Справа № 303/4179/17
Провадження № 1-кс/303/1220/21

У Х В А Л А
04 червня 2021 року м. Мукачево Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1
секретар судового засідання - ОСОБА_2
за участю: представника третьої особи юридичної особи
(власника) арештованого майна - адвокат ОСОБА_3
слідчого ВП № 1Мукачівського РУП
ГУНП в Закарпатській області - ОСОБА_4
в с т а н о в и в:
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 16.04.2018 року, апеляційну скаргу представника ТОВ «Магнолія Дніпро» на ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайооного суду від 26.12.2021 року про накладення арешту, - задоволено. Скасовано ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайооного суду від 26.12.2021 року про накладення арешту на цілісний майновий комплекс Санаторій « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, частково задоволено клопотання слідчого у данному кримінальному провадженні, та накладено арешт на цілісний майновий комплекс Санаторій « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони його відчуження.
13.08.2016 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_6 у відповідності до ст. 75 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 на користь ТОВ «Ведмежа Берлога», яке зареєстровано в реєстрі за № 511.
На день звернення з клопотанням про скасування арешту майна, заявник, ТОВ «Алчевський карбідний завод», за обставинами справи є дійсним власником зазначеного майна, на підставі судового ріщення, а саме: Ухвали Господарського суду Дніпровської області від 05.11.2019 року, оскільки витребував таке у ТОВ «Магнолія Дніпро».
Новий власник арештованого майна ТОВ «Алчевський карбідний завод» посилаючись на перешкоди у здійсненні ним права власності щодо належного йому майна в частині розпорядження об`єктом нерухомості, зазначає, що вважає арешт майна необгрунтованим, оскільки потреба в обмеженні права на теперішній час відпала, тому обтяження нерухомого майна підлягають скасуванню. При цьому посилається на те, що ч. 1 ст.366 КК України визначає кримінальним правопорушенням «складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, завідомо неправдивих відомостей інше підроблення офіційних документів». Тому, у данному випадку об`єктом протиправних дій мали буди винайдені при проведенні слідчих (розшукових) дій документи, а не сам об`єкт нерухомості, який слідчий визнав речовим доказом. Вважає, що нерухоме майно, не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні за ч.1 ст.366 КК України, крім того посилається на те, що у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження (арешті майна) відпала потреба, бо вичерпані розумні строки досудового розслідування, яке розпочато 12.07.2017 року.
У судовому представник третьої особи, адвокат ОСОБА_3 , яка діє на підставі документів, передбачених ст. 50 КПК України, просила клопотання задоволити з наведених підстав, додавши належним чином завірені копії документів про набуття заявником права власності на об`єкт нерухомості, який має статус майна на яке накладено арешт у кримінальному провадження.
Слідчий, просила відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту, посилаючись на те, що в данному кримінальному провадженні, відсутні дані про дійсного власника арештованого майна. Значну тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч.1 ст.366 КК України, тобто з 12.07.2017 року по теперішній час, пояснює тим, що перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. На теперішній час, про підозру у данному кримінальному провадженні жодній особі не повідомлено. Офіційні документи щодо підроблення яких були внесені відомості до ЄРДР 12.07.2017 року за ч.1 ст.366 КК України, стосувалися саме законності набуття ТОВ «Магнолія Дніпро» права власності на цілічний майновичй комплекс Санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою Закарпатська область, Мукачівський район с.Карпати, 43.
Розглянувши дане клопотання та заслухавши позицію представника третьої особи (заявника), думку слідчої та вивчивши матеріали додані до клопотання, слідчий судя приходить до наступного висновку:
Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 Кримінального-процесуального кодексу України, є арешт майна, суть якого полягає у тимчасовій забороні, адресованій власнику чи володільцю майна, на відчуження, розпорядження та/або користування майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Порядок скасування арешту майна встановлюється ст. 174 КПК України.
Строки на подання клопотання про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України - не обмежені.
Частиною першою ст. 174 КПК України закріплено,що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Як вбачається з клопотання про скасування арешту майна та доданих до нього матеріалів, таке подано ОСОБА_5 , яка відповідно до ухвал Господарського суду Дніпропетровської області від 13.11.2018 року у справі № 29/5005/7101/2012, - є ліквідатоном-арбітражним керуючим та відповідно до ст. 61 Кодексу України з процедур банкруцтва, має повноваження керівника юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Алчевський карбідний завод». Термін ліквідаційної процедури та повноваження ліквідатора, продовжено ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.04.2021 року у справі № 29/5005/7101/2012 на строк до 08.06.2021 року.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
У випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу*.
*Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
Підставою накладення арешту на об`єкт нерухомості, слугували: - постанова про визнання речовими доказами; - зв`язок з кримінальним правопорушенням; - відповідність ознакам речових доказів в ухвалі про накладення арешту/матеріальні об`єкти, які: набуті кримінально протиправним шляхом; отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення; можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ст. 23, 100 КПК України).
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 16.04.2018 року, скасовано ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайооного суду від 26.12.2021 року про накладення арешту на цілісний майновий комплекс Санаторій « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, частково задоволено клопотання слідчого у данному кримінальному провадженні та накладено арешт на цілісний майновий комплекс Санаторій «Перлина Карпат», розташований за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район с. Карпати, 43 шляхом заборони його відчуження.
Ухвалою Господарського суду Дніпропертовської області від 13.11.2018 року у справі № 29/5005/7101/2012, продовжено термін ліквідаційної процедути ТОВ «Алчевський карбідний завод», та повноваження ліквідатора до 18.12.2018 року.
Ухвалою Господарського суду Дніпропертовської області від 15.04.2021 року у справі № 29/5005/7101/2012, продовжено термін ліквідаційної процедути ТОВ «Алчевський карбідний завод», та повноваження ліквідатора до 08.06.2021 року.
Ухвалою Господарського суду Дніпровської області від 05.11.2019 року у справі № 29/5005/7101/2012, задоволено заяву ліквідатора про витребування майна з чужого незаконного володіння з врахуванням заява про збільшення вимог від 28.10.19 р.
- скасовано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: НВА № 038623, реєстр № 511, видане 13.08.2016, приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 ;
Постанова ВП ВС від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 ? Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). ? Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ОП КГС ВС від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації.
З врахуванням встановленого в судовому засіданні, станом на 05.11.2019 року - день винесення Ухвали Господарського суду Дніпровської області від 05.11.2019 року у справі № 29/5005/7101/2012, власником частини арештованого майна, а саме: 6924/10000 частки цілісного майнового комплексу Санаторію «Перлини Карпат», загальною площею 17425,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27), - є заявник ТОВ «Алчевський карбідний завод», , Україна, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 21, офіс 303-Г.
Частиною другою ст. 174 КПК України, визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У клопотанні про скасування арешту нерухомого майна, а саме: 6924/10000 частки цілісного майнового комплексу Санаторію «Перлини Карпат», загальною площею 17425,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27), заявник зазначає наступні підстави:
- арешт накладено необґрунтовано, бо нерухоме майно не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні за ч.1 ст.366 КК України;
- у арешті відпала потреба, оскільки досудове розслідування у даному кримінальному провадженні розпочато 12.07.2017 року за фактом нетяжкого злочину (ч.1 ст.366 КК України), однак на момент звернення з клопотанням про скасування арешту, досудове розслідування не завершене, процесуального рішення в порядку ст. 284 КПК України не прийнято. При цьому вичерпані розумні строки досудового розслідування.
- продовження дії заходу забезпечення кримінального провадженні у вигляді арешту нерухомого майна, - є неспіврозмірним втручанням у права ТОВ «Алчевський карбідний завод», яке рішенням Господарського суду Дніпропертовської області від 05.11.2019 року у справі 29/5050/7101/2012, було відновлено в правах на 6924/10000 частки цілісного майнового комплексу Санаторію «Перлини Карпат», загальною площею 17425,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 27).
Однією з причин відсутності подальшої потреби у застосуванні арешту, є - негативні наслідки арешту майна для третіх осіб.
Обгрунтованість арешту визначається: - наявністю підстав для накладення арешту; - дотриманням законодавчих приписів при вирішенні питання про арешт; - відповідністю майна, на яке накладено арешт, його меті; - зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди) - обґрунтованістю належності майна певній особі (особливо після обшуку); - належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; - розумністю і співмірністю арешту.
Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканність права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим кодексом.
Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифіковано Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Отже, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Враховуючи вищевикладене, позбавлення добросовісного власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує право власності та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому випадку, коли у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи фізичної чи юридичної особи.
Апеляційний суд Закарпатської області постановляючи рішення у формі ухвали про накладення арешту шляхом заборони відчуження від 16.04.20018 року, виходив з того, що дані, викладені у матеріалах кримінального провадження дають підстави для висновку, що на час ухвалення рішення, потреби досудового розслідування не вимагали настільки істотного обмеження прав Товариства, як позбавлення його права користування та розпорядження належною йому часткою майнового комплексу.
З-поміж іншого, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведене до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (частина одинадцята статті 170 КПК України).
З врахуванням того, що предметом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.366 КК України (службового підроблення), - є офіційні документи, що містять інформацію, яка посвідчує факти, здатні спричинити наслідки правового характеру, наприклад, реалізацію особою її прав, в тому числі права власності на об`єкти нерухомості, то арештоване майно - цілісний майновий комплекс Санаторій « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , хоч і відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, однак у судовому засіданні слідчим не було доведено можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження такого майна (речового доказу), що може якимось чином вплинути на проведення досудового розслідування кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.366 КК України, та не було обґрунтовано доцільності подальшого арешту вказаного нерухомого майна шляхом заборони його відчуження. Крім того, слідчим, прокурором не вказано для встановлення яких саме обставин кримінального правопорушення з огляду на його кваліфікацію за ч.1 ст.366 КК України, має значення цілісний майновий комплекс « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У даному кримінальному провадженні нікому не було повідомлено про підозру, за таких обставин власники нерухомого майна, на яке накладено арешт беруть участь у кримінальному провадженні в статусі третьої особи. При цьому слідчим, тобто орган досудового розслідування в судовому засіданні не надені додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Слідчий суддя вважає, що представником третьої особи у кримінальному провадженні за ч. 1 ст.366 КК України, доведено наявність достатніх підстав для скасування арешту майна, тому слідчий суддя дійшов висновку про задоволення поданого клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.
Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Алчевський карбідний завод» в особі ліквідатора-арбітражного керуючого ОСОБА_5 про скасування арешту, подане в порядку ст. 174 КПК України, у кримінальному провадженні №0000047 внесеному до ЄРДР 12 липня 2017 року за ч.1 ст.366 КК України, про скасування арешту, накладеного ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 26.12.2017 року та ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 16.04.2018 року на нерухоме майно, належне ТОВ «Алчевський карбідний завод» у тому числі шляхом заборони його відчуження на 6924/10000 частки цілісного майнового комплексу Санаторій «Перлина Карпат», розташованого за адресою: Закарпатська область, Мукачівський район с. Карпати, 43. задоволити.
Арешт, накладений ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 26.12.2017 року та ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 16.04.2018 року на нерухоме майно у тому числі шляхом заборони його відчуження, на 6924/10000 частки цілісного майнового комплексу Санаторій «Перлина Карпат», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , - скасувати.

Слідчий суддя ОСОБА_1