КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6
прокурора ОСОБА_7
потерпілого ОСОБА_8
представника потерпілого ОСОБА_9
захисника ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження №0011385 стосовно

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Голінка Бахмачського району Чернігівської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Також цим вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 та ухвалено стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 40 000 грн., а в іншій частині цивільний позов ОСОБА_8 залишено без задоволення.
Згідно вироку суд визнав доведеним, що 20.12.2017 року приблизно о 10 год. 00 хв., ОСОБА_11 , разом з донькою ОСОБА_12 , знайомою ОСОБА_13 та онуками приїхали до ТРЦ "Lavina", за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д, з метою проведення дозвілля, у зв`язку із святкуванням дня народження онука ОСОБА_14 . Того ж дня, приблизно о 16 год. 00 хв., до вищевказаних осіб, у торгівельному залі приєднався ОСОБА_8 , який являється батьком ОСОБА_14 та колишнім чоловіком ОСОБА_12 , де в ході подальшої розмови між останніми виник словесний конфлікт на підґрунті з`ясування відносин стосовно розподілу майна. Під час конфлікту між ОСОБА_12 та ОСОБА_8 почалася тяганина, а саме ОСОБА_12 почала витягувати ключі від автомобіля з кишені свого колишнього чоловіка ОСОБА_8 , на що останній швидко зреагувавши, спробував повернути свої ключі. В цей час батько ОСОБА_12 ОСОБА_11 , спостерігаючи за подією та будучи агресивно налаштованим, в мить відкинув на підлогу дитину, яка перебувала в нього на руках, підбіг до ОСОБА_8 , який в свою чергу обрав оборонну позицію, закриваючи голову своїми руками, а ОСОБА_11 , тим часом, наніс п`ять ударів в область голови ОСОБА_8 , заподіявши останньому, тілесне ушкодження у вигляді синців на волосистій частині лобно-тім`яної ділянки по центру, в проекції поперекового відділу хребта, в завушній ділянці справа в проекції перехідної складки, на задній поверхні шиї у нижній третині, на задній поверхні правого ліктьового суглобу, які згідно висновку експерта №401/е від 27.03.2018, відносяться до тілесного ушкодження легкого ступеню тяжкості, що не спричинило тривалого розладу здоров`я.

На вказаний вирок захисник ОСОБА_10 , діючи в інтересах ОСОБА_11 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуваний вирок Святошинського районного суду від 27.06.2019 року та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_11 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, дослідити в судовому засіданні наявні в матеріалах справи докази, а саме: диск з відео файлами, висновок CME №401/е від 27.03.2018 року, викликати та допитати в судовому засіданні експерта ОСОБА_15 ,передопитати свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , а також вилучити та приєднати до даної справи копію кримінального провадження №0011278 за ознаками кримінального провадження передбаченого ч.1 ст. 125 КК України про спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 .
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу без повного, всебічного та об`єктивного з`ясування всіх обставин кримінального провадження, а викладені в оскаржуваному вироку висновки суду є необґрунтованими та не базуються на досліджених в судовому засіданні доказах. Зокрема, пояснення потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_17 надані під час судового розгляду є суперечливими, не відповідають висновку судово-медичної експертизи та даним зафіксованим на відеозаписі з камер відеоспостереження.

Також вказує, що приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, суд в оскаржуваному вироку послався на неіснуючі докази, а саме: протокол проведення слідчого експерименту від 07.03.2018 року, який спростовується висновком судово-медичної експертизи, показаннями свідка ОСОБА_17 , відеозаписами з камер відеоспостереження; у висновку експерта №401/е від 06.03.2018 року експерт сам вказує, що тілесні ушкодження могли бути отримані при обставинах зафіксованих на камерах відеоспостереження, на яких зафіксовано нанесення ударів тільки в область голови і за таких обставин, суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, що є недопустимим.
Апелянт вважає, що суддя не обґрунтував у своєму вироку, чому він приймає до уваги одні докази та відкидає інші, зокрема пояснення свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_12 не надаючи цим поясненням належної оцінки.
На переконання апелянта, під час розгляду даного кримінального провадження та винесення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_11 судом не було враховано, що між колишнім подружжям ОСОБА_18 існують неприязні стосунки після розлучення і розподілу майна, що ОСОБА_8 було скоєно три напади на ОСОБА_12 під час яких ОСОБА_8 штовхав, душив, бив та викручував руки ОСОБА_12 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, які були підтверджені в рамках іншого порушеного кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 слідство по якому не проводиться в силу «непереборної» сили. Також судом не враховано, що на місці події 20.12.2017 року в ТРЦ "Lavina" дочка ОСОБА_11 - ОСОБА_12 кричала та звала на допомогу, але ні охорона ні перехожі на це не реагували, а ОСОБА_11 тримаючи на лівій ріці онука, тричі відтягував ОСОБА_8 від своєї доньки до моменту спричинення тілесних ушкоджень, і лише тільки після того як він вдарив ОСОБА_8 останній перестав душити його доньку та відпустив її. Тобто ОСОБА_11 діяв в межах необхідної оборони, оскільки іншим способом він не міг захистити свою доньку, так як має погане здоров`я та похилий вік.
Крім того, апелянт звертає увагу, що наявний в матеріалах справи відеозапис з камер відео спостереження, який був наданий потерпілим ОСОБА_8 є підробленим, при цьому слідчий та прокурор не звертались в установленому законом порядку до слідчого судді або ТРЦ «Лавіна» для отримання відеозапису у відповідності до вимогКПК України. Вважає, що матеріали даного кримінального провадження не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про умисне заподіяння обвинуваченим ОСОБА_19 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 і прокурором не доведено наявності у ОСОБА_11 умислу на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, а тому обвинувачений ОСОБА_11 підлягає виправданню у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, пояснення потерпілого, його представника та думку прокурора, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 , частково дослідивши за клопотанням захисника обставини, встановлені під час кримінального провадження, шляхом дослідження письмових доказів, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані докази в їх сукупності та за встановлених фактичних обставин, дійшов висновку про винуватість ОСОБА_11 в умисному заподіянні потерпілому легкого тілесного ушкодження, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 125 КК України, який грунтується на досліджених в ході судового розгляду та наведених у вироку доказах, які оцінені судом першої інстанції відповідно до положень ст. 94 КПК України, зокрема на:
- показаннях потерпілого ОСОБА_8 , який пояснив, що колишня дружина ОСОБА_12 , коли він на касі магазину "Бебі бум" в ТЦ "Lavina" розрахувувався за придбаний сину подарунок вихопила у нього гроші, а потім з карману витягла ключі від автомобіля, які він намагався забрати, і в цей час обвинувачений ОСОБА_11 втрутився у сварку між ними, кинув його сина ОСОБА_14 на підлогу, підбіг до них, після чого він відчув сильний удар, а ОСОБА_12 в цей час йшла до виходу з ТЦ, у якої в руках були ключі від його автомобіля і він намагався їх забрати, а ОСОБА_11 знову почав битися, поки його не відтягнула охорона. Всього ОСОБА_11 наніс п`ять ударів, три з яких в корпус, а два в область голови. На ОСОБА_12 він не нападав , а хотів лише забрати свої ключі від автомобіля.

