Справа № 591/1308/20
Провадження № 1-кп/591/218/21
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2021 року м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , потерпілого ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000253 за обвинуваченням
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ленінське, Озинського району, РФ, мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, з середньою спеціальною освітою, судимого: 17 травня 2012 року Сумським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 4 років позбавлення волі,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :
21 січня 2020 року близько 03.00 год. ОСОБА_7 , маючи намір на відкрите, з корисливих спонукань викрадення чужого майна, діючи повторно, перебуваючи в районі кафе «Гранд Вікторія» по вул. Воскресенська, 10 в м. Суми, відкрито, шляхом виривання з руки ОСОБА_5 , викрав мобільний телефон останнього вартістю 3602 гривні з сім карткою (яка не представляє цінності для потерпілого), чим завдав потерпілому матеріальних збитків на вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в скоєнні інкримінованого злочину фактично не визнав повністю, зазначивши про те, що за наведених в обвинуваченні обставин в районі кафе «Гранд Вікторія» він зустрів раніше йому не знайомого ОСОБА_5 , в процесі спілкування з яким у нього виник конфлікт та сталась бійка. Останній погрожував йому тим, що покличе своїх друзів з кафе і вони розберуться з ним. При цьому, обвинувачений зазначив, що потерпілий сам передав йому телефон (навіщо не пояснив). Після цього обвинувачений залишив місце події та з телефоном потерпілого попрямував додому. Не заперечив він тих обставин, що вилучив з мобільного телефону сім-картку потерпілого та передав його своїй співмешканці. В подальшому телефон був вилучений працівниками поліції. Крім того, зазначив, що нібито залишив свої координати бармену з кафе, щоб повернути телефон.
До згаданих показань суд відноситься критично, вважає їх обраним способом захисту, оскільки вони непослідовні, нелогічні та спростовуються іншими доказами у справі.
Так, потерпілий ОСОБА_5 показав суду, що дійсно за наведених в обвинуваченні обставин між ним та обвинуваченим біля кафе «Гранд Вікторія» стався конфлікт, не заперечив тих обставин, що дійсно перед цим вживав спирте, певні обставини події в зв`язку з чим погано пам`ятає, але точно пам`ятає, що обвинувачений вихопив у нього з рук телефон та втік, після чого викликали поліцію (в подальшому правоохоронцям він передавав копії документів на викрадений у нього телефон).
Не дивлячись на стан сп`яніння потерпілого в той час, а також певні неточності в його показах, які можливо віднести на давність подій та вжите спирте, суд вважає їх (покази) достовірними та такими, що підтверджують провину обвинуваченого, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами в справі, а переконливих підстав для недовіри їм суду не було наведено.
Зокрема, свідок ОСОБА_8 співмешканка обвинуваченого, показала суду, що в зазначений в обвинуваченні час ОСОБА_7 у них вдома відпочивав зі своїм товаришем, вони пішли в магазин, їх не було деякий час. Коли вони повернулись, то на них були сліди бійки. Після цих подій ОСОБА_7 дав їй в користування мобільний телефон, не пояснивши його походження, який був без сім картки. Вона помістила в нього свою картку з номером НОМЕР_1 та користувалась ним приблизно тиждень після передачі їй мобільного телефону. А після цього працівники поліції їй повідомили, що телефон був викрадений, тому вона видала його правоохоронцям.
Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 поняті зі слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , дали суду покази з приводу обставин проведення за їх участю слідчого експерименту з обвинуваченим, під час якого останній описував події, які стались між ним та потерпілим в районі кафе «Гранд Вікторія».
Серед іншого, вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується іншими доказами у справі, а саме:
-формою вивода по лінії 102, якою підтверджено виклик потерпілим поліції 21 січня 2020 року о 03.03 год. (приблизно в наведений в обвинуваченні час), а також повідомлення ним саме обставин відкритого викрадення його майна (а.с. 74);
-протоколом огляду місця події зі схемою, яким зафіксовано обстановку в місці вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілого (а.с. 76-78);
-протоколом прийняття заяви з копіями документів на телефон потерпілого з відповідними реквізитами (ІМЕІ), які зафіксовані в інформації оператора зв`язку стосовно користування цим телефоном ОСОБА_8 співмешканкою обвинуваченого (а.с. 79-80);
-висновком експерта товарознавця, яким підтверджено вартість викраденого майна (а.с. 81-86);
-заявою ОСОБА_8 , згідно якої остання передала працівникам поліції телефон потерпілого, яким, як свідок зазначала в показах, вона користувалась до цього, а також протоколом його огляду (а.с. 87, 88);
-протоколом тимчасового доступу та інформацією оператора мобільного зв`язку, отриманою при цьому, відповідно до якої, свідок ОСОБА_8 приблизно до 15.25 год. 22 січня 2020 року ще користувалась одним телефоном, в якому перебувала сім картка з її номером НОМЕР_1 , а вже з 20.22 год. цього дня її згаданий номер телефону вже працював в телефоні потерпілого, яким вона користувалась до 07.37 год. 30 січня 2020 року (а.с. 93-95);
-протоколом слідчого експерименту за участю обвинуваченого, яким в присутності понятих були описані події, що відбулись між ним та потерпілим в районі кафе «Гранд Вікторія» (до речі, в якому, згідно його слів, зазначено, що він саме вихопив телефон у потерпілого, що свідчить не на користь достовірності його показань, наданих суду) (а.с. 96-99);
-відеозаписом з камер спостереження кафе «Гранд Вікторія», на якому зафіксований конфлікт між потерпілим та обвинуваченим при наведених в обвинуваченні обставинах, а також з якого вбачається, що обвинувачений, після того, як потерпілий зайшов всередину закладу, в приміщення не заходив (що спростовує його покази в частині залишення в той час бармену кафе своїх контактів) (а.с. 124-126).
Зазначені докази, що узгоджуються між собою, та переконливих підстав для недовіри яким чи щодо визнання їх недопустимими суду наведено не було, є належними, допустимими та достатніми для доведення вини обвинуваченого в інкримінованому діянні, якими також спростовуються його покази та належним чином підтверджуються обставини зазначені в обвинувальному акті, стосовно вчинення ОСОБА_7 саме повторного відкритого викрадення майна обвинуваченого при вказаних обставинах.

