Провадження № 11-кп/4820/272/21
Справа № 682/2442/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія : ч.1 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції з приміщенням Славутського міськрайонного суду кримінальне провадження №0000018 від 15 липня 2020 року за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_7 на вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 грудня 2020 року,

в с т а н о в и л а :
Цим вироком
ОСОБА_10 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Славута Хмельницької області, громадянка України, з середньою освітою, одружена, не працює, здійснює догляд за особою з інвалідністю ІІ-ї групи, зареєстрована та фактично проживає в АДРЕСА_1 , не має судимостей,
визнана винуватою за ч.1 ст.121 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України її звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку три роки.
На підставі ст.76 КК України покладено на неї обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Питання речових доказів вирішено відповідно до вимог ст.100 КПК України :
Ухвалено стягнути з обвинуваченої ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 40 000 грн моральної шкоди.
Цивільний позов прокурора про стягнення з ОСОБА_10 6 587 грн 84 коп витрат на лікування потерпілого у КНП «Хмельницька обласна лікарня» залишено без розгляду.
За вироком суду, 14 липня 2020 року близько 19 год 30 хв у селі Киликиїв Славутського району Хмельницької області ОСОБА_10 рухалась на велосипеді по АДРЕСА_2 помітила ОСОБА_7 , з яким тривалий час перебувала у неприязних відносинах.
ОСОБА_10 зупинилася та, тримаючи в руках господарську сапу, зайшла на подвір`я і почала сварку з ОСОБА_7 . Під час сварки у неї виник злочинний умисел, спрямований на заподіяння умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Надалі, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, утримуючи господарську сапу в правій руці, усвідомлюючи підвищені травматичні властивості сапи, ОСОБА_10 із прикладанням сили умисно завдала один удар металевою частиною господарської сапи в праву тім`яну частину голови ОСОБА_7 , заподіявши йому тілесні ушкодження у вигляді: відкритої проникаючої черепно-мозкової травми з вдавленим переломом правої тімяної кістки черепа, забою головного мозку, пневмоцефалію головного мозку, рани правої тім`яної ділянки голови, які за кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до категорії ушкоджень тяжкого ступеня.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_10 вчинила (злочин), передбачений ч.1 ст.121 КК України.
В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_7 просив змінити вирок Славутського міськрайонного суду від 30 грудня 2020 року в частині застосування ст.75 КК України і звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням протягом іспитового строку три роки, а також у частині стягнення розміру відшкодування моральної шкоди та стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.
Уважав, що вирок місцевого суду в частині призначеного покарання та розміру стягнення на його користь моральної шкоди є необґрунтованим.
Зазначав, що судом першої інстанції не взято до уваги, що йому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої проникаючої черепно-мозкової травми з вдавленим переломом правої тім`яної кістки черепа, забоєм головного мозку, пневмоцефалією головного мозку, раною правої тім`яної ділянки голови, які за кваліфікуючим критерієм небезпеки для життя відносяться до категорії ушкоджень тяжкого ступеня, які могли через невчасно надану медичну допомогу призвести до смерті.
На його думку, також не враховано те, що він лікувався стаціонарно в лікарнях, у зв`язку з чим переніс фізичні страждання, а також психологічні страждання, що після отриманої травми стан його здоров`я значно погіршився, він почав страждати головними болями, вже не може як раніше переносити фізичні навантаження, психологічні переживання, тобто він вже не може жити повноцінним життям.
Посилався на те, що судом першої інстанції не було взято вказані обставини, що вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.
Окрім того, наголошував, що судом першої інстанції безпідставно було застосовано ст.75 КК України та звільнено обвинувачену ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України, тобто, є невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі
У запереченнях на апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 захисник ОСОБА_9 просив апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Посилався на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про міру покарання повністю врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого діяння, особу винної, у зв`язку із чим вирок суду в частині визначення міри покарання за ч.1 ст.121 КК України є законним, справедливим та таким, що є достатнім і необхідним для виправлення засудженої та попередження скоєння нових злочинів.
Крім того, зазначав, що запропонована потерпілим міра покарання є занадто суворою та такою, яка на тривалий строк позбавить ОСОБА_10 волі, внаслідок чого вона втратить соціальні зв`язки із суспільством, не зможе належним чином утримувати свою родину та не зможе здійснювати догляд за особою з інвалідністю з дитинства другої групи, яка потребує такого догляду.
Також, на його думку, не підлягає зміні вирок в частині задоволення судом позовних вимог потерпілого ОСОБА_7 в розмірі 40 000 гривень, оскільки при вирішенні позовних вимог потерпілого судом у повній мірі враховано тривалість моральних та психічних страждань, наслідки що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, обставини, за яких було заподіяно шкоду, часткове відшкодування шкоди обвинуваченою в розмірі 15 000 гривень.
Інші учасники судового провадження вирок суду не оскаржували.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з узагальненим викладом змісту судового рішення та доводів апеляційної скарги; потерпілого ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги з викладених у ній мотивів; заперечення обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 проти апеляційної скарги потерпілого; думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти апеляційної скарги в частині неправильного призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Згідно з положеннями ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, правильність кваліфікації її дій за ч.1 ст.121 КК України, в апеляційній скарзі не оскаржується. Відтак, вирок суду в цій частині апеляційним судом не перевіряється.