- показаннях свідка ОСОБА_17 , який пояснив суду, що обставини пам`ятає чітко, бачив конфлікт між особою чоловічої статі та жіночої статі, також бачив, що особа, яка наносила удари була з дитиною на руках та під час конфлікту поклала дитину на підлогу. Бачив як ОСОБА_12 , забрала у ОСОБА_8 якийсь предмет схожий на ключі, а ОСОБА_8 у свою чергу намагався забрати цей предмет, після чого він побачив як ОСОБА_11 почав наносити удари в голову ОСОБА_8 правою рукою.
- протоколі проведення слідчого експерименту від 07.03.2018 року, яким встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 пояснив та показав як ОСОБА_11 , перебуваючи в приміщенні ТРЦ "Лавіна", що за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6Д, 20.12.2017, приблизно о 16 год. 00 хв., умисно наносив йому удари ногами в поперекову ділянку, в голову та тулуб руками (а.с. 125-129 т.1);
- протоколі огляду (а.с. 133-141 т.1), яким встановлено, що на ілюстративному зображені № НОМЕР_1 зображено приміщення торгового залу магазину "Babyboom", в ТРЦ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", що за адресою: АДРЕСА_2 , на якому знаходяться ОСОБА_8 , який одягнутий у темну кофту, чорну куртку та чорні джинси, ОСОБА_12 , яка одягнута у кофту білого кольору, джинси синього кольору, і їх син ОСОБА_20 , який одягнутий в сорочку зеленого кольору, та працівник вищевказаного магазину, де ОСОБА_8 , який тримаючи грошові кошти в руках, здійснює на касі розрахунок за обраний товар. На ілюстративному зображені №2 зображено, яка ОСОБА_12 , вихоплює з рук ОСОБА_8 , грошові кошти, які належать ОСОБА_8 , з метою їх заволодіння. На ілюстративному зображені №3, знаходяться ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , які придбавши товар, направляються у бік виходу вищезазначеного магазину. На ілюстративному зображені №4 знаходяться ОСОБА_12 та ОСОБА_8 до спілкування яких долучається батько ОСОБА_12 - ОСОБА_11 з дитиною, котру тримає на руках. На ілюстративному зображені №5 зображені ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , які намагаються заволодіти особистими речами ОСОБА_8 , які знаходяться в кишені куртки ОСОБА_8 . З ілюстративного зображення №6 вбачається, як ОСОБА_12 , біжить за ОСОБА_8 та намагається дістатись до особистих речей ОСОБА_8 , що знаходяться в кишені куртки ОСОБА_8 за Ілюстративним зображенням №7 видно, як ОСОБА_12 , незаконно заволоділа особистими ключами від автомобіля ОСОБА_8 , діставши їх з кишені куртки останнього. В подальшому з зображень вбачається, як ОСОБА_8 наздоганяє ОСОБА_12 та намагається повернути свої особисті речі. З ілюстративного зображення №9, вбачається як ОСОБА_11 , кидає дитину на підлогу та наздоганяє ОСОБА_8 і ОСОБА_12 . З ілюстративного зображення №10 видно, як ОСОБА_11 , притисняючи ОСОБА_8 , до стіни та наносить йому три удари правою рукою стиснутою в кулак, в область голови та два удари правою рукою стиснутою в кулак, в область тулуба ОСОБА_8 . В подальшому з зображень вбачається, що служба охорони ТРЦ "Лавина", шляхом втручання відтягує ОСОБА_11 , аби перешкодити подальше нанесення ударів ОСОБА_8 . З ілюстративного зображення №13 видно, як ОСОБА_11 та ОСОБА_12 йдуть у бік фонтану, а ОСОБА_8 попрямував в сторону сімейного парку розваг;
- висновку експерта №401/е від 06.03.2018 року яким встановлено, що після подій 20.12.2017 року у ОСОБА_8 , мали місце такі тілесні ушкодження: п`ять синців на волосистій частині лобно-тім`яної ділянки по центру, в проекції поперекового відділу хребта, в завушній ділянці справа в проекції перехідної складки, на задній поверхні шиї у нижній третині, на задній поверхні правого ліктьового суглобу. Локалізація, морфологія вищевказаних ушкоджень, враховуючи обставини справи та часові дані, свідчать про те, що спричинені вони п`ятикратною травмуючою дією тупого предмету (предметів), могли утворитись в термін, вказаний у постанові, тобто 20.12.2017, не виключено за обставин, які відображені у відео матеріалах за камер відеоспостереження приміщення ТРЦ "Лавина". Відновлення анатомічної цілісності травмованих ділянок та початок відновлення порушеної функції по місцю утворення синців у звичайному клінічному перебігу спостерігається у строк до шести діб. Вказані строки віддзеркалюють тривалість розладу здоров`я, як загальноприйнятого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Саме тому, вказані ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження. (а.с. 142-146 т.1).

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, суд першої інстанції визнав їх належними, які прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, зокрема час, місце, спосіб нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості, та допустимими, так як досліджені судом докази отримані в порядку встановленому КПК України, при їх отриманні не було допущено істотних порушень прав та свобод людини гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, з чим також погоджується і суд апеляційної інстанції, а тому вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що матеріали даного кримінального провадження не містять належних і допустимих доказів, які б свідчили про умисне заподіяння обвинуваченим ОСОБА_19 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

При цьому, суд належним чином перевірив доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , який стверджував, що не наносив потерпілому удари кулаком, а лише захищав свою доньку ОСОБА_12 від ОСОБА_8 , який агресивно до неї відносився, почав крутити їй руки, та обгрунтовано визнав його показання неправдивими, розцінивши як систему його захисту, спрямовану на уникнення відповідальності, за вчинений злочин, які спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_17 , висновком судово-медичного експерта, а також іншими доказами у їх сукупності дослідженими в ході судового розгляду.

