Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/209/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2021 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000058 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, заапеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні, на вирокЧорнобаївського районного суду Черкаської області від 26.11.2020, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червона Слобода, Черкаського району Черкаської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , освіта повна загальна середня, одруженого, на утриманні має малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , безробітного, інваліда ІІІ групи, раніше судимого:
- 19 липня 2019 Черкаським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік,
визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.
Процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі в розмірі 471,03 грн віднесено на рахунок держави.
Вирішено долю речових доказів по справі.

За участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
захисника - адвоката - ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненим повторно за таких обставин.
Так, ОСОБА_6 , 20.02.2020 близько 16 год 40 хв по вул. Центральній, 77 в смт. Драбів Черкаської області з метою заволодіння індивідуальним майном, перебуваючи неподалік Будинку культури, діючи повторно, переслідуючи корисливий мотив та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває у стані алкогольного сп`яніння, здійснив напад на неї із застосуванням насильства, яке виразилося в ривку руками за її золоті сережки, які перебували у мочках вух, в результаті цього спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою внутрішнього вуха зліва та праворуч, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №05-8-01/60 від 19.03.2020 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, та реалізуючи свій протиправний злочинний умисел відкрито заволодів двома золотими сережками загальною масою 4,834 грама, «583» проби золота, вартість яких згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 10/464 від 20.03.2020 становить 3500 грн 97 коп, чим завдав потерпілій збитків на вказану суму.
Виправдовуючи ОСОБА_6 ,суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не доведено, що саме ОСОБА_6 вчинив грабіж майна у потерпілої, тобто на переконання суду, стороною обвинувачення не доведенонаявність у його діях складу кримінального правопорушення, а тому відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України це є підставою для ухвалення виправдувального вироку.
У своїй апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні просить вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а саме висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Черкаського районного суду Черкаської області від 19.07.2019та остаточно призначити йому покарання у вигляді 6 років позбавлення волі.

Свої доводи прокурор мотивує тим, що рішення суду першої інстанції у даному кримінальному провадженні є незаконним і підлягає скасуванню у звязку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку повинно бути зазначено, у тому числі, у разі визнання особи виправданою - підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Прокурор вважає, що не можна погодитись з висновком суду щодо того, що докази, досліджені судом та показання свідків не містять достатніх відомостей про вчинення саме обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на наступне.

Суд першої інстанції не взяв до уваги того, що як на досудовому розслідуванні, так і в судовому засіданні потерпіла впевнено вказала саме на ОСОБА_6 як на особу, що зірвала з неї золоті сережки в день вчинення злочину.

Також суд зазначає, що потерпіла на час пред`явлення їй на місці події працівниками поліції фотознімків ймовірно причетних осіб перебувала в стані алкогольного спяніння, оскільки вона особисто вказала про вжиття алкогольних напоїв під час допиту. Дійсно ОСОБА_10 вказала, що випила пляшку вина з подругою, але ступінь її сп`яніння дозволила їй не просто запам`ятати обличчя ОСОБА_6 та впевнено вказати на нього, але й помітити інші подробиці, зокрема: наявність поряд з ним малолітньої дитини та кольори одягу, в який він був одягнений. Ці обставини дають підстави стверджувати про те, що ОСОБА_10 адекватно сприймала реальність та усвідомлювала, що саме відбулось і хто до цього причетний.

Вказує і на те, що потерпіла ОСОБА_10 одразу після вчиненого щодо неї кримінального правопорушення звернулась до відділу поліції з відповідним повідомленням. Саме в цей час (і це ніким не оспорювалось), шляхом, який проходить поряд з місцем події, проїжджав ОСОБА_6 з дитиною, яку забирав з дитсадка. Після цього працівники поліції вилучили вдома у ОСОБА_6 викрадені у ОСОБА_10 сережки, про що повідомила в своїх показаннях суду свідок ОСОБА_11 , оскільки довгий час з потерпілою працювала і бачила на ній ці сережки.

