Справа № 216/4085/21
Провадження № 1-кс/216/1438/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Слідчий суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №8 клопотання дізнавача СД Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 від 04 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло вказане клопотання дізнавача СД Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про арешт майна, яке мотивоване таким.

В провадженні сектору дізнання Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230 від 04.07.2021, розпочатого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

Дізнанням встановлено, що 03 липня 2021 року о 17 годині 51 хвилину працівниками ВРПП Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області на автодорозі між с. Кудашівка та с. Новий Мир Криворізького району Дніпропетровській області зупинено автомобіль "ГАЗ 3302", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 бежевого кольору, під керуванням водія ОСОБА_5 , в якому без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог чинного законодавства України здійснювалась перевезення металобрухту у кількості приблизно 1400 кг. Обставини встановлюються.

Того ж дня, тобто 03 липня 2021 року у період часу з 23:13 до 23:33, на автодорозі між с. Кудашівка та с. Новий Мир Криворізького району Дніпропетровській області співробітниками Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області був проведений огляд автомобіля "ГАЗ 3302", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 бежевого кольору, під час якого у козові було виявлено приблизно 1400 кг. чорного та кольорового металобрухту, окрім цього, були виявлені документи, а саме акт № 03-07/1 від 03.03.2021 на трьох аркушах. В ході вказаного огляду було вилучено автомобіль "ГАЗ 3302", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 бежевого кольору у козові якого виявлено приблизно 1400 кг. чорного та кольорового металобрухту та акт № 03-07/1 від 03.03.2021 на трьох аркушах.

Вищевказані предмети мають значення речового доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки вони є предметом вчинення кримінального правопорушення, тому існує реальна загроза їх зникнення або пошкодження та настання інших наслідків, які можуть перешкоджати у кримінальному провадженні

05.07.2021, постановою дізнавача СД КРУП ГУНП в Дніпропетровській області зазначені предмети долучені до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу.

З метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати що воно відповідає критеріям зазначеним в ст. 98 КПК України, тобто може бути речовим доказом.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, зникнення, втрати, використання чи відчуження.

Накладення арешту на: автомобіль "ГАЗ 3302", реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 бежевого кольору у кузові якого виявлено приблизно 1400 кг чорного та кольорового металобрухту та акт № 03-07/1 від 03.03.2021 на трьох аркушах необхідно для виконання цілей кримінального провадження, зокрема їх використання під час досудового розслідування в якості речового доказу, а саме: 1) для проведення криміналістичних експертиз; 2) попередження вчинення зазначеними знаряддями нових кримінальних правопорушень, знищення, продажу або приховування вказаних речових доказів, оскільки існують ризики вчинення зазначених дій, особою якій належить вказане майно, з метою уникнення кримінальної відповідальності останнім.

Згідно ч. 1 ст. 131 КПК арешт майна відноситься до заходів забезпечення кримінального провадження, та застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог п. 1 ч 2. ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Враховуючи, що згідно ч.11 ст.170 КПК України, - заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Виникла необхідність накласти арешт на вилучені з місця події: предмети та речі, з метою уникнення можливості приховати, пошкодити або передачі вказаного майна, що суттєво впливатиме на повне та об`єктивне проведення досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню.

Згідно положень ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

На підставі викладеного, враховуючи, що викладені обставини свідчать про обґрунтованість накладення арешту на майно, відповідно до вимог статей: 40, 131, 132, 170, 171, 237 КПК України, дізнавач просив клопотання задовольнити.

У судове засідання дізнавач надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в зв`язку з тим, що він зайнятий в інших слідчих діях, клопотання підтримав у повному обсязі.

Вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (частина 1 цієї статті).

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (частина 2 цієї статті).

При цьому залежно від конкретної мети арешту майна передбачені відповідні підстави для накладення арешту у кожному випадку окремо (частини 3-6 цієї статті).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (частина 11 цієї статті).

Згідно із ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Статтею 9 Конституції України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні в справі «Смирнов проти Росії» від 07 червня 2007 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішенні в справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року Європейський суд з прав людини встановив, що існування заборони на користування своїм майном являється непропорційним та непомірним тягарем для володільця, що є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод і свавільним обмеженням права власника на мирне володіння своїм майном.

Крім того, з урахуванням положень ст. ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Однак зі змісту клопотання та доданих до нього матеріалів випливає, що дізнавачем у порушення вимог п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні не зазначено конкретної підстави і мети відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Наведення дізнавачем у клопотанні лише положень КПК України щодо арешту майна, не свідчить про належне обґрунтування такого клопотання, що фактично позбавляє слідчого суддю можливості визначити відповідно до положень ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна та чи не призведе такий спосіб арешту майна до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Частиною 1 ст. 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Таким чином, з огляду на все вищенаведене, слідчий суддя дійшов висновку, що вказане клопотання дізнавача є недостатньо обґрунтованим, дізнавачем не наведено правових підстав для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що в задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна слід відмовити за його недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання дізнавача СД Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про арешт майна у досудовому розслідуванні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 від 04 липня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1