Житомирський апеляційний суд
Справа №273/469/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі матеріали кримінального провадження №273/469/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 25 березня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою тривалістю 60 днів до 23.05.2021 року з визначеним розміром застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 105 100 (сто п`ять тисяч сто) гривень, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу суду змінити, обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту з 20 годин вечора до 08 годин ранку наступного дня за місцем реєстрації - АДРЕСА_1 , або, в разі залишення запобіжного заходу у виді тримання під вартою зменшити ОСОБА_8 розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто до 40 140 грн. Вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, постановленою без повного та всебічного з`ясування обставин справи. Посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та недоведеність прокурором їх існування. Вважає посилання судді на наявність в провадженні інших судів кримінальних проваджень щодо ОСОБА_8 безпідставним, оскільки останній не визнаний винним вироком суду. Звертає увагу, що цим же суддею 25 вересня 2020 року винесено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою іншому обвинуваченому в даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 та застосовано до останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту. Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту здатний в повній мірі забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 25.03.2021 року за клопотанням прокурора в судовому засіданні продовжено ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23.05.2021 року з визначенням розміру застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 105 100 (сто п`ять тисяч сто) гривень.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він спільно з ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою, з прямим умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з метою обернення його на свою користь з корисливих мотивів, заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі, 06 грудня 2019 року близько 11:00 год., з метою вчинення крадіжки повторно, на автомобілі марки «Volkswagen Golf» реєстраційний номер « НОМЕР_1 » прибули до будинку, що належить ОСОБА_10 та знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, заздалегідь розподіливши між собою злочинні ролі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скориставшись відсутністю очевидців та свідків, зайшли на подвір`я зазначеного домоволодіння та підійшли до будинку, де шляхом віджиму пластикової віконної рами проникли в середину вказаного будинку. Перебуваючи в спальній кімнаті будинку, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в дерев`яній шафі виявили срібний ланцюжок довжиною 30 см., 925 проби, вагою 8 гр. вартістю 1000 грн. із срібним хрестиком 925 проби, вагою 1 гр. вартістю 200 грн., ланцюжок із медичного золота, довжиною 30 см., вагою 6 гр. вартістю 100 грн. та металевий наручний годинник марки «ОRІЕХТ» вартістю 65,67 грн., якими незаконно заволоділи.

В цей час до будинку зайшов ОСОБА_10 , котрий у вітальній кімнаті помітив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Останні, усвідомлюючи, що їх незаконні дії помічені потерпілим, продовжуючи свою злочинну діяльність, в присутності потерпілого, з метою відкритого викрадення чужого майна вистрибнули через вікно та зникли з місця вчинення злочину. В подальшому відкрито викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1365,67 грн.

Враховуючи обгрунтованість підозри, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу, власного житла та постійного місця проживання, те що на даний час в Новоград-Волинському міськрайонному суді Житомирської області та Коростишівському районному суді Житомирської області на стадії судового розгляду перебуває ряд кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 , а також наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, суд дійшов висновку про можливість продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з визначенням розміру застави.
Заслухавши доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №273/469/20, в провадженні Баранівського районного суду Житомирської області знаходиться кримінальне провадження № 0000419 по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України.

25.03.2021 року прокурор Новоград-Волинської окружної прокуратури ОСОБА_11 звернулася до Баранівського районного суду Житомирської області з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

У відповідності до ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. В ч. 2 цієї статті встановлено, що вирішення питань судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 Кодексу. Зокрема, у ст. 199 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, судом має бути перевірено, чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлений при обранні такого запобіжного заходу ризик не зменшився або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 176-178 183, 196, 331 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується зокрема тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного, тяжкого злочину проти власності за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 4 до 8 років.

Також судом враховано дані про особу обвинуваченого, який не має міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходу та постійного місця проживання, те що на даний час в Новоград-Волинському міськрайонному суді Житомирської області та Коростишівському районному суді Житомирської області на стадії судового розгляду перебуває ряд кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 .
Вказані обставини підтвердив прокурор і при апеляційному розгляді справи.

Враховуючи вищенаведене та доведеність прокурором неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що в судовому засіданні не було доведено наявності жодного з ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.
Так, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Ризик можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду обумовлений тяжкістю можливого покарання, а також тим, що обвинувачений не має постійної роботи та джерела доходів, немає постійного місця проживання та сім`ї.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.
Також, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
Ризик можливого незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого та свідків ґрунтується на тому, що в ході судового розгляду може виникнути необхідність в додатковому допиті потерпілого або свідків.
Ризик можливості вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення підтверджується перебуванням на стадії судового розгляду в Новоград-Волинському міськрайонному суді та в Коростишівському районному суді ряду кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 , а також тим, що 11.10.2019 року ухвалою Коростишівського районного суду від 10.10.2019 року ОСОБА_8 був звільнений із слідчого ізолятору при державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)» у зв`язку з внесенням застави у сумі 40 140 грн. та на даний час обвинувачується у тому, що маючи не зняту і не погашену судимість 06.12.2019 року вчинив новий, умисний, тяжкий злочин проти власності за ч.3 ст. 186 КК України, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та сталу протиправну поведінку.

Посилання апелянта на те, що кримінальні провадження відносно ОСОБА_8 , які перебувають на розгляді в інших судах, не можуть свідчити про наявність ризику вчинення останнім інших кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки перебування кримінальних проваджень на стадії судового розгляду свідчить про його сталу протиправну поведінку.

Зазначеним спростовуються доводи апелянта про недоведеність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_8 вже відбув покарання за попереднім вироком та має місце реєстрації, на думку колегії суддів, не може свідчити про наявність достатніх стримуючих факторів від порушень з боку обвинуваченого своїх зобов`язань в разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що до іншого обвинуваченого у кримінальному провадженні №0000419 ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без використання електронних засобів контролю, апеляційний суд вважає безпідставним, оскільки суперечать принципу індивідуалізації обрання міри запобіжного заходу та не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду.

Зазначення апелянтом про можливість зменшення розміру визначеної застави, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки відповідно до ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Отже, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу ОСОБА_8 , а також встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, застава в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, обрана судом першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідає принципам достатності і виваженості, та в разі внесення буде гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування ухвали суду, яка відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
На підставі викладеного, ухвала суду є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 25 березня 2021 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою тривалістю 60 днів до 23.05.2021 року з визначеним розміром застави 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 105100 (сто п`ять тисяч сто) гривень без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :