У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«20» квітня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2021 року відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоочаків, Березнегуватського району, Миколаївської області, без визначеного місця мешкання, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

обвинувачений ОСОБА_5

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2021 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 05 червня 2021 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати та обрати відносно нього більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений вважає, що ухвала є необґрунтованою. Зазначив, що прокурор у клопотанні посилається на наявність ризику того, що він може переховуватись від органів слідства та суду, оскільки у нього не має постійного місця проживання, він не працює та не має міцних соціальних зв`язків. Однак, за час проведення досудового розслідування та судового розгляду, прокурор не нічим не обґрунтував зазначені доводи, які, як вважає апелянт, ґрунтуються лише на припущеннях. Зазначив, що у нього є малолітній син, до затримання він працював, проте неофіційно, є сестра, у якої він може проживати.

Також апелянт погоджується, що надав недостовірні анкетні дані щодо його особи при затриманні, але тільки тому, що йому відмовили у наданні захисника.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

У провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстр досудових розслідування за №0000766 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

30.03.2021 прокурор звернулася до суду з клопотанням про продовження кожному з обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, суд першої інстанції дійшов висновку, що на даний час прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: той факт, що обвинувачений, усвідомлюючи, що у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років або довічне позбавлення волі, з метою його уникнення, він може переховуватися від суду за межами країни чи на непідконтрольній на даний час Україні території; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, враховуючи, що при досудовому розслідуванні обвинувачений повідомив слідству неправдиві відомості щодо особистих даних; вчинити інші кримінальні правопорушення, враховуючи його стійку антисоціальну поведінку, той факт, що він обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку, встановленого за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03.04.2018.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, вивчивши надані судом матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд встановив наступне.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції дотримався вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, яка передбачає, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З наданих судом першої інстанції матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000766.

Прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою. В обґрунтування клопотання, прокурор послався на існування ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції достатньо мотивував рішення в частині наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, під час розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, або довічне позбавлення волі, суспільної небезпечності вчиненого злочину та тієї обставини, що обвинувачений під час досудовому розслідуванні повідомив слідству неправдиві відомості, щодо особистих даних, а також стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого та той факт, що він обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку, встановленого за вироком Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 03.04.2018.
Також суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 раніше судимий, не має постійного місця проживання та законного джерела доходу, тобто не має соціально-сталих зв`язків, а вік та стан здоров`я обвинуваченого, дозволяє подальше тримання під вартою.

Суд першої інстанції, врахувавши вищевказані дані щодо особи обвинуваченого, та ступінь тяжкості злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 , дійшов правильного висновку про існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення.

Суд вважає правильними висновки суду першої інстанції, що зазначені ризики продовжують існувати та їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу більш м`якого, ніж тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Тому, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність достатніх підстав для продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 квітня 2021 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 05 червня 2021 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9 -Губарєва