14.04.2021 Справа № 756/5406/21
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/5406/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.04.2021 слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0001013 від 12.03.2021, яка полягає у нерозгляді клопотання від 25.03.2021, поданого в порядку ст. 220 КПК України,
в с т а н о в и в:
09.04.2021 до провадження слідчого судді ОСОБА_1 в порядку ст. 303 КПК України надійшла вищевказана скарга на бездіяльність слідчого Оболонського УП ГУНП у м. Києві у кримінальному провадженні №0001013 від 12.03.2021.

Обґрунтовуючи свої вимоги адвокат ОСОБА_3 зазначає, що 26.03.2021 він в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого відділу Оболонського УП ГУНП у м. Києві з клопотанням від 25.03.2021 в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, про допит свідка. Однак станом на 07.04.2021 клопотання адвоката ОСОБА_3 від 25.03.2021 про допит свідка не розглянуто, а тому бездіяльність слідчого Оболонського УП ГУНП у місті Києві у кримінальному провадженні №0001013 щодо цього факту оскаржено до Оболонського районного суду міста Києва.
Особа, яка звернулась зі скаргою, в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду скарги повідомлена належним чином. При цьому, адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд скарги за його відсутності, вимоги скарги підтримує та просить задовольнити.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату час і місце розгляду скарги повідомлявся належним чином, жодних заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Частиною 3 статті 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однією з загальних засад кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК України є законність, що передбачає обов`язок, суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно з положеннями п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені процедурою, визначеною кримінальним процесуальним законом.

Інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого чи прокурора є одним з елементів судового контролю за стадією досудового розслідування кримінальних проваджень.

Статтею 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 цього Кодексу.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч. 1 ст. 303 КПК України, п. 1 якої передбачено, що на досудовому провадженні може бути оскаржено, серед іншого, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Судовим розглядом встановлено, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001013 від 12.03.2021.
Відповідно до ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Зі змісту скарги та долучених до неї документів вбачається, що 26.03.2021 адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 направив засобами поштового зв`язку до Оболонського УП ГУНП у м. Києва клопотання від 25.03.2021 в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України, у кримінальному провадженні №0001013, яке отримано уповноваженою особою 30.03.2021.

Разом із тим, звернутись з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України законодавець наділяє правом визначений в диспозиції статті перелік осіб, а саме сторону захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, а також визначає коло осіб, яким таке клопотання має бути адресоване та які уповноважені надати відповідь на таке клопотання, крім іншого, встановлюючи умову його подання наявність досудового розслідування.

У своїй скарзі адвокат ОСОБА_3 вказує, що ОСОБА_4 має статус потерпілого у кримінальному провадженні.

В той же час, порядок залучення до кримінального провадженні потерпілого чітко визначений § 4 КПК України «Потерпілий і його представник».

Так, відповідно до положень ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ст. 26 КПК України).

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (частини 1, 2 ст. 22 КПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29.06.2004 №1906-IV, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 №3477-IV стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права, а кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Як зазначено в рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008 принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Вказані норми кримінального процесуального законодавства та відповідна практика ЄСПЛ свідчить, що особі, яка звертається із скаргою до суду, процесуальним законодавством надаються не лише права, а й покладаються обов`язки.

У будь-якому випадку, в силу положень статей 22, 26 КПК України зазначені при зверненні зі скаргою обставини підлягають підтвердженню учасником кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій, адже ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» від 18.06.2015 вказує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід зазначити, що відповідно до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час провадження неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

Матеріали скарги, окрім твердження адвоката у тексті скарги, не містять доказів, які б в розумінні вищевказаних статей національного законодавства свідчили про наявність у особи, в інтересах якої подано скаргу, статусу потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки долучені до скарги додатки не містять копії пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, яка в розумінні вимог ст. 55 КПК України, свідчила б про наявність такого статусу у особи, та як наслідок права ініціювати проведення процесуальних дій в порядку, передбаченому ст. 220 КПК України.

У відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення ЄСПЛ у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» від 21.07.2011).

Враховуючи, що засадами кримінального провадження, серед іншого, є принцип змагальності, який передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України, та принцип диспозитивності, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, підстав для задоволення скарги слідчий суддя не вбачає, оскільки викладені у ній доводи є сумнівними, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», що відповідає приписам ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України.

Керуючись статтями 1-35, 55, 220, 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,
п о с т а н о в и в:
У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1