Крім того, всупереч апеляційним твердженням захисника обвинуваченого про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки показанням свідків сторони захисту ОСОБА_16 та ОСОБА_12 , суд, оцінюючи показання вказаних свідків щодо зазначених ними обставини події, яка відбулась 20.12.2017 року в ТРЦ "Lavina", за адресою: м. Київ, вул. Берковецька, 6-Д, які пояснювали, що ОСОБА_11 лише захищав ОСОБА_12 від ОСОБА_8 , який тягнув її за руку і не бачили, як він наносив удари потерпілому, зазначив про критичне ставлення до їх показань, оскільки показання цих свідків, з урахуванням того, що свідок ОСОБА_12 є рідною донькою обвинуваченого, спростовуються іншими наведеними у вироку доказами, які у свої сукупності та взаємозв`язку стали підставою для висновку суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 в умисному нанесенні ним потерпілому ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_11 в умисному спричиненні потерпілому ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження, а тому вважає безпідставними апеляційні доводи захисника ОСОБА_10 , зокрема про те, що ці висновки є необґрунтованими і не базуються на досліджених в судовому засіданні доказах; що показання потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_17 під час судового розгляду є суперечливими і не відповідають висновку судово-медичної експертизи та даним зафіксованим на відеозаписі з камер відеоспостереження; що суд послався у вироку на неіснуючі докази, а саме: протокол проведення слідчого експерименту від 07.03.2018 року, який спростовується висновком судово-медичної експертизи №401/е від 06.03.2018 року, в якому експерт вказує, що тілесні ушкодження могли бути отримані при обставинах зафіксованих на камерах відеоспостереження, на яких зафіксовано нанесення ударів тільки в область голови, а тому суд вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, - оскільки всі ці доводи спростовуються сукупністю оцінених судом та наведених у вироку доказів.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що між колишнім подружжям ОСОБА_18 існують неприязні стосунки після розлучення та розподілу майна, що ОСОБА_8 було скоєно три напади на ОСОБА_12 під час яких ОСОБА_8 штовхав, душив, бив та викручував руки ОСОБА_12 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, які були підтверджені в рамках іншого порушеного кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 слідство по якому не проводиться, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки зазначені ним обставини стосуються іншого кримінального провадження і не стосуються кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 .

Апеляційні твердження захисника, що наданий потерпілим відеозапис, який міститься на флеш накопичувачі і який був переглянутий судом, є недопустимим доказом, так як отриманий він у поза процесуальний спосіб, не був визнаний речовим доказом та не був відкритий стороні захисту, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки зазначені ним обставини не відповідають матеріалам кримінального провадження, так як на 132 аркуші міститься постанова слідчого про визнання компакт диску з вмістом відеозапису з камер відеоспостереження приміщення ТРЦ "Лавина" речовим доказом та його долучення до матеріалів кримінального провадження. Крім того, у вироку суд послався на ілюстративні зображення, які містяться на а.с. (134-141), а не на відео файл з назвою 95 (20-12-17 16"28"09), який не відтворився, як в суді першої інстанції під час розгляду справи, так і в суді апеляційної інстанції.

На переконання колегії суддів, аналіз досліджених та оцінених по справі доказів свідчить про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_8 легкого тілесного ушкодження доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, а тому апеляційні доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_11 відповідають положенням ст. 36 КК України, що виключає злочинність діяння, а відтак наявні підстави для закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України є безпідставними.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, який за місцем проживання характеризується позитивно, пенсіонер, одружений, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий та за відсутністю обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання призначив покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

За викладеним, колегія суддів вважає обвинувальний вирок суду стосовно ОСОБА_11 законним та обгрунтованим, належним чином мотивованим, і підстав для його скасування та закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_10 , не вбачає.

Крім того, в судовому засіданні 29.03.2021 року захисник ОСОБА_10 подав нотаріально посвідчену заяву обвинуваченого ОСОБА_11 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, яку останній просив задовольнити.

За приписами ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

При цьому, підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є нереабілітуючими, а тому застосування ст. 49 КК України вимагає згоди винної особи на звільнення від кримінальної відповідальності саме з нереабілітуючих підстав.

Проте, у даному випадку, оскільки обвинувачений ОСОБА_11 свою вину в інкримінованому діянні за ч. 1 ст. 125 КК України не визнає, а його вищезгадана заява не містить посилань, що він не заперечує проти закриття справи саме з нереабілітуючих підстав та враховуючи вимоги апеляційної скарги його захисника щодо скасування вироку і закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_11 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, тобто у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, апеляційний суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК України.

В той же час, колегія суддів вважає, що ОСОБА_11 слід звільнити від відбування призначеного покарання згідно п.1 ч. 1 ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи з того, що з дня вчинений ним кримінального проступку 20.12.2017 року, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі, і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 задоволенню не підлягає, проте вирок суду першої інстанції, постановлений стосовно ОСОБА_11 слід змінити шляхом звільнення його від призначеного цим вироком покарання на підставі ч. 5 ст. 74, п.1 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 , подану в інтересах ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

В порядку ст. 404 КПК України вирок Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2019 року у кримінальному провадженні №0011385стосовно ОСОБА_11 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України змінити.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_11 від призначеного йому цим вироком покарання, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3