КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в режимі відеоконференції з Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська та ДУ «Дніпровська виправна колонія №89» апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про виправлення помилки у вироку Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 року стосовно засудженого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року відмовлено в задоволенні заяви захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про виправлення помилки у вироку Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 року.

В обґрунтування прийнятого рішення судзазначив, що заява адвоката ОСОБА_6 про виправлення помилки у вироку Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 року, в якій заявник вказував, що при ухваленні вироку суд допустив помилку в частині призначеної ОСОБА_7 міри покарання, не може бути задоволена, оскільки у відповідності з вимогами ч.1 ст. 379 КПК України суд не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили, та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року, задовольнити його заяву та виправити помилку допущену у вироку Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 року в частині призначеної ОСОБА_7 міри покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна і привести вирок у відповідність з редакцією ч.4 ст. 5 КК України, затвердженою Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально-процесуального кодексів України щодо гуманізації кримінальної відповідальності» шляхом заміни призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Апелянт вважає оскаржувану ухвалу суду необґрунтованою і невмотивованою, яка підлягає скасуванню, оскільки при розгляді його заяви про виправлення помилки суд взяв до уваги лише ті обставини, які вважав за потрібне, а саме вирок та ухвалу Верховного Суду України та не взяв до уваги ані рішення Конституційного суду України від 29.12.1999 року, ані низку ухвал Верховного Суду України за аналогічними справами, ані роз`яснення українських та міжнародних правових інституцій та не зазначив у судовому рішенні чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.
Також вказує, що суд безпідставно не застосував закон що підлягає застосуванню та не обґрунтував у своєму рішенні відсутність правових підстав для перегляду призначеного ОСОБА_7 покарання, саме на підставі ч.4 ст. 5 КК України та рішення Конституційного суду України від 29.12.1999 року, а також не вмотивував неможливість застосування до ОСОБА_7 закону про кримінальну відповідальність, передбачену Кримінальним кодексом України від 1960 року в редакції 1999 року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 , посилаючись на законність і обґрунтованість ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року, перевіривши матеріали судового провадження №1-в/757/743/20 (справа №757/28627/20-к) та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження №1-в/757/743/20 (справа №757/28627/20-к) 16.06.2020 року адвокат ОСОБА_6 , діючи в інтересах засудженого ОСОБА_7 , звернувся до Київського апеляційного суду в порядку ст. 379 КПК України із заявою про виправлення помилки у вироку Апеляційного суду міста Києві від 06.06.2002 року і ухвалою колегії суддів Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року вказану заяву адвоката ОСОБА_6 направлено на розгляд до Печерського районного суду м. Києва, оскільки кримінальна справа стосовно ОСОБА_7 за ст. 69, п.п. «а», «г», «е», «з», «и» ст. 93 КК України 1960 року та ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 15 ч.1 ст. 153, ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 153, ч.1 ст. 263 КК України 2001 року розглядалась Апеляційним судом міста Києва, як судом першої інстанції щодо розгляду справ про злочини, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 34 КПК України 1960 року.

За наслідками розгляду заяви адвоката ОСОБА_6 в порядку ст. 379 КПК України ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року у задоволені вказаної заяви адвоката ОСОБА_6 про виправлення помилки у вироку Апеляційного суду міста Києві від 06.06.2002 року, відмовлено.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд, дослідивши заяву адвоката ОСОБА_6 та долучені до неї матеріали, а також матеріали кримінальної справи №1-15/2002, встановив, що вироком Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 року ОСОБА_7 засуджений за ст. 69, п.п. «а», «г», «е», «з», «и» ст. 93 КК України в редакції 1960 року, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 15 ч.1 ст. 153, ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 153, ч.1 ст. 263 КК України в редакції 2001 року, до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належному йому на праві власності.
Ухвалою Верховного Суду України від 28.11.2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок Апеляційного суду міста Києві від 06.06.2002 року залишено без змін.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 про виправлення помилки у вироку Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 року стосовно засудженого ОСОБА_7 , суд, провівши аналіз рішень Конституційного суду України від 29.12.1999 у справі № 1-33/99 та від 26.01.2011 року №1-рп/2011 у справі №1-5/2011, а також положення Закону України №1483-ІІІ від 22.02.2000 року « Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», зазначив, що при ухвалені Апеляційним судом міста Києва вироку від 06.06.2002 року ОСОБА_7 було призначено покарання у виді довічного позбавлення волі, з урахуванням усіх обставин вчинення злочину та особи, яка його вчинила.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 про виправлення помилки у вироку Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 року в порядку ст. 379 КПК України та обґрунтовано зазначив в оскаржуваній ухвалі, що у вищезазначеному порядку суд не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили, та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції.

При ухваленні оскаржуваної ухвали від 01.12.2020 року, всупереч апеляційним твердженням захисника ОСОБА_6 , судом першої інстанції в повному обсязі були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, а прийняте судом рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим і належним чином вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.

За змістом положень ч.1 ст. 379 КПК України, описка це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер, до яких належить написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат і строків. При цьому, виправлення допущених в судовому рішенні описок чи арифметичних помилок допускається, якщо при цьому не зачіпається суть цих судових рішень.

Тобто, в розумінні положень вказаної норми кримінального процесуального закону, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні, суд не вправі змінювати зміст судового рішення, а лише усуває неточності щодо встановлених фактичних обставин справи.

Отже, враховуючи вищенаведені вимоги КПК України, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 про те, що при розгляді його заяви про виправлення помилки суд не взяв до уваги рішення Конституційного суду України від 29.12.1999 року та низку ухвал Верховного Суду України за аналогічними справами, а також не обґрунтував у своєму рішенні відсутність правових підстав для перегляду призначеного ОСОБА_7 покарання, саме на підставі ч.4 ст. 5 КК України і не вмотивував неможливість застосування до ОСОБА_7 закону про кримінальну відповідальність, передбачену Кримінальним кодексом України від 1960 року в редакції 1999 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, а вимоги заяви адвоката ОСОБА_6 , поданої в порядку ст. 379 КПК України, про виправлення помилки у вироку Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 року щодо призначеної ОСОБА_7 міри покарання, фактично зводяться до його вимог щодо зміни судового рішення і не можуть бути підставою для виправлення помилки (описки) в розумінні положень ст. 379 КПК України.

За викладеним, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року про відмову в задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 , поданої в порядку ст. 379 КПК України, про виправлення помилки у судовому рішенні, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, а тому підстав для її скасування та задоволення заяви адвоката ОСОБА_6 про виправлення помилки допущеної у вироку Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 року в частині зміни призначеної ОСОБА_7 міри покарання у виді довічного позбавлення на покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років, про що ставиться питання в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_6 ,не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407, 379 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , якій діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 01.12.2020 року, якою відмовлено в задоволенні заяви захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 про виправлення помилки у вироку Апеляційного суду міста Києва від 06.06.2002 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ __________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3