Судом першої інстанції зазначено, що огляд домоволодіння за місцем проживання обвинуваченого не є по суті оглядом місця події, так як злочин вчинено в іншому місці, оскільки такий огляд проведено слідчим до внесення відомостей в ЄРДР, що заборонено ст. 214 КПК України, а тому протокол огляду від 20.02.2020, згідно з яким оглядалося домоволодіння ОСОБА_12 та було виявлено і вилучено золоті сережки, є недопустимим доказом.

При оцінці допустимості доказів, отриманих у ході огляду місця події, судом має бути враховано те, що в кожному конкретному випадку є можливість у кінцевому результаті втратити таку нагоду та своєчасно не зафіксувати сліди злочину.

Разом з цим, саме після огляду літньої бані на подвір`ї домоволодіння по АДРЕСА_2 за місцем проживання ОСОБА_7 , який було проведено у присутності понятих на підставі добровільної згоди ОСОБА_11 , де було вилучено золоті сережки потерпілої ОСОБА_10 , слідчим направлено клопотання до слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду вказаного домоволодіння. Розглянувши дане клопотання слідчий суддя в його задоволенні відмовив (ухвала №692/188/20 від 24.02.2020).

Однак, слідчий суддя мотивував відмову наявністю добровільної згоди особи, яка є володільцем будинку на проведення його огляду, зазначивши, що підстав для отримання ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду немає, оскільки огляд домоволодіння проведено на законних підставах.

Огляд місця події належить до слідчих (розшукових) дій, зволікання з проведенням яких може спричинити, у тому числі, зникнення слідів кримінального правопорушення або предметів, які можуть стати речовими доказами. Саме необхідність термінового проведення оглядів місця події та як наслідок отримання головних речових доказів у справі, стала підставою для внесення відомостей до ЄРДР після цього, оскільки в даній ситуації таке зволікання могло б призвести до втрати часу та як наслідок втрати можливості виявлення викрадених у потерпілої сережок.

Також, вказує і на те, що працівники поліції обмежились лише оглядом місця, де знаходились речові докази (золоті сережки), тобто обмеження права на недоторканість житла мало формальний характер та обумовлене необхідністю лише вилучити предмет злочину одразу після отримання оперативної інформації про його фактичне місцезнаходження, а отже, ніяким чином не мало на меті вийти за межі, необхідні для розкриття даного кримінального правопорушення, (фактично слідчим виявлено і вилучено викрадені прикраси і задокументовано цей факт, після чого слідчу дію одразу завершено). Вказане підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Таким чином, прокурор вважає, що слідчий вчинив всі необхідні дії для легалізації невідкладного огляду домоволодіння, який проведено на підставі добровільної згоди власниці - ОСОБА_11 , що підтверджується відповідною заявою, фактично отримавши такий дозвіл, про що вказано у мотивованій частині ухвали слідчого судді про відмову у задоволенні легалізації даного огляду, враховуючи його законність.

Судом першої інстанції зазначено, що у протоколі огляду місця події слідчий посилається на показання свідка ОСОБА_11 , яка вказала на місце, де лежать сережки. При цьому, судом вказано, що фактично відбувся допит свідка до внесення відомостей до ЄРДР і без розяснень їй, як близькому родичу прав, визначених ст. 63 Конституції України та ст. 66 КГПС України. Вказане не відповідає дійсності, оскільки права було роз`яснено, а допит не відбувався. ОСОБА_15 самостійно повідомила про те, що бачила як її чоловік ОСОБА_6 щось ховав під килимок у літній лазні.

Судом також, зазначається про відсутність серед наданих письмових доказів протоколу предявлення для впізнання потерпілій вилучених прикрас. Разом з цим ОСОБА_10 як під час досудового розслідування так і під час судового розгляду підтвердила, що предметом злочину є саме ті сережки які визнані речовим доказом у даній справі.

