Ухвала
Іменем України
24 червня 2021 року

м. Київ

Справа № 757/10855/20-к
Провадження № 51-2928 ск 21
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року,
встановила:
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року зазначену ухвалу слідчого судді залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_4 - без задоволення.
У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушив питання про перевірку вказаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу та судові рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до ч. 4 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу оскарженню в касаційному порядку не підлягають.

Обмеження права на касаційне оскарження ухвали слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку та ухвали апеляційного суду за результатом такого перегляду визначено законодавцем і прямо передбачене процесуальним законом. Таке обмеження відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення ("Кромбах проти Франції").
З касаційної скарги та долучених до неї копій судових рішень вбачається, що оскаржувана ухвала слідчого судді про залишення без задоволення скарги ОСОБА_4 була переглянута в апеляційній інстанції по суті та по ній винесено вмотивоване рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала апеляційного суду не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК, а тому у відкритті касаційного провадження скаржнику необхідно відмовити.
Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23 грудня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 29 березня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_5 ОСОБА_2 ОСОБА_3