При цьому, суд вважає за необхідне зауважити про непереконливість тверджень сторони захисту стосовно недопустимості доказу відеозапису з камер спостереження кафе з тих підстав, що згаданий доказ був отриманий без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ.

Таких висновків суд дійшов тому, що дії слідчого по отриманню доказів на відповідний запит, в контексті ч. 2 ст. 93 КПК України, цілком відповідали вимогам закону та не потребували застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, вважаючи доведеним обвинувачення, суд виходить в першу чергу з нелогічності та непослідовності дій обвинуваченого (згідно його показань) стосовно того, за яких обставин у нього опинився телефон, а також щодо послідуючих маніпуляцій з ним.

По-перше, жодного зрозумілого та вірогідного пояснення діям потерпілого по нібито добровільній передачі телефону обвинуваченому суду наведено не було.

До того ж такі дії потерпілого у суду викликають переконливі сумніви, з огляду на їх нелогічність в тій ситуації (не може потерпілий добровільно після бійки та конфлікту (чи під час цих подій) добровільно передавати якесь майно своєму опоненту, а після цього одразу телефонувати в поліцію та заявляти про відкрите викрадення у нього майна).

По-друге, на відео не зафіксовано входу до приміщення кафе обвинуваченого після конфлікту та нібито передачі йому телефону потерпілим, що викликає у суду недовіру його показам про залишення своїх контактів бармену.

В-третє, нелогічними та непослідовними є дії особи, у разі наявності у неї бажання повернути вилучене майно та у разі відсутності корисливого мотиву, зумовлені вилученням з телефону, одразу після його отримання, сім картки та передачею цього телефону своїй співмешканці без будь-яких пояснень його походження (яка, до речі зазначила, що «обнулила» цей телефон, тобто знищила всю інформацію з нього).

На думку суду вказані дії свідчать навпаки про приховування своїх неправомірних дій та про бажання саме з корисливих мотивів залишити цей телефон в своєму володінні.

І в-четверте, в сукупності з урахуванням наведеного, відсутність будь-яких активних спроб по поверненню цього майна (наприклад, шляхом телефонування на будь-які номери з нього, чи повідомлення поліції про цей випадок та видачу їм цього майна (а не пасивна поведінка зі зміною сім картки) або хоча б залишення в телефоні сім картки потерпілого та його інформації для контактування з ним), не залишають у суду сумнівів в тому, що ОСОБА_7 саме з корисливих мотивів та відкрито викрав у потерпілого зазначене в обвинуваченні майно.

Також суд вважає помилковими твердження сторони захисту на підтвердження невинуватості обвинувачення той, факт, що потерпілий був ініціатором конфлікту та погрожував йому розправою, оскільки такі дії могли б створити умови для необхідної оборони за певних обставин, але жодним чином не дозволяли вчиняти корисливе кримінальне правопорушення по відношенні до потерпілого.

Таким чином, суд вважає зазначені обставини вчиненого діяння встановленими, факт скоєння ОСОБА_7 цього кримінального правопорушення доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки він, своїми умисними протиправними діями, скоєними повторно, вчинив відкрите, з корисливих спонукань викрадення чужого майна вартістю 3602 гривні, яке належало ОСОБА_5 , тобто вчинив грабіж, кваліфікуючою ознакою якого є повторність.
Пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин суду не наведено.
При цьому суд не вважає пом`якшуючими обставинами наведені в обвинувальному акті щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, оскільки вони носять формальний характер, з огляду на наступне.

Виходячи з роз`яснень, які надав Верховний Суд в постанові від 22.03.2018 року у справі № 759/7784/15-к про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій (чого в цій ситуації зі сторони обвинуваченого немає), ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Однак, фактично позиція обвинуваченого зводиться до заперечення неправомірності своїх дій та до применшення своєї відповідальності, не висловлював жодної критичної оцінки стосовно своєї поведінки та навпаки, як зазначено вище, намагався применшити свою відповідальність.

Відсутнє на думку суду і активне сприяння розкриттю кримінального провадження, оскільки, як вбачається з матеріалів справи та підтверджено наведеними доказами, обвинувачений навпаки намагався приховати свої дії по викраденню майна, жодних активних дій по виходу на контакт з потерпілим або з правоохоронними органами (до встановлення його особи як підозрюваного) не вчиняв.

Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є судимою особою, за місцем проживання характеризується позитивно, має неповнолітню дитину.
При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним злочину.

Враховуючи викладене та позитивні характеристики за місцем проживання обвинуваченого, його майновий стан, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, вік обвинуваченого та вчинення злочину судимою особою за вчинення тяжкого злочину, суд вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише з призначенням покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку, застереженого в санкції закону.
Цивільний позов по справі не заявлений.
Процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертного дослідження, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу, з огляду на його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду.
На підставі ч. 2 ст. 186 КК України, керуючись ст.ст. 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Строк відбування покарання обраховувати з моменту затримання засудженого.

Речові докази: диск залишити в матеріалах провадження, мобільний телефон «Xiaomi» з чохлом - повернути ОСОБА_5 .
Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 471,03 гривні.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення; особою, що не була присутня при цьому - з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1