Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000125 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця с. Братське Красноперекопського району

Автономної Республіки Крим, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 ,

згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2021 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.05.2021 ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.115 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Судом прийнято рішення щодо речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, про відшкодування процесуальних витрат та залік досудового тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Обґрунтовуючи свої вимоги, зазначає про невідповідність висновків суду про наявність у нього прямого умислу на вбивство ОСОБА_9 фактичним обставинам кримінального провадження. Так, спростовуючи доводи сторони захисту про відсутність умислу на позбавлення потерпілого життя, суд зазначив у вироку, що ОСОБА_8 обрав знаряддям вчинення злочину ніж і після нанесення ним удару ОСОБА_9 в область грудної клітки одразу не викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Однак такі висновки спростовуються показаннями свідка ОСОБА_10 . До того ж, ніж зарані він не брав, забрав його з рук потерпілого під час конфлікту в стані сильного душевного хвилювання, про що суду повідомив свідок ОСОБА_8 . А тому, як вважає обвинувачений, суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність в частині правової кваліфікації його дій і призначив надто суворе покарання.

Крім того, вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме, ч.2 ст.31 КПК України, яке виразилося у здійсненні кримінального провадження суддею одноособово, у той час як судовий розгляд з самого початку мав здійснюватися колегіально судом у складі трьох суддів.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи обвинуваченого і захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 за наступних обставин.

21 червня 2020 року близько 22 години у житловій кімнаті будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_8 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт. Під час конфлікту ОСОБА_8 на ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, незворотність наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , бажаючи їх настання, умисно завдав останньому один удар кухонним ножем в область грудної клітки справа, чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням правої легені, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, від якого ОСОБА_9 помер на місці події.
Дії ОСОБА_8 суд кваліфікував за ч.1 ст.115 КК України вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.2 ст.31 КПК України кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

А тому доводи в апеляційній скарзі обвинуваченого, які, фактично, зводяться до того, що вирок ухвалено незаконним складом суду, не ґрунтуються на вимогах закону.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд роз`яснює обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.

Згідно з п.2 ч.3 ст.42 КПК України обвинувачений має право бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом першої інстанції дотримано не було, оскільки право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження колегіально судом ОСОБА_8 не роз`яснювалося, що зафіксовано аудіозаписом підготовчого судового засідання, яке відбувалося 14.12.2020.

На переконання колегії суддів, необізнаність у повному обсязі зі своїми правами позбавила обвинуваченого можливості реалізувати їх, що є порушенням його прав.

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження, про що детально вказано раніше, перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому відповідно до вимог ст.ст.407, 409, 412 України вирок належить скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, задовольнивши апеляційну скаргу обвинуваченого.

Що стосується доводів ОСОБА_8 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на неправильну кваліфікацію його дій, то колегія суддів не вправі давати їм оцінку, оскільки згідно з ч.2 ст.415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду належить згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом, провести судовий розгляд, об`єктивно з`ясувавши обставини кримінального провадження, за наслідками якого ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.405 КПК України апеляційний розгляд здійснюється згідно з правилами судового розгляду в суді першої інстанції з урахуванням особливостей, передбачених цією главою.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, суспільно небезпечним наслідком якого є смерть людини, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також репутацію обвинуваченого, його майновий стан з огляду на те, що він не працює, не має сім`ї, тобто не має джерела доходу і міцних соціальних зв`язків, страждає на хронічний алкоголізм, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, хоча судимості погашені, колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання передбаченим ч.1 ст.177 КПК України ризикам переховуватися від суду чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а так само вчинити інше кримінальне правопорушення. А тому застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою належить залишити без змін і продовжити строк його дії на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Запобіжний захід ОСОБА_8 залишити без змін тримання під вартою, продовживши строк його дії на 60 /шістдесят/ днів до 16 серпня 2019 року включно.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3