Покарання обвинуваченій ОСОБА_10 місцевим судом призначено з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винної та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при обранні виду та розміру покарання судом першої інстанції враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого діяння, особу винної та причини і обставини скоєння злочину.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій обґрунтовано визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування майнової шкоди потерпілому та закладам охорони здоров`я.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_10 , обґрунтовано визнано вчинення злочину щодо особи з інвалідністю.

Ураховано, що ОСОБА_10 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, на обліку у лікарів нарколога, психіатра та невропатолога не перебуває, за місцем проживання характеризується винятково позитивно як скромна, спокійна, працелюбна особистість, здійснює догляд за особою з інвалідністю ІІ-ї групи.

З досудової доповіді органу пробації вбачається, що, враховуючи характеристику особи обвинуваченої, її вік, спосіб життя, історію правопорушень, середню ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, середній рівень небезпеки для суспільства та окремих осіб, виправлення обвинуваченої ОСОБА_10 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, проведення соціально-виховних, профілактичних бесід щодо недопущення вчинення нових кримінальних чи адміністративних правопорушень, проведення бесід з метою контролю за поведінкою та виконанням обов`язків, покладених судом.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що обвинуваченій ОСОБА_10 слід призначити покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів у межах санкції ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст.69 КК України судом першої інстанції та апеляційної інстанції не встановлено.

Колегія суддів уважає, що саме таке покарання є необхідним для виправлення обвинуваченої, запобігання вчинення нових злочинів, як самою обвинуваченою, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари.

Відповідно до вимог ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, місцевий суд дійшов слушного висновку про можливість виправлення засудженої ОСОБА_10 без реального відбування покарання з випробуванням протягом іспитового строку з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Колегія суддів цей висновок суду першої інстанції вважає таким, що ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та є належним.

Доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 в частині можливості виправлення обвинуваченої ОСОБА_10 лише в умовах ізоляції від суспільства, про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м якість не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є безпідставними.

Проте, доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_7 про неправильне вирішення відшкодування щодо розміру завданої моральної шкоди є слушними.

У відповідності з приписами ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Установлено, що діями ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_7 завдано фізичний біль та страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевні страждання у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Отож, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку, що вимога потерпілого про відшкодування моральної шкоди є підставною.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення (ч.3 ст.23 ЦК України).

Вирішуючи питання щодо розміру завданої моральної шкоди, що підлягає стягненню, враховується тривалість моральних страждань і переживань потерпілого, оскільки останньому ОСОБА_10 спричинила тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, що призвело до істотних змін у його житті та негативно позначилося на його моральному та психологічному стані.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, враховується, що здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, а тому на підставі ст.1167 ЦК України така шкода підлягає відшкодуванню і з урахуванням наведених норм права та встановлених судом обставин справи.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс потерпілий ОСОБА_7 , їх тривалість, зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, колегія суддів уважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню в більшому розмірі.

На думку колегії суддів, потерпілому ОСОБА_7 діями обвинуваченої ОСОБА_10 заподіяна моральна шкода, яка полягала у моральних та фізичних стражданнях, вимушеності змін у звичному способі життя, що в сукупності позначилось на звичному способі його життя, а тому грошовий еквівалент такої шкоди визначений судом першої інстанції не у повному розмірі.

Зазначене, на думку колегії суддів, свідчить про необхідність визначення розміру заподіяної моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченої в розмірі 100 000 грн., що відповідатиме критеріям виваженості, справедливості та розумності.

Тому вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди підлягає зміні шляхом збільшення його розміру на користь потерпілого ОСОБА_7 .

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 408, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :
Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 30 грудня 2020 року щодо ОСОБА_10 в частині стягнення моральної шкоди змінити.
Збільшити розмір відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 до 100 000 (ста тисяч) грн.
У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4