КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 , в інтересах ТОВ «ВІКТОР КОМЕРЦ», на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , поданого у рамках кримінального провадження №0000889, та накладено арешт на групу приміщень № 3 (приміщення №№ 1-56, №№ 66-80) площею 4 001,00 кв. м. (м. Київ, вул. Братиславська, буд. 52, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, право приватної власності на які зареєстровано за TOB «ВІКТОР-КОМЕРЦ» (), із забороною відчуження, розпорядження вказаним майном, вчинення щодо нього правочинів, проведення з ним аукціонів/торгів, проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, без обмеження права користування та укладання правочинів про надання в оренду такого майна.

Згідно ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку, що існують обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно є об`єктом кримінально-протиправних дій, а також речовим доказом у кримінальному провадженні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а накладення арешту на вказане майно є необхідним з метою забезпечення збереження речових доказів. 02.12.2019 року постановою старшого слідчого ГСУ СБ України об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 52 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000889.

Крім цього, слідчий суддя зазначає, що підстави сумніватися у співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 , в інтересах ТОВ «ВІКТОР КОМЕРЦ», подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.
Апелянт просить звернути увагу на той факт, що арешт уже накладався на це ж саме майно за клопотанням з ідентичним текстом, без зміни будь-яких обставин справи. Вперше арешт було накладено слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва 12 грудня 2019 року (справа 761/47177/19), який в подальшому було скасовано ухвалою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року (провадження № 11-сс/824/1034/2020).
Крім того, оскаржувана ухвала постановлена без виклику представника ТОВ «ВІКТОР-КОМЕРЦ», а її копія отримана ним лише 15 березня 2021 року, що підтверджується розпискою у матеріалах судової справи.
Представник власника майна зазначає, що накладений арешт на майно призводить до того, що суб`єкт господарювання не може здійснювати повноцінно господарську діяльність і належним чином виконувати свої зобов`язання перед контрагентами, через що несе великі матеріальні збитки.
Також, представник власника майна вказує, що досудове розслідування здійснюється тривалий час, повідомлення про підозру службовим особам ТОВ «ВІКТОР-КОМЕРЦ» не вручалось.
Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управління СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000889, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.09.2016, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 367 КК України, за фактом вчинення службовими особами ПАТ КБ «ЄВРОБАНК» та ПАТ «ФІДОБАНК» заволодіння чужим майном (грошовими коштами, земельними ділянками, об`єктами нерухомого майна), за попередньою змовою зі службовими особами юридичних осіб приватного/публічного права, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, шляхом зловживання своїм службовим становищем, у особливо великих розмірах, внаслідок чого інтересам держави в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб завдано збитків в особливо великих розмірах.
02.12.2019 року постановою старшого слідчого ГСУ СБ України об`єкти нерухомого майна за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 52, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000889.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником вищевказаних нежитлових приміщень є ТОВ «ВІКТОР-КОМЕРЦ» ().
29 травня 2020 року прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: на групу приміщень № 3 (приміщення №№ 1-56, №№ 66-80) площею 4 001,00 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, буд. 52, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, право приватної власності на які зареєстровано за TOB «ВІКТОР-КОМЕРЦ» ().
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року зазначене клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на вказане майно.
Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170-173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132, 170-173 КПК України, перевіривши при цьому, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які, у відповідності до ст. 173 КПК України, повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна та які йому були відомі на момент прийняття рішення.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою старшого слідчого в ОВС відділу ГСУ СБ України ОСОБА_7 від 02 грудня 2019 року визнане речовими доказами у даному кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 136-137).
Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання документами на підтвердження того, що вказані групи приміщень співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому наявні передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту.
Крім того, матеріали провадження свідчать, що, на даному етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя, на даній стадії, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170173 КПК України, наклав арешт на вищезазначені групи приміщень, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене, у сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування, з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Арешт майна з метою збереження речових доказів, по суті, являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд із забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.
Окрім цього, ухвалою слідчого судді накладено арешт на групу3 приміщень без заборони або обмеження користування чи розпорядження вказаним майном, а, отже, твердження апелянта про те, що суб`єкт господарювання не може здійснювати повноцінно господарську діяльність і належним чином виконувати свої зобов`язання перед контрагентами не знайшло свого підтвердження.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник власника майна також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони спростовуються матеріалами провадження.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

До того ж, власник майна не позбавлений права звернутись до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна у порядку, визначеному ст. 174 КПК України.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_6 , в інтересах ТОВ «ВІКТОР КОМЕРЦ», навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173,309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , у рамках кримінального провадження №0000889, та накладено арешт на групу приміщень № 3 (приміщення №№ 1-56, №№ 66-80) площею 4 001,00 кв. м. (м. Київ, вул. Братиславська, буд. 52, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, право приватної власності на які зареєстровано за TOB «ВІКТОР-КОМЕРЦ» (), із забороною відчуження, розпорядження вказаним майном, вчинення щодо нього правочинів, проведення з ним аукціонів/торгів, проведення щодо нього будь-яких реєстраційних дій, без обмеження права користування та укладання правочинів про надання в оренду такого майна, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ТОВ «ВІКТОР КОМЕРЦ», залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2370/2021
Єдиний унікальний номер 761/15605/20
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_8
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1