчинення злочину та що ОСОБА_10 вчиняв злочин за попередньою змовою, водночас такі відомості підтверджують покази потерпілого та обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_12 про те, що остання за проханням ОСОБА_13 телефонувала ОСОБА_14 , щоб дізнатись чи вдома останній, а також, що ОСОБА_13 здійснював решту дзвінків з мобільного ОСОБА_16 на номер, яким користувався потерпілий. Крім того, ОСОБА_13 не заперечував того, що о 23-42 год. та у 00-01 год. він здійснював телефонні дзвінки на номер телефону Приватбанку, щоб перевірити баланс коштів на рахунках банківських карток, які він викрав з квартири потерпілого.

Згідно відомостей, що знаходяться на відеозаписі з камер спостереження ТОВ «АТБ-маркет», розташованого за адресою: м.Суми, вул.Петропавлівська,70, о 02-26 год. камера фіксує перебування за вказаною адресою ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_13 (а.с. 101,102,106 т.8).

Такі відомості не заперечувались і самими обвинуваченими. Водночас, перебування ОСОБА_12 біля АТБ після вчинення розбійного нападу на ОСОБА_14 не доводить того, що вона вчинила підбурювання до вчинення розбою за обставин, як вони зазначені в обвинувальному акті.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду розповів, що працював у липні 2018 року таксистом та на початку липня 2018 року вночі він виконував замовлення, під час якого довозив 2-х осіб від магазину АТБ, що знаходиться на вул. Пертопавлівській у м.Суми до м.Києва, а потім - у Житомирську область.

При цьому, у судовому засіданні свідок вказав на ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , як на осіб, яких він возив до Києву та у Житомирську область. Водночас, покази свідка ОСОБА_20 в цій частині суд не може вважати достовірними, оскільки вони не відповідають відомостям, які містяться у інших доказах, які досліджувались судом.

Зокрема, відповідно до протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 11.07.2018 року свідок ОСОБА_20 впізнав ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , як осіб, яких він відвозив до м.Києва та до Житомирської області (а.с. 13-16 т.5).

Крім того, як вбачається з протоколу затримання від 04.07.2018 року, ОСОБА_10 вже 03.07.2018 року був затриманий у м.Суми. Тобто, фактично він не міг бути у цей час в Житомирській області. Водночас, як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_13 не заперечували того факту, що саме вони були клієнтами ОСОБА_20 , та їх він возив до вказаних населених пунктів 03.07.2018 року.

За таких обставин, суд вважає, що вищезазначені розбіжності у відомостях, які повідомляв свідок ОСОБА_20 під час проведення за його участю слідчої дії, та показах, які він надав суду, викликані тим, що після спливу 3-х років свідок може не пам`ятати деякі особливості, прикмети та сукупність ознак осіб, впізнання яких він здійснював у 2018 році через декілька днів після події. Тобто, суд вважає достовірними відомості, що містяться у протоколах пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 11.07.2018 року.

Покази свідка ОСОБА_21 суд вважає неналежним доказом, оскільки він повідомив про обставини, які не мають жодного значення для кримінального провадження.

Таким чином, не дивлячись на те, що частина письмових доказів, а саме: протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 , протокол огляду місця події від 03.07.2018 року- є недопустимими, а відомості, що містяться у висновку експерта №223 від 23.10.2018 року суд не може допустити як доказ в силу вимог ч.12 ст.290 КПК України, решта письмових доказів та показань потерпілого і свідків доводять те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_11 за попередньою змовою між собою вчинили розбійний напад на ОСОБА_14 , поєднаний з проникненням до житла потерпілого.

При цьому, наявність в матеріалах справи довідок від 25.05.2018 про те, що у ОСОБА_11 був забій лівої п`яти, та від 06.06.2018 року про наявність у нього рваної рани н/з правої гомілки (а.с. 36-37 т.8) не виключає його винуватість у вчиненні розбійного нападу на потерпілого за обставин як вони зазначені в обвинувальному акті.

Водночас, як вже зазначалось вище, жодним із наданих стороною обвинувачення доказів не доведено того, що ОСОБА_12 вчинила злочин, передбачений ч.4 ст.27, ч.3 ст.187 КК України, а ОСОБА_10 злочин, передбачений ч.3 ст.187 КК України.

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_12 та ОСОБА_10 на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України необхідно виправдати, а ОСОБА_11 та ОСОБА_13 визнати винуватими у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187 КК України.

При цьому, з пред`явленого ОСОБА_11 та ОСОБА_13 обвинувачення за ч.3 ст.187 КК України необхідно виключити:

-по-перше, посилання на попередню змову ОСОБА_11 та ОСОБА_13 з ОСОБА_12 , оскільки співучасть та винуватість ОСОБА_12 у вчиненні такого злочину недоведена;

-по-друге, посилання на викрадення ОСОБА_11 та ОСОБА_13 з квартири потерпілого металевого кулону на каучуковому мотузку та браслету з жовтого металу, оскільки зникли ці предмети, які для потерпілого матеріальної цінності не представляють, з квартири ОСОБА_14 при невстановлених обставинах, але були виявлені під час проведення огляду у квартирі за місцем мешкання ОСОБА_16 та ОСОБА_12 оперативними працівниками, що не були уповноважені на проведення такої слідчої дії, та проводили її з порушенням як порядку проведення обшуку, так і - принципів законності, недоторканості житла та права на захист, тоді як жодної іншої цінної для потерпілого викраденої ОСОБА_11 та ОСОБА_13 речі у вказаній квартирі не було знайдено.

Крім того, слід зазначити, що вищенаведеними доказами, а також показами обвинувачених в судовому засіданні доведений факт того, що ОСОБА_13 02.07.2018 року з квартири потерпілого таємно викрав належну ОСОБА_14 банківську картку ПАТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка є офіційним документом, а тому його такі дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.357 КК України.

В той же час, згідно обвинувального акту ОСОБА_13 03.07.2018 року, близько 02:30 год., за допомогою банкомату «Приватбанк», що знаходиться біля буд. № 102 по вул. Петропавлівській, м. Суми, діючи умисно, таємно, повторно, використав викрадену з квартири потерпілого пластикову картку «Приватбанку» НОМЕР_1 , та відомий йому пін-код до неї, і викрав грошові кошти, що знаходились на банківському рахунку ОСОБА_14 , в сумі 3000 грн.

Але, вказані обставини не в повній мірі знайшли своє підтвердження у суді.

Так, відповідно до відомостей, які отримані за результатами тимчасового доступу до документів АТ «Укрсиббанк» та ПАТ КБ «Приватбанк», 03.07.2018 року з карткового рахунку відкритим потерпілим ОСОБА_14 у ПАТ «Укрсиббанк», у банкоматі АТБ, м.Суми, вул.Петропавлівська, 70, було знято готівкою у банкоматі грошові кошти у сумі 1000,00 грн., 700,00 грн. та 1000,00 грн., а всього на суму 2700,00 грн. (а.с. 17-23 т.8), а з карткового рахунку відкритим потерпілим ОСОБА_14 у ПАТ КБ «Приват Банк» знято готівкою 1800,00 грн. (а.с. 24-34 т.8). При цьому, зняття готівки згідно фото здійснював ОСОБА_13 (а.с.17-34 т.8).

Таким чином, оскільки ОСОБА_13 не інкримінується заволодіння та викрадення коштів з банківської картки потерпілого ПАТ «Укрсиббанку», а відомостями, отриманими за результатами тимчасового доступу до документів підтверджується зняття ОСОБА_13 з банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» тільки суми 1800 грн., то з обвинувачення, що йому інкримінується, слід виключити посилання на викрадення 1200 грн. з картки ПАТ КБ «Приватбанк», що належала потерпілому.

Тобто, ОСОБА_13 слід визнати винуватим за ч.2 ст.185 КК України, так як у суді було доведено, що він повторно таємно викрав кошти потерпілого з банківської картки ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 1800,00 грн.

Також в судовому засіданні стороною обвинувачення було доведено вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Зокрема, згідно протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 11.06.2018 року в період часу з 09-00 год. 25.05.2018 по 14-00 год. 26.05.2018 року невстановлена особа проникла на складське приміщення за адресою: АДРЕСА_8 , звідки викрала металеві віконні рами в кількості 12 штук розміром 1,2 х 0,8 м та металеві кутки в кількості 50 штук, довжиною 1 м кожний (а.с. 173- т.3).

Допитаний в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_15 повідомив про те, що він здійснює діяльність у приміщенні за адресою: АДРЕСА_8 , яке орендує у концерна «Демпург». В кінці травня 2018 року, коли після вихідних він приїхав на роботу, то побачив, що на вікні орендованого приміщення зламана решітка та зник металобрухт. Він відразу побіг до пункту прийому металу, що знаходиться на цій же вулиці, та виявив там належний йому металобрухт, після чого поїхав у поліцію та написав заяву про викрадення 12 металевих віконних рам розмірами 1,2 х 0,8 метри та металевих кутків у кількості 50 шт. довжиною 1 метр кожний.

Відповідно до висновку експерта №19/119/11-1/2433е від 25.07.2018 року вартість викраденого зі складського приміщення концерна «Демпург» майна (400 кг брухту чорного металу) становить 2508,00 грн. (а.с. 176-178 т.3).

Суд не може взяти до уваги відомості протоколу проведення слідчого експерименту від 01.08.2018 року про те, як ОСОБА_11 вказав: місце, через яке він потрапив на територію концерну; вікно, через яке він потрапив до приміщення, звідки виносив металеві труби і предмет циліндричної форми; отвір у паркані, через який він виносив вказані предмети з території; місце у кущах, де він складав викрадені металеві предмети, щоб в подальшому їх здати до пункту прийому металобрухту, а також пункт прийому металобрухту, що знаходиться на АДРЕСА_8 , куди він з ОСОБА_22 здав металобрухт (а.с. 203-207 т.3), оскільки вказаний доказ є недопустимим з огляду на те, що його здобуто з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, встановлених нормами статей 208 КПК. Зокрема, слідчу дію проведено без участі захисника, хоча ОСОБА_11 з 27.07.2018 року був затриманою особою у кримінальному провадженні за його підозрою у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, і тому участь захисника в силу вимог ст.52 КПК України була обов`язковою, не дивлячись на заяву ОСОБА_11 , згідно якої він погодився на проведення такої слідчої дії (а.с. 165-168,173 т.5).

Водночас, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, пояснюючи, що дійсно вчинив двічі крадіжки металобрухту. Перший раз він заліз через отвір у заборі та переносив через цей отвір металеві кутки, а вже на пункт прийому металобрухту ці кутки йому допомагав переносити та здавати його товариш. Другий раз він проник на територію складського приміщення через забор, взяв металеві вироби, але його зупинили охоронці, які затримали та викликали поліцію.

Під час проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_22 , останній показував як він допомагав ОСОБА_11 переносити вказаний металобрухт з місця у кущах, що неподалік концерна «Демпург», де він був захований, до пункту прийому металобрухту, що знаходиться на АДРЕСА_8 (а.с. 208-212 т.3).

Згідно відомостей, які містяться у протоколах пред`явлення осіб для впізнання за фотознімками від 07.07.2018 та 08.07.2018 року, свідок ОСОБА_23 впізнав ОСОБА_11 як особу, яка 25.05.2018 року та 26.05.2018 року разом з іншим чоловіком здавали на пункт прийому металобрухту, що знаходиться на АДРЕСА_8 і де він працює, металеві вироби (металеві віконні кутки та металеві віконні решітки), а також ОСОБА_22 , який допомагав ОСОБА_11 приносити металеві вироби на пункт прийому (а.с.179-186 т.3).

Таким чином, суд вважає, що зазначених доказів цілком достатньо для висновку про те, що ОСОБА_11 вчинив крадіжку металобрухту вартістю 2508,00 грн., який належав потерпілому ОСОБА_15 , з проникненням у нежитлове приміщення.

Крім того, суду надано достатньо доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_11 крадіжки належного ПАТ «Сумського НВО» майна.

Так, 26.07.2018 року на лінію «102» надійшло повідомлення про те, що на території ДСК ПАТ СНВО був затриманий гр. ОСОБА_11 , який здійснив крадіжку металевих прутків та виробів з території (а.с. 187 т.3).

В судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_24 підтвердив відомості, що були повідомлені черговій частині.

26.07.2018 року за участю ОСОБА_11 було проведено огляд місця події ділянку місцевості на відстані близько 50 м від буд. АДРЕСА_13 на якій виявлено та вилучено 4 труби діаметром 20 мм та довжиною 70 см, 1 трубу діаметром 20 мм та довжиною 1 метр та металевий предмет циліндричної форми розміром 9х9 см, всього металевих предметів на загальну вагу 16,6 кг, а також територію заводу, складське приміщення №62, звідки ОСОБА_11 виніс вказані металеві труби та металевий предмет циліндричної форми. Крім того, під час проведення вказаної слідчої дії застосовувалась собака, яка, взявши слід, привела від воріт до вказаного складського приміщення (а.с. 188-190 т.3).

Відповідно до повідомлення ПАТ «Сумське НВО» шість металевих предметів із нержавіючої сталі загальною вагою 16,6 кг перебувають на балансі складського приміщення №62 балансова вартість складає 658,52 грн. (а.с. 191-193 т.3)

Згідно висновку експерта №19/119/11-1/2581е від 16.08.2018 року вартість викраденого металобрухту із нержавіючої сталі загальною вагою 16,6 кг становить 475,92 грн. (а.с. 197-200 т.3).

Таким чином, підсумовуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне згідно п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдати ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , звільнивши останнього з-під варти на підстави вимог ч.1 ст.377 КПК України.

При цьому, суд вважає, що відсутні підстави для перекваліфікації дій ОСОБА_12 з ч.4 ст.27, ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.185 КК України, про які зазначала захисник під час судових дебатів, з огляду на те, що, як вже зазначено було вище, суду не надано доказів того, що ОСОБА_12 була співучасником вчинення злочину, а саме: підбурювачем за обставин, як вони зазначені в обвинувальному акті, зокрема, що вона шляхом вмовляння та підкупу схилила ОСОБА_11 та ОСОБА_18 до вчинення злочину. А суд, в силу положень ст.337 КПК України, позбавлений можливості інкримінувати ОСОБА_12 іншу форму співучасті або інші обставини, аніж ті, що зазначені в обвинувальному акті.

Водночас, суд вважає, що винуватість ОСОБА_11 знайшла своє підтвердження у суді та його дії слід кваліфікувати:

-за ч.3 ст.187 КК України, оскільки він за попередньою змовою з ОСОБА_13 вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_14 , поєднаний з проникненням у житло;

-за ч.3 ст.185 КК України, так як він повторно вчинив таємне викрадення майна, яке належало ОСОБА_15 на загальну суму 2508 грн. та ПАТ «Сумське НВО» на суму 475,92 грн., поєднане з проникненням до іншого приміщення.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_11 слід зазначити, що він є судимою особою, на обліку в наркодиспансері не перебував, але перебував у період з 2007 по 2014 рік на обліку у психоневрологічному диспансері з діагнозом: соціалізований розлад поведінки, проте згідно висновком експерта №421 від 20.08.2018 року як на момент вчинення злочину, так і на даний час є осудною особою, має негативну характеристику за місцем проживання (а.с. 169-171,174-187 т.5).

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 , судом не встановлено.. Захисник та обвинувачений у судовому засіданні наполягали на наявності в даному випадку такої пом`якшуючої обставини як щире каяття, але суд з такою позицією погодитись не може.

При цьому, приходячи до висновку про відсутність у ОСОБА_11 щирого каяття, суд виходить з роз`яснень, які надав ККС Верховного суду у постанові від 22.03.2018 у справі №759/7784/15-к про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, як зазначалось вище, хоча ОСОБА_11 під час розгляду справи у суді заявляв про визнання своєї винуватості у вчиненому та щирий жаль, проте, такі зізнання та розкаяння мало формальний характер, бо фактично з показів обвинуваченого він не визнав усіх обставин, які знайшли своє підтвердження. Крім того, ОСОБА_11 не висловлював жодної критичної оцінки стосовно своєї протиправної поведінки, не висловлював простого співчуття та не просив пробачення у потерпілого під час перебування ОСОБА_14 в залі суду.

І тому, таке ставлення винної особи до вчинених нею порушень та його поведінка після вчинення злочину вказує на те, що в даному випадку відсутня така пом`якшуюча покарання ОСОБА_11 обставина, як щире каяття.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, суд приходить до висновку, що підстав для застосування вимог ст.ст.69,75 КК України в даному випадку не вбачається, а тому покарання обвинуваченому ОСОБА_11 за кожен вчинений злочин слід призначити в межах санкцій статей, за якими його визнано винним: у виді позбавлення волі, а остаточне - за правилами ч.1 ст.70 КК України, застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, з конфіскацією майна.

Крім того, слід зарахувати у строк відбування покарання строк тримання ОСОБА_11 під вартою за правилами ч.5 ст.72 КК України з дня його затримання : з 27.07.2018 року (а.с. 165-168,172 т.5).

Також, оскільки ризики того, що ОСОБА_11 , знаходячись на волі, зможе переховуватись від суду, суд вважає, що до набрання вироком законної сили, але не більше ніж до 15.08.2021 року, йому необхідно залишити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що винуватість ОСОБА_13 знайшла своє підтвердження у суді та його дії слід кваліфікувати:

- за ч.3 ст.187 КК України, оскільки він за попередньою змовою з ОСОБА_11 вчинив розбійний напад на потерпілого ОСОБА_14 , поєднаний з проникненням у житло;

- за ч.1 ст.357 КК України, так як він вчинив таємне викрадення офіційного документа, що належав потерпілому ОСОБА_14 ;

- за ч.2 ст.185 КК України, оскільки він повторно вчинив таємне викрадення майна, яке належало ОСОБА_14 на суму 1800,00 грн.

Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_18 , слід зазначити, що він є неодноразово судимою особою, на обліках в диспансерах не перебуває (а.с. 186-195 т.5).

Відповідно до розписки потерпілий ОСОБА_14 отримав від обвинуваченого ОСОБА_13 1000,00 грн. і таку обставину щодо часткового відшкодування завданої шкоди суд вважає такою, що пом`якшує покарання ОСОБА_13 . Водночас, не дивлячись на часткове відшкодування збитків потерпілому, суд і в поведінці ОСОБА_13 не вбачає щирого каяття, оскільки і він під час судового розгляду не висловлював жодної критичної оцінки стосовно своєї протиправної поведінки, не висловлював простого співчуття та не просив пробачення у потерпілого під час перебування ОСОБА_14 в залі суду, а про те, що він щиро шкодує про вчинене зазначив тільки у дебатах.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , судом не встановлено.

Враховуючи сукупність зазначених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_18 за кожен вчинений злочин слід призначити в межах санкцій статей, за якими його визнано винним: у виді позбавлення волі за ч.3 ст.187 та за ч.2 ст.185 і у виді обмеження волі за ч.1 ст.357 КК України, потім - за правилами ч.1 ст.70 КК України, застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, з конфіскацією майна, а остаточне, оскільки ОСОБА_18 засуджений вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 05.06.2020 року (а.с. 138 т.7), - за правилами ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Крім того, слід зарахувати у строк відбування покарання строк тримання ОСОБА_18 під вартою за правилами ч.5 ст.72 КК України з дня його затримання: з 17.09.2019 року (а.с. 194,195 т.5).

Разом з обвинувальними актами прокурором подано цивільні позови в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації до обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_14 від кримінального правопорушення в розмірі 2952,96 грн. (а.с. 32-37, 206-210 т.1).

В судовому засіданні обвнувачені вказний цивльний позов не визнали.

Відповідно до ст.128 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В даному випадку вартість витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_14 підтверджена відповідними документами, що досліджувались судом.

Крім того, як зазначено вище, доведена винуватість ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у вчиненні розбою по відношенню до ОСОБА_14 .

За таких обставин, суд вважає, що заявлений цивільний позов підлягає частковому задоволенню, а саме: суми понесених державою витрат на лікування слід стягнути з обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_11 і згідно вимог ч.1 ст.1190 ЦК України у солідарному порядку. В той же час відповідно до ч.3 ст.129 КПК України цивільний позов в частині стягнення витрат з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у зв`язку з їх виправданням необхідно залишити без розгляду.

Відповідно до ст.ст.100,174 КПК України необхідно скасувати накладений ухвалами слідчих суддів арешт на майно та вирішити долю речових доказів у справі (а.с.201-202 т.3, 236-237, 246-247 т.7, а.с. 4-5 т.8)

Крім того, на підставі ст.ст.118,124 КПК з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь держави необхідно стягнути витрати на проведення судової експертизи на суму 858,00 грн. (а.с. 174,196 т.3, а.с.), а також - у дольовому порядку з ОСОБА_11 , ОСОБА_18 на користь держави витрати на проведення судової експертизи на суму 429,00 грн., тобто по 214,50 грн. (а.с. 29 т.5)

Керуючись ст.ст. 100,118, 124,128,174, 368, 370,373,374,377 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_12 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.27, ч.3 ст.187 КК України та виправдати її у зв`язку з не доведенням стороною обвинувачення того, що вказане кримінальне правопорушення вчинено нею.

ОСОБА_10 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187 КК України та виправдати його у зв`язку з не доведенням стороною обвинувачення того, що вказане кримінальне правопорушення вчинено ним.

На підставі ч.1 ст.377 КПК України звільнити ОСОБА_10 з-під варти у зв`язку з його виправданням.

ОСОБА_11 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187, ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання за цим законом:

-за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, крім житла;

-за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, крім житла.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_11 слід рахувати з 27.07.2018 року та відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_11 слід зарахувати строк тримання під вартою у період з 27.07.2018 року по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишити без змін, але не більше ніж до 15.08.2021 року.

ОСОБА_13 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.187, ч.1 ст.357, ч.2 ст.185 КК України та призначити йому покарання за цим законом:

- за ч.3 ст.187 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, крім житла;

- за ч.1 ст.357 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки;

- за ч.2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_13 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, крім житла.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ковпаківського районного суду м.Суми від 05.06.2020 року більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, остаточно за сукупністю злочинів ОСОБА_13 призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, крім житла.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_13 слід рахувати з 17.09.2019 року та відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_13 слід зарахувати строк тримання під вартою, а також - період перебування у СІЗО за попереднім вироком Ковпаківського районного суду м.Суми, а саме: у період з 17.09.2019 по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 у солідарному порядку на користь держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації витрати понесені на стаціонарне лікування потерпілого в розмірі 2952,96 грн.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Департаменту фінансів Сумської обласної державної адміністрації про стягнення витрат понесених на лікування потерпілого з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави витрати на проведення судової експертизи на суму 1072,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_13 на користь держави витрати на проведення судової експертизи на суму 214,50 грн.

Скасувати арешт накладений на речові докази відповідними ухвалами слідчих суддів та долю речових доказів вирішити таким чином:

-футболку помаранчевого кольору з емблемою «Nake», мобільний телефон марки «Nokia 1208» з сім-картою та батарею живлення, що зберігаються в камері схову речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області згідно квитанції №01601 після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю ОСОБА_10 ;

-мобільний телефон марки Samsung SM та пара чоловічих кросівок марки «New Balance», що зберігаються в камері схову речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області згідно квитанції №01601 після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю ОСОБА_16 ;

-мобільний телефон марки «Blackview», що зберігаються в камері схову речових доказів Сумського РУП ГУНП в Сумській області - після набрання вироком законної сили повернути законному володільцю ОСОБА_11 ;

-металобрухт загальною вагою 16,6 кг, який передано під зберігальну розписку, - після набрання вироком законної сили вважати повернутим його законному володільцю : ПАТ «Сумське НВО»;

-наручний годинник та медальйон, які передано під зберігальну розписку потерпілому, - після набрання вироком законної сили вважати повернутим його законному володільцю ОСОБА_14 .

Вирок суду може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми, а для засуджених з моменту вручення копії вироку.

Судді ОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_25 -Когер