Окрім цього, свідок ОСОБА_11 підтвердила, що за її присутності саме ці, належні ОСОБА_10 золоті сережки, вилучено працівниками поліції в її домоволодінні, а належність вказаних прикрас саме потерпілій ОСОБА_11 підтвердила, мотивуючи це тим, що протягом 12 років працювала з потерпілою та бачила на ній ці сережки.

Окрім цього, судом відхилено клопотання прокурора про необхідність залучення та подальшого допиту додаткових свідків, а саме, працівників поліції, які перебували в приміщенні поліції разом зі ОСОБА_6 . Дане клопотання заявлене у зв`язку із намаганням довести неправдивість показань ОСОБА_15 та наміром сторони захисту ввести в оману суд про справжнє місцезнаходження ОСОБА_15 на момент огляду. Вказане може бути підтверджено працівниками поліції ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які проводили слідчі дії у цьому кримінальному провадженні.

Також, суд не звернув увагу, на те, що під час допиту свідків ОСОБА_12 та обвинуваченого, вони змінили свої показання, які кардинально відрізняються від тих, що були надані під час досудового розслідування, при цьому, вищевказані свідки не скаржилися ані на тиск з боку працівників поліції, ані на інші обставини. Все вищенаведене також свідчить про намагання родичів обвинуваченого ввести суд в оману з метою уникнути обвинуваченим справедливого покарання.

Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його рішення, а також не звернув увагу на наявність суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду.

Так, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; дослідивши докази, не надав їм належної оцінки у своєму рішенні, не спростував їх у відповідному об`ємі, наданому стороною обвинувачення, не провівши аналіз доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості.

Таким чином, мотиви виправдання обвинуваченого, викладені у мотивувальній частині вироку, не є безсумнівними та однозначними, оскільки не можуть вважатися достатніми, ґрунтовними та переконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність обґрунтованість рішення суду першої інстанції про виправдання обвинуваченого, а тому прокурор вважає, що провина ОСОБА_6 у суді доведена у повному обсязі, що підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а також обставинами, що встановлені в суді.

За таких обставин, прокурор вважає, що вирок суду за змістом та формою не відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК України та загальним засадам кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України підлягає безумовному скасуванню.

Заслухавши суддю доповідача, думку прокурора, яка частково змінила свої апеляційні вимоги та просила вирок суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, пояснення обвинуваченого та його захисника,які заперечили задоволення апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 374 КПК України, в мотивувальній частині вироку зазначається: 1) у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, мотиви змінення обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалося таке рішення, обставини які пом`якшують та обтяжують покарання.
Також, у мотивувальній частині суд повинен описати результати оцінки доказів навести докази для підтвердження встановлених судом обставини, а також мотиви неврахування окремих доказів. Викладаючи підстави для прийняття рішення, суд повинен дати відповідь на аргументи сторін.
Таким чином кожний доречний важливий і вирішальний аргумент учасників судового засідання має бути проаналізований і одержана відповідь. Висновки у судовому рішенні повинні прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто не допускати неоднозначного трактування. При цьому недостатньо лише цитувати законодавчі положення, а потім приймати рішення. Суддя повинен послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи, яким чином було вирішено справу у конкретному випадку. Якщо цього не робити, це буде очевидне порушення права на справедливий суд, яке гарантує стаття 6 Європейської конвенції з прав людини.
Згідно вимог ст. 370 КПК України, рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому висновки суду, зазначені у рішенні, мають прямо випливати з аргументації, а також бути чіткими, тобто такими, що не допускають неоднозначного трактування.
Крім того, суду необхідно послідовно поєднувати закон із фактами у справі і наводити чіткі аргументи. Не дотримання зазначених вимог під час розгляду кримінального провадження є порушенням права на справедливий суд, гарантований ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.
Разом із тим, суд першої інстанції не дотримався зазначених вимог кримінального процесуального та кримінального закону під час ухвалення вироку, допустив істотні порушення, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Всупереч вищевказаним вимогам кримінально процесуального закону, судом першої інстанції у вироку не надано ряду зібраних доказів належної юридичної оцінки.
Так, виправдовуючи ОСОБА_6 за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, районний суд зазначив, що докази, досліджені судом, та показання свідків не містять достатніх відомостей про вчинення саме обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Крім того, суд у вироку перерахував лише частину письмових доказів, які містяться у справі, визнав їх належними, допустимими та достовірними і зазначив, що ці докази не містять вагомих ознак, які б вказували про вчинення саме обвинуваченим ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину.
Поряд з цим, районний суд не звернув увагу, на те, що під час допиту свідків ОСОБА_12 та обвинуваченого, вони змінили свої показання, які кардинально відрізняються від тих, що були надані під час досудового розслідування, при цьому, вищевказані свідки не скаржилися ані на тиск з боку працівників поліції, ані на інші обставини.

Окрім цього, судом відхилено клопотання прокурора про необхідність залучення та подальшого допиту додаткових свідків, а саме, працівників поліції, які перебували у приміщенні поліції разом зі ОСОБА_6 та проводили слідчі дії у цьому кримінальному провадженні.

Крім цього, суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його рішення, а також не звернув увагу на наявність суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду.

Так, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а також дослідивши докази, не надав їм належної оцінки у своєму рішенні, не спростував їх у відповідному об`ємі, наданому стороною обвинувачення, не провівши аналіз доказів у повному обсязі на предмет належності та допустимості.

Таким чином, мотиви виправдання обвинуваченого, викладені у мотивувальній частині вироку, не є безсумнівними та однозначними, оскільки не можуть вважатися достатніми, ґрунтовними та переконливими, а тому не можуть слугувати беззаперечними підставами для висновку про законність обґрунтованість рішення суду першої інстанції про виправдання обвинуваченого.

Вказані порушення закону, а отже і подальшу оцінку доказів з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, неможливо усунути під час апеляційного перегляду даного кримінального провадження, оскільки у такому разі буде порушено принцип інстанційності судової системи та право учасників кримінального провадження на оскарження процесуальних рішень (ст. 24 КПК України).
Оскільки, судом допущені такі процесуальні порушення, які можливо усунути лише при розгляді судом першої інстанції, враховуючи принцип інстанційності та безпосередності можливості дослідження доказів, апеляційний суд позбавлений можливості усунути вищевказані істотні порушення вимог кримінального процесуального закону допущені судом першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України, та порушує право учасників процесу на справедливий суд, а тому підлягає скасуванню на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.
Врахувавши наведене, колегія суддів дійшла висновку, що дане кримінальне провадження розглянуто в суді першої інстанції із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, тобто з порушенням положень ч. 1 ст. 412 КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, і які неможливо усунути під час апеляційного розгляду, а тому апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити частково, а вирок суду першої інстанції - скасувати, призначивши новий судовий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі.
Оскільки, вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, тому колегія суддів, згідно положень ч. 2 ст. 415 КПК України, не має права наперед вирішувати питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно врахувати зазначене у даній ухвалі апеляційного суду, усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно і об`єктивно дослідити всі зібрані докази по справі, ретельно перевірити усі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, дати кожному зібраному доказу належну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України, перевірити усі доводи викладені в апеляційній скарзі прокурора, усунути всі вищевказані недоліки, та за результатами розгляду ухвалити мотивоване, законне та обґрунтоване рішення.
З урахуванням вищенаведеного апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у тому ж суді першої інстанції в іншому складі суду.
Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково, а вирок Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 26.11.2020, яким ОСОБА_6 визнано невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдано за недоведеністю його вчинення - скасувати, та призначити новий розгляд даного кримінального провадження у тому ж місцевому суді.
Залишити обраний обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, терміном до 17 год 55 хв 07 серпняя 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4 .

З оригіналом згідно:

Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2