Дата документу 15.04.2021 Справа № 314/3892/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №314/3892/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/350/21 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2021 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за заявою засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням,
за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Софіївська виправна колонія (№ 55)».

Засуджений ОСОБА_9 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2020 року, якою у задоволенні клопотання засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням відмовлено.
Своє рішення суд мотивував тим, що поведінка ОСОБА_6 за весь час відбування ним покарання не була стабільно позитивною та активною, про що свідчить наявність стягнень.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, замінити йому невідбуту частину покарання більш м`яким покаранням.

В обґрунтування своєї скарги вказує на те, що раніше він відбував покарання в ДУ «Петрівська виправна колонія №49», де відносно нього адміністрацією установи було розглянуто питання про застосування положень ст.101 КВК України. Питання про застосування відносно нього положень ст.82 КК України адміністрація установи, де він відбував покарання, не встигла розглянути, оскільки його було переведено до іншої установи.

Згідно з ухвалою суду, до Вільнянського районного суду Запорізької області від засудженого ОСОБА_6 надійшло клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням згідно з положеннями ст. 82 КК України.

Заслухавши доповідь судді; засудженого, його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.82 КК України, особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Частиною третьою цієї статті визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК) (п.2). Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці тощо (п.17).
Відповідно до вимог п.3 ч.4 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим: не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.
Відповідно до положень КВК України, основним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.
Суд першої інстанції дотримався зазначених вимог закону та рекомендацій, викладених в постанові Пленуму Верхового Суду України, детально проаналізував дані про особу засудженого ОСОБА_6 і його поведінку за весь час відбування покарання та дійшов обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення.
Так, з матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 засуджений вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185, п.12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 6 місяців. Знову засуджений 11 березня 2014 року вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.71 КК України, з урахуванням вироку Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 жовтня 2013 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років 7 місяців. Ухвалою Хмельницького районного суду Хмельницької області від 16 травня 2016 року на підставі ст.72 КК України зараховано попереднє ув`язнення засудженого з 16 жовтня 2012 року по 11 квітня 2014 року з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Тобто, засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання за вчинення, в тому числі, особливо тяжкого злочину.
Початок строку відбування покарання: 16 жовтня 2012 року, кінець строку: 21 листопада 2024 року.
ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий.
Згідно з характеристикою, наданою суду першої інстанції разом з іншими матеріалами, під час тримання в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» з 24 жовтня 2012 року по 27 травня 2014 року ОСОБА_6 характеризувався таким чином: вимоги режиму тримання порушував, за що мав 2 стягнення правами начальника слідчого ізолятору, заохочень не мав.
З 27 травня 2014 року по 30 липня 2016 року відбував покарання в ДУ «Замкова виправна колонія (№58)». За час відбування покарання характеризувався таким чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав 1 стягнення, заохочень не мав.
З 30 липня 2016 року по 20 жовтня 2016 року відбував покарання в ДУ «Шепетівська виправна колонія (№98)». За час відбування покарання характеризувався таким чином: вимоги режиму відбування покарання не порушував, заохочень та стягнень не мав.
З 20 жовтня 2016 року по 23 жовтня 2017 року відбував покарання в ДУ «Замкова виправна колонія (№58)». За час відбування покарання характеризувався таким чином: вимоги режиму відбування покарання не порушував, заохочень та стягнень не мав.
З 23 жовтня 2017 року по 05 серпня 2020 року відбував покарання в ДУ «Петрівська виправна колонія (№49)». За час відбування покарання характеризувався таким чином: вимоги режиму відбування покарання порушував, за що мав 2 стягнення правами начальника установи. За сумлінну поведінку та ставлення до праці мав 2 заохочення.
З 05 серпня 2020 року по 09 вересня 2020 року утримувався в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)». За час тримання характеризувався посередньо. Вимоги режиму відбування покарання не порушував, заохочень та стягнень не мав.
З 09 вересня 2020 року відбуває покарання в ДУ «Софіївська виправна колонія (№55)», де характеризується таким чином: вимоги режиму відбування покарання не порушує, заохочень та стягнень не має.
На виробництві установи не працевлаштований. До праці ставиться задовільно.
У взаємовідносинах з іншими засудженими неконфліктний, підтримує зв`язки із засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості.
Намагається дотримуватися правомірних взаємовідносин з персоналом установи.
Намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд.
До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, але виконує їх.
Намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, не має достатніх навичок для самостійного їх виконання.
До виконання робіт з благоустрою установи ставиться байдуже.
Намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України не приймає участі в реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених.
Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня.
Відповідно до статті 127 Кримінально-виконавчого кодексу України не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.
Іноді підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов.
За вироком суду має позов на загальну суму 375125,51 грн, який не відшкодовує у зв`язку з відсутністю виконавчого листа в установі.
Розглядатимуться питання про можливість застосування передбачених законом заохочувальних норм:
- зміна умов тримання згідно ст.101 КВК України, настала по відбуттю Ѕ строку покарання, тобто - 06 лютого 2018 року. Рішенням комісії від 10 квітня 2018 року було відмовлено, як такому, що не стає на шлях виправлення;
- заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, згідно ст.82 КК України, настала за відбуттям 2/3 строку покарання, тобто - 11 квітня 2020 року. Рішенням комісії від 26 травня 2020 року було відмовлено, як такому, що не став на шлях виправлення;
- умовно-дострокове звільнення, згідно ст.81 КК України, настає за відбуттям ѕ строку відбування покарання, тобто - 29 червня 2021 року.
Відповідно до довідки начальника відділення СПС ОСОБА_10 , засуджений ОСОБА_6 , який відбуває покарання в ДУ «Софіївська ВК №55» не залучався без оплати до роботи по благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов засуджених (а.п.14).
Крім того, з матеріалів провадження встановлено, що засуджений ОСОБА_6 за час відбування покарання в ДУ «Софіївська ВК №55» на виробництві установи у період з 09 вересня 2020 року по 20 жовтня 2020 року працевлаштований не був (а.п.19).
Дослідивши всі обставини у сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що засуджений ОСОБА_6 не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання.
З урахуванням даних, що характеризують особу засудженого, його відношення до праці за весь період знаходження у виправній установі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для заміни ОСОБА_6 невідбутої частини покарання більш м`яким.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі засудженого, на думку колегії суддів, висновки суду першої інстанції не спростовують.
Твердження ОСОБА_6 про те, що адміністраціями установ, де він раніше відбував покарання, була розглянута можливість застосування відносно нього заохочувальної норми згідно зі ст.101 КВК України, та нерозглянута можливість застосування відносно нього заохочувальної норми згідно зі ст.82 КК України, оскільки його переведено до іншої установи, також не свідчать про необґрунтованість прийнятого судом рішення.
Характеристика щодо засудженого від 23 березня 2021 року, яка надана захисником - адвокатом ОСОБА_8 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, зазначених висновків суду теж не спростовує.

Те, що згідно з цією характеристикою, на час апеляційного розгляду поведінка засудженого дещо змінилась на краще, не є достатньою підставою для застосування до останнього положень ст.82 КК України, оскільки само по собі не є підтвердженням того, що засуджений став на шлях виправлення.

Отже, подана засудженим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вищевказаної ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.ст.404-405, 407, 418-419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 жовтня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 55)» ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4