Дата документу 23.02.2021 Справа № 335/4734/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/4734/18 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/650/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 січня 2021 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Запорізької області, Гуляйпільського району с.Зелене, громадянина України, Грузії, який має середню спеціальну освіту, не працює, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

19 червня 2006 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.296, ч.2 ст.296, ч.4 ст.187 ч.2 ст.186, 69, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 07 квітня 2009 року з Вільнянської ВК №20 за відбуттям строку покарання;

25 травня 2011 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.3 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений 24 грудня 2013 року з Оріхівської ВК №88 за відбуттям строку покарання;

10 листопада 2015 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.121, ч.1 ст.289, ч.1 ст.70 КК України до 5 років позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2016 року на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення з 06 червня 2014 року по 28 березня 2016 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника - адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник - адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 січня 2021 року, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений на строк 60 днів, до 25 березня 2021 року включно.
Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема домашній арешт, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_8 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, взагалі не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, жодним чином не доведено, що вказані ризики не зменшились.

Згідно з ухвалою суду, у провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.121, ч.2 ст.289, ч.1 ст.263 КК України.
Враховуючи, що від учасників кримінального провадження клопотань про зміну чи скасування запобіжного заходу не надійшло, а строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою спливає 30 січня 2021 року, судом у відповідності до вимог ч.3 ст.331 КПК України поставлено на обговорення учасників кримінального провадження питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.
Прокурор ОСОБА_9 вважав за доцільне продовжити тримання під вартою обвинуваченого, мотивуючи зазначене тим, що ризики не зменшились та не відпали.
Прокурори ОСОБА_7 та ОСОБА_10 підтримали думку прокурора ОСОБА_9 .
Захисник та обвинувачений заперечували проти задоволення клопотання, просили змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, просили оскаржувану ухвалу суду першої інстанції скасувати; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як зазначено у ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
З метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення у КПК України передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (статті 131, 176, 183 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.
Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою, та обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою (ч.3 ст.199 КПК України).
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня, в т.ч. застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Як свідчать матеріали провадження, судом поставлено на обговорення питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 перевірялись судом першої інстанції при розгляді зазначеного питання.
При цьому у судовому засіданні заслухані пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , доводи його захисника, прокурорів, та з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою.
Із наданих матеріалів оскарження ухвали убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України, які є тяжкими злочинами.
На обґрунтування висунутого обвинувачення прокурором надані докази, які судом першої інстанції будуть перевірятися на предмет їх належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку.
Перевіривши наявні матеріали провадження, суд прийшов до правильного висновку про те, що вказані прокурором у судовому засіданні ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , не зменшились та існують на даний час.
Такими ризиками є: ризик переховування від суду, ризик незаконного впливу на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні, ризик перешкоджання обвинуваченим встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні, ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.
Оцінивши всі обставини у сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.
Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24 липня 2003 року; «Вемгофф проти Німеччини» від 27 червня 1968 року; «Штегмюллер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Мацнеттер проти Австрії» від 10 листопада 1969 року; «Летельєр проти Франції» від 26 червня 1991 року та ін.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).
З урахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження та відомостей про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходу можуть не забезпечити належної процесуальної поведінки останнього.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, були перевірені судом першої інстанції та не є слушними.

Як зазначив при апеляційному розгляді прокурор, на теперішній час в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває об`єднане кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 , що вбачається і з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів, та ніким оспорюється.
Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 27 березня 2019 року до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З даної ухвали убачається, що слідчим суддею встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, що, в тому числі, стало підставою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу.
При цьому, слідчим суддею враховано, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 в разі визнання його винним, конкретні обставини вчинення злочину, перебування інших кримінальних проваджень в суді відносно ОСОБА_6 за ч.2 ст.289, ч.1 ст.121 КК України.

Колегія суддів приймає до уваги те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, раніше він судимий за вчинення умисних тяжких та особливо тяжких злочинів, в т.ч. аналогічних, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.
Крім того, з наявних матеріалів, в т.ч. тих, що надані стороною захисту, убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується, зокрема, у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.263 КК України, вчиненому в той час, коли інші провадження щодо нього (за ч.1 ст.121, ч.2 ст.289 КК України) вже знаходились в суді. При цьому, у провадженні за ч.1 ст.289 КК України він був звільнений з-під варти під заставу.
Викладене також підтверджує висновки суду про неефективність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановлених ризиків.
Доводи захисника про те, що відносно обвинуваченого на цей час діє два запобіжних захід, є необґрунтованими, оскільки згідно з матеріалами провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 продовжений судом у об`єднаному кримінальному провадженні.
Дані про те, що обвинувачений за станом здоров`я не може утримуватися в умовах СІЗО, в матеріалах провадження відсутні.
Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст.407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 25 січня 2021 року, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжений на строк 60 днів, до 25 березня 2021 року включно; в задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу відмовлено, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її проголошення та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4