Справа № 731/165/21
Провадження 1-кп/731/11/21
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року смт. Варва

Варвинський районний суд Чернігівської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду № 1 кримінальне провадження № 0000203 від 03 березня 2021 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Арциз Арцизького району Одеської області, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, з повною вищою освітою, незаміжньої, на утриманні неповнолітніх дітей не має, маючої хронічне захворювання, згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимої, -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.
23 квітня 2021 року до суду надійшов обвинувальний акт, до якого додано клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні на 29 квітня 2021 року.
26 квітня 2021 року надійшло клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на більш м`який.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання про продовження обвинуваченій строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила його задовольнити. Пояснила, що заявлені під час обрання запобіжного заходу ризики не перестали існувати. ОСОБА_4 може переховуватися від суду, оскільки ніде не працює, не має постійного джерела прибутку, міцних соціальних зв`язків, а санкція статті 115 КК України передбачає досить суворе покарання. Крім того, обвинувачена, як і раніше, може впливати на свідків і потерпілого, може схилити їх до зміни показань, адже знайома з ними, знає їх місце проживання.
Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора заперечували та просили змінити запобіжний захід на більш м`який, зокрема на домашній арешт.
На обґрунтування клопотання захисник зазначив, що висунуте ОСОБА_4 обвинувачення є необґрунтованим, її діям дана неправильна кваліфікація. ОСОБА_4 народилася та все життя проживає в Україні, зараз мешкає зі своєю мамою, тобто має міцні соціальні зв`язки. Крім того, обвинувачена має хворобливий стан здоров`я, їй встановлювалася група інвалідності. Свідки та потерпілий не перебувають в жодній залежності від ОСОБА_4 , а тому обвинувачена не має ніяких важелів впливу на них. За таких обставин настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є малоймовірним.
Потерпілий ОСОБА_7 у підготовче судове засідання не з`явився. Сторони кримінального провадження не заперечували щодо проведення підготовчого судового засідання за відсутності потерпілого.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали, надані ними на обґрунтування клопотань, суд дійшов таких висновків.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, тобто закінченого замаху на умисне вбивство. Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.
Ухвалою слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 05 березня 2021 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 03 травня 2021 року. Стаття 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод» та практика Європейського суду з прав людини передбачають, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Статтями 131-132 КПК України передбачено, що запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.
Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений. Строк дії ухвали про продовження такого строку не може перевищувати шістдесяти днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України обвинувачений може подати до суду клопотання про зміну запобіжного заходу.
Загальне положення щодо розумних строків у випадку продовження строку тримання під вартою викладено у правовій позиції ЄСПЛ в рішенні від 10 лютого 2011 року по справі «Харченко проти України», згідно з якою «розумність строку тримання під вартою» не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення).
Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.
Суд вважає обґрунтованим посилання прокурора на те, що ризик переховування обвинуваченої від органів досудового розслідування та суду не зменшився, оскільки санкція за вчинення злочину підтверджує високу імовірність бажання уникнути покарання.
В контексті практики Європейського суду з прав людини ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.102,107 рішення ЄСПЛ у справі «Panchenko v.Russia» від 8 лютого 2005 (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення ЄСПЛ у справі «Becciev v.Moldova» від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03).
Суд враховує, що обвинувачена як і під час обрання запобіжного заходу, так і на даний час не має постійного зареєстрованого місця проживання, стійких соціальних зв`язків, оскільки не працює, не має джерела постійного прибутку, незаміжня, не має неповнолітніх дітей, майновий стан обвинуваченої тяжкий.
Разом з тим, суд зважає на ризик вчинення тиску з боку обвинуваченої на потерпілого та свідків, оскільки обвинувачена особисто знайома з потерпілим, а в якості свідків допитані особи, щодо яких ОСОБА_4 обізнана про місце їх проживання. Показання вказаних осіб можуть мати значення для кримінального провадження.
Перелічені обставини свідчать про те, що у порівнянні з часом обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою заявлені ризики на даний час не зменшилися та зберігають свою актуальність.
Суд бере до уваги стан здоров`я обвинуваченої, зокрема встановлення їй у період з 26 грудня 2019 року до 26 грудня 2020 року третьої групи інвалідності загального захворювання з висновком про те, що їй показана легка праця, однак не вважає, що це може бути перепоною для продовження строку тримання під вартою, адже в разі необхідності обвинуваченій може бути надана відповідна медична допомога та забезпечене лікування.
Крім того, доводи сторони захисту про незадовільний стан здоров`я обвинуваченої не знижують наявні ризики та не гарантують виконання нею своїх процесуальних обов`язків.
Спільне проживання з матір`ю протягом останніх трьох років також не може бути беззаперечним стримуючим фактором подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченої.
Аргументи щодо неправильної кваліфікації суд вважає передчасними, оскільки у підготовчому судовому провадженні суд не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення. Вказані питання вирішуються судом при ухваленні вироку. На час розгляду клопотання суд лише встановлює наявність ризиків, що можуть слугувати підставою для продовження застосованого заходу забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Судом розглянуто можливість застосування запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, тобто більш м`яких, визначених у ст. 176 КПК України. При цьому враховано позицію та доводи як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, викладену, зокрема, у клопотанні захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, поданому в інтересах обвинуваченої. Аналіз матеріалів, наданих суду сторонами процесу, доводить, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не забезпечить належного виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, відповідно до викладеної вище мотивації.
Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 7 років; усвідомлює тяжкість та невідворотність покарання, що їй загрожує; враховуючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України; реальну загрозу переховування обвинуваченої від слідства та/або суду; достатність підстав вважати, що, перебуваючи на волі, вона може незаконно впливати на свідків та потерпілого, місце проживання яких їй достеменно відомі; ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися та зберігають свою актуальність, суд вважає за необхідне продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою на час судового провадження.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави, зокрема у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Зважаючи на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчинення злочину, вчиненого із застосуванням насильства, суд не вбачає підстав для визначення розміру застави.
Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 196, 197, 199, 201, 205, 314-316, 369-372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну застосованого щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу на більш м`який відмовити.
Клопотання прокурора Прилуцької окружної прокуратури ОСОБА_6 про продовження ОСОБА_4 строку тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченій ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Арциз Арцизького району Одеської, мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , строк тримання під вартою в межах судового провадження на 60 (шістдесят) днів, тобто до 27 червня 2021 року включно.
Не визначати обвинуваченій ОСОБА_4 розмір застави.
Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Строк дії ухвали до 27 червня 2021 року включно.
Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 400 КПК України подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.
Копію ухвали негайно вручити обвинуваченій ОСОБА_4 , захиснику ОСОБА_5 та прокурору ОСОБА_3 .

Суддя ОСОБА_1