Категорія: в порядку КПК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2021 задоволене клопотання прокурора ОСОБА_9 про продовження строку тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 30 серпня 2021 року включно, із визначенням застави у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 352 400 (триста п`ятдесят дві тисячі чотириста) гривень, щодо ОСОБА_7 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.
Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що враховуючи ті обставини, що ОСОБА_7 в порядку ст.89 КК України не судимий, однак в даний час обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.289 КК України, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, поряд з цим обвинувачений перебував у розшуку. Крім того, на даний час триває судове слідство, не допитані усі учасники судового процесу, зокрема, не допитані свідки захисту, відповідно до їх клопотань.
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати і ухвалити нову, якою обрати йому запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. Посилається на те, що судове рішення є незаконним і необґрунтованим, оскільки не підтверджується доказами, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Що стосується ризиків, вказаних прокурором у клопотанні, то вони є надуманими. Вважає, що суд протягом тривалого строку всупереч Закону продовжує йому міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого вважає її такою, що не відповідає вимогам КПК України. Зазначає, що 20.06.2018 ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області її підзахисному ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а в подальшому ухвалами суду вказаний запобіжний захід продовжений. Вважає, прокурором не було доведено суду доказів наявності ризиків, зазначених у клопотанні, і необхідності тримання її підзахисного під вартою. Стверджує, що у матеріалах провадження є гарантійний лист, наданий ТОВ «Яртек», про працевлаштування ОСОБА_7 на посаду водія, який не був взятий до уваги судом. Крім того, ОСОБА_7 має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , і батька ОСОБА_10 , який поручається перед судом за сина і гарантує, що ОСОБА_7 буде виконувати свої процесуальні обов`язки. З огляду на наведене, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою обрати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 22 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. з носінням електронного засобу контролю.
Заслухавши доповідача, який виклав суть судового рішення та доводи апеляційних скарг, обвинуваченого і його захисника, які підтримали подані ними апеляції у повному обсязі та просили змінити ОСОБА_7 запобіжний захід на більш м`який, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляцій та просила залишити ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.
Положення ст.177 КПК України регламентують, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.
На думку апеляційного суду, місцевий суд відповідно до положень кримінального процесуального законодавства, а також майнового і сімейного стану ОСОБА_7 , міцності його соціальних зв`язків, інших даних про його особу, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, підставно продовжив обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів.
У кримінальному провадженні № 0000729 від 23.02.2018 ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.
Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд повинен враховувати вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Місцевим судом у достатній мірі встановлені підстави для продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
На думку апеляційного суду, при розгляді в суді першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу прокурор довів обставини, які свідчать про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати про існування хоча б одного із ризиків про те, що обвинувачений ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та що застосований до нього запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Апеляційний суд вважає, з моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину, який передбачений ч.3 ст.289 КК України і за ступенем тяжкості належить до категорії особливо тяжких.
Апеляційний суд враховує вік і стан здоров`я обвинуваченого, що в сукупності вказують на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та які були враховані слідчим суддею і судом при обранні такого виду запобіжного заходу і його продовженні.
Крім того, у матеріалах провадження відсутні будