ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/67/21 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст. 286 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду 10 березня 2021 р. кримінальне провадження № 0001720 від 29 липня 2020 р. за апеляційною скаргою першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2020 року, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 5 (пять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки із застосуванням вимог ст. 76 КК України.

Скасовано арешт, накладений на автомобіль «ЗАЗ TF698K» реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2013 року випуску, шасі (кузов) № НОМЕР_2 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_6 згідно ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2020 року.

Вирішено питання речових доказів.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь держави процесуальні витрати за проведення автотехнічних експертиз №4/6-444/20 в розмірі 1144 грн. 15 коп., №4/6-559/20 в розмірі 1961 грн. 40 коп., транспортно-трасологічної експертизи №4/6-445/20 в розмірі 1307 грн. 60 коп., на загальну суму 4413 грн. 15 коп. (чотири тисячі чотириста тринадцять гривень 15 копійок).

Запобіжний захід у виді застави, застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2020 року вирішено скасувати після набрання вироком законної сили.

Заставу, внесену 04 серпня 2020 року (квитанція № 0.0..1 від 04 серпня 2020 року) ОСОБА_7 в розмірі 105 100 гривень 00 копійок (сто п`ять тисяч сто гривень) на рахунок ТУ ДСА України в Тернопільській області, код отримувача: 26198838, банк одержувача - Державна казначейська служба України, м. Київ, № р/р: UA35 21 9001 0000 0345 4, - вирішено повернути заставодавцю ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили.

Справа розглянута з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості злочину внаслідок м`якості.

Посилається на те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_6 без його ізоляції від суспільства, незаконно звільнивши від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Апелянт наголошує, що вирок суду повинен бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом не взято до уваги суспільну небезпечність скоєного ним злочину, який вчинено в стані алкогольного сп`яніння, що є обтяжуючою вину обставиною, та наслідки, які наступили внаслідок цього діяння, - спричинення смерті потерпілому ОСОБА_11 .

При вирішенні питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання суд не навів належних та достатніх мотивів прийняття такого рішення.

Таким чином, як зазначено у скарзі, вирок суду підлягає до скасування із ухваленням апеляційним судом нового вироку з призначенням покарання обвинуваченому за ч. 2 ст. 286 КК України у виді трьох років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, оскільки він не відповідає вимогам закону та постановлений з порушенням вимог ст. 65 КК України: судом призначене покарання, яке за своїм розміром не відповідає особі засудженого ОСОБА_6 , ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, а також є недостатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, тобто явно несправедливим через мякість.

Водночас просить повторно дослідити характеризуючі особу обвинуваченого ОСОБА_6 дані.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисник обвинуваченого ОСОБА_6 . ОСОБА_10 просить змінити вирок місцевого суду, помякшивши покарання ОСОБА_6 до 3-х років позбавлення волі, в решті залишити без змін, оскільки з незрозумілих причин апелянт стверджує, що суд повною мірою не врахував і не мотивував, зокрема, чому він вважає за можливе досягнення мети виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів за умови призначення заходу примусу позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України. При цьому апелянт не навів жодних доказів на обгрунтування своїх тверджень.

Згідно із вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за те, що він 29 липня 2020 року о 21 год. 30 хв., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ЗАЗ TF698K», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим грубо порушив вимоги п. 2.9. (а) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР України), відповідно до яких водіям категорично заборонено керувати транспортними засобами у стані сп`яніння.

Вказаним автомобілем ОСОБА_6 рухався без пасажирів та вантажу вулицею Тарнавського в бік пр. Злуки м. Тернополя із швидкістю 70 км/год., чим порушив вимоги п. 12.4 ПДР України, оскільки перевищив дозволену для руху транспортних засобів в населених пунктах швидкість - 50 км/год.

Під час керування автомобілем водій ОСОБА_6 внаслідок виживання алкогольних напоїв та перевищення швидкісного режиму не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, завдавати шкоди життю та здоров`ю громадян, чим порушив вимоги п. 2.3. (б, д) ПДР України.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що навпроти будинку № 1 вул. Тарнавського м. Тернополя, водій ОСОБА_6 не зменшив швидкості руху та не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, для яких може бути створена небезпека чи перешкода, чим порушив вимоги п. 18.1 ПДР України.

Зокрема, в цей час проїзну частину вул. Тарнавського м. Тернополя справа наліво відносно руху автомобіля «ЗАЗ TF698K» перетинав в межах нерегульованого пішохідного переходу пішохід ОСОБА_11 .

Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода та вжити заходів до зупинки керованого транспортного засобу, водій ОСОБА_6 не застосував своєчасно екстреного гальмування та не надав йому дороги, а, продовжуючи рух, вчинив наїзд на потерпілого ОСОБА_11 на нерегульованому пішохідному переході.

У результаті наїзду автомобілем «ЗАЗ TF698K» пішохід ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи на лікуванні в КНП «Тернопільська університетська лікарня» ТОР.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог п. п. 12.4., 18.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілому ОСОБА_11 .

Розглянувши кримінальне провадження в межах апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів та просив її задовольнити, скасувавши вирок суду за мякістю, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_12 у порушенні ним правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 за обставин, установлених судом та викладених у вироку, згідно частини 2 статті 394 КПК України колегією суддів не перевіряються, оскільки фактичні обставини кримінального провадження під час судового розгляду в суді першої інстанції ніким із учасників судового провадження не оспорювались, відносно них відповідно до положень частини 3 статті 394 КПК України докази в судовому засіданні не досліджувались.

При цьому судом першої інстанції належно з`ясована правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, відсутність сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Зважаючи на те, що сторона обвинувачення, ставлячи вимогу про скасування даного вироку, хоча і заявила клопотання про повторне дослідження характеризуючих обвинуваченого даних у цьому провадженні, але в подальшому в судовому засіданні апеляційного суду жодних клопотань, в тому числі і про дослідження характеризуючих даних, не заявляла, колегія суддів, враховуючи положення ч. 3 ст. 404 КПК, приймає до уваги ті характеризуючі дані, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, не даючи їм іншої оцінки, ніж надав суд.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування місцевим судом кримінального закону, а саме безпідставне звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину через м`якість, є необґрунтованими.

Так, відповідно до положень ст. 65 КК суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, при призначенні обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_12 раніше не судимий, учасник бойових дій, на утриманні має неповнолітню дитину, за місцем проживання характеризується позитивно, думку потерпілої ОСОБА_13 , яка просить суворо не карати обвинуваченого, обставини, які помякшують покарання визнання ним своєї вини, щире каяття у вчиненому, яке полягає у відвертому осуді обвинуваченим своєї протиправної поведінки та готовності нести відповідальність за вчинене, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_12 , суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведених обставин, думки потерпілої, яка матеріальних та моральних претензій не має, місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_12 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 286 КК. При цьому суд зазначив, що підстав для застосування ст. 69 КК не встановлено.

Суд апеляційної інстанції, належним чином перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, прийшов до висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_12 судом першої інстанції положень ст. 75 КК.

Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З системного аналізу кримінального закону слідує, що для досягнення пропорційності між злочином та покаранням основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Вирішуючи питання про можливість звільнення обвинуваченого ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК з випробуванням, суд першої інстанції керувався встановленими обставинами при призначенні останньому покарання у виді позбавлення волі із звільненням від призначеного покарання з іспитовим строком.

Під час апеляційного розгляду апеляційний суд врахував, що злочин, вчинений ОСОБА_12 , хоча і є тяжким, втім вчинений з необережності, обвинувачений в суді як першої, так і апеляційної інстанції щиро розкаявся, позитивно характеризується, має стійкі соціальні зв`язки.

Крім того, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_12 від відбування покарання, місцевий суд обґрунтовано взяв до уваги прохання потерпілої ОСОБА_13 не позбавляти обвинуваченого волі, оскільки не має до нього жодних претензій: їй відшкодована як моральна, так і матеріальна шкода, в тому числі витрати на придбання та встановлення надмогильного памятника.

На думку апеляційного суду, така посткримінальна поведінка свідчить про щирість каяття обвинуваченого, усвідомлення наслідків вчиненого та готовність добровільно нести відповідальність за скоєне і без застосування до нього більш суворих заходів кримінальної репресії.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків, викладених у рішенні місцевого суду, і не містять переконливих доводів, які би дозволили апеляційному суду дійти висновку, що це рішення було постановлено з істотним порушеннями норм кримінального процесуального права, які можуть поставити під сумнів його законність та обґрунтованість або із неправильним застосуванням кримінального закону.

Вирок місцевого суду є належно вмотивованим та обґрунтованим, його зміст відповідає вимогам статей 370, 374 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких виходив цей суд, та положення закону, якими він керувався при постановленні рішення.

Отже, зважаючи на те, що істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, - апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 грудня 2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді