ПОСТАНОВА
10 березня 2021 року

м. Київ
справа № 1-20/2011
провадження № 51-4546 ск19
Суддя Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 , розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_2 на вирок Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 05 листопада 2013 року,
встановив:
Вироком Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30 липня 2013 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 364, частиною 3 статті 27, частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з правоохоронною діяльністю, строком на 2 роки, з конфіскацією Ѕ частини особисто йому належного майна.
Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 05 листопада 2013 року вирок першої інстанції щодо ОСОБА_2 залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_2 не погоджується із зазначеними судовими рішеннями, просить вирок Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 05 листопада 2013 року скасувати, а справу закрити.
Також ОСОБА_2 подав до Верховного Суду заяву про застосування статтей 6, 13 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій просить застосувати аналогію права в умовах військового захоплення судів. Суть заяви ОСОБА_2 зводиться до можливості прийняття його касаційної скарги без копій судових рішень, які оскаржуються. В обґрунтуванні заяви засуджений посилається на неможливість отримати належним чином завірені копії вироку Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30 липня 2013 року та ухвали апеляційного суду Луганської області від 05 листопада 2013 року у зв`язку з відсутністю матеріалів кримінальної справи у розпорядженні Марківського районного суду Луганської області, куди вони повинні були надійти з Словяносербського районного суду Луганської області, який на теперішній час знаходиться на тимчасово окупованій території України.
Розглянувши зазначену вище заяву суддя касаційного суду, вважає її частково обґрунтованою з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 8 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.
Статтею 2 Протоколу № 7 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) закріплено право кожного, кого суд визнав винним у вчиненні кримінального правопорушення, на перегляд судом вищої інстанції факту визнання його винним або винесення йому вироку, яке кореспондується з положеннями частини 1 статті 6 Конвенції і які, в свою чергу, впроваджують у вітчизняне кримінально-процесуальне законодавство доступ до правосуддя як міжнародно-правовий стандарт.
Посилання ОСОБА_2 на статтю 13 Конвенції є нерелевантним.
Щодо відповідності касаційної скарги вимогам закону.
Відповідно до частини 2 статті 388 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі КПК) касаційні скарги на судові рішення передаються судді касаційного суду, який протягом 15 діб з часу їх надходження вирішує питання про витребування справи. Справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог статті 350, частини 2 статті 383, статті 384, частини 2 статті 386, частини 1 статті 398 КПК не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Згідно із статтею 350 КПК в скарзі має бути зазначена серед іншого вказівка на те, в чому полягає незаконність вироку, ухвали, постанови та доводи на її обґрунтування.
За змістом частини 1 статті 398 КПК підставами для скасування або зміни судом касаційної інстанції вироку, ухвали, постанови є: 1) істотне порушення кримінально-процесуального закону; 2) неправильне застосування кримінального закону; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого.
Суд касаційної інстанції не є судом факту. З огляду на кримінально-процесуальне законодавство, яке діяло на час розгляду справи стосовно ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції виступав останньою інстанцією, яка надавала можливість сторонам перевірити всебічність та повноту дізнання, досудового чи судового слідства та відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи (частина 1 статті 367 КПК).
Зміст поданою ОСОБА_2 касаційної скарги свідчить про незгоду засудженого саме з висновками суду першої інстанції щодо встановлених у вироку обставин вчинення інкримінованого йому злочину.
Як свідчить ухвала апеляційного суду Луганської області від 05 листопада 2013 року, засуджений у своїй апеляційній скарзі просив змінити вирок Слов`яносербського районного суду від 30 липня 2013 року і застосувати до нього статтю 75 КК, а також прийняти рішення в частині виконання вироку про передачу двох золотих злитків законному володільцю ОСОБА_3 , тобто ОСОБА_2 не скористався наданим йому законом правом оспорювати в апеляційному порядку фактичні обставини справи.
Посилаючись в касаційній скарзі на порушення судами вимог статтей 323 та 324 КПК, ОСОБА_2 не зазначив суд якої інстанції допустив такі порушення і в чому саме вони виявилися з огляду на положення статтей 370 та 371 КПК.
Посилаючись в касаційній скарзі на порушення вимог статті 377 КПК, ОСОБА_2 не зазначив в чому полягає незаконність та необґрунтованість ухвали апеляційного суду з огляду на вимоги його апеляційної скарги.
Таким чином, суддя касаційного суду вважає, що касаційна скарга ОСОБА_2 не відповідає вимогам, передбаченим статтею 350 КПК та частиною 1 статті 398 КПК, у зв`язку з чим вона не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, а справа не підлягає витребуванню.
Згідно з частиною 2 статті 388 КПК відмова у витребовуванні справи не перешкоджає витребовуванню справи при повторному надходженні скарги за умови усунення зазначених у постанові суду недоліків і якщо вона надійшла в межах строку, визначеного статтею 386 КПК, або не пізніше одного місяця з дня одержання копії постанови про відмову у витребовуванні справи.
Керуючись статтями 350, 383-388, 398 КПК, суддя
постановив:
Відмовити у витребовуванні кримінальної справи за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Слов`яносербського районного суду Луганської області від 30 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 05 листопада 2013 року.
Постанова Суду остаточна, оскарженню не підлягає.
СуддяОСОБА_1