Справа № 953/5431/21
н/п 1-кс/953/2805/21
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у справі № 953/301/21, -

ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з клопотанням про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 , яка на теперішній час належить на праві приватної власності померлому ОСОБА_5 , шляхом заборони розпорядження та відчуження, накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2021 року у справі № 953/301/21.

В обґрунтування клопотання зазначає, що в межах кримінального провадження №0001517 від 03.12.2020 року за клопотанням прокурора ухвалою слідчого судді від 13.01.2021 року було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка на теперішній час належить на праві приватної власності померлому ОСОБА_5 , шляхом заборони розпорядження та відчуження. Вказана квартира входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 є двоюрідним племінником померлого ОСОБА_5 та входить до складу спадкоємців. Таким чином, накладення арешту на вказану квартиру перешкоджає ОСОБА_3 належним чином оформити свої спадкові права на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також, звертає увагу, що матеріали кримінального провадження не містять даних про здійснення повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення будь-яким особам, жодних процесуальних дій правоохоронними органами не здійснюються.

Враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснювалося, що відповідає положенням ч.4 ст.107 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши документи та оцінивши докази за клопотанням про скасування арешту майна, приходить до наступного.

Так, слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001517 від 03.12.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 13.01.2021 року у справі № 953/301/21 (н/п 1-кс/953/318/21), за клопотанням прокурора накладено арешт, крім іншого, на квартиру АДРЕСА_1 , яка в теперішній час належить на праві приватної власності померлому ОСОБА_5 , шляхом заборони розпорядження та відчуження до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частин 1, 2 статті 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, власник або володілець майна під час розгляду клопотання про скасування арешту майна повинен довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як зазначено в ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, як матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя вважає, що вказана квартира має ознаки речових доказів, оскільки є предметом кримінально протиправних дій. Тому, не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню, оскільки існує ризик того, що у разі не накладення арешту існує можливість відчужити, змінити, переробити, зіпсувати, передати вказане майно іншим особам до закінчення досудового розслідування.

Вимоги клопотання, на цій стадії досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, що чітко узгоджується з нормами ст. 170 КПК України.

Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії", при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" , рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Враховуючи вищевикладене, клопотання про скасування арешту майна на теперішній час задоволенню не підлягає.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 174, 372 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні клопотання представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у справі № 953/301/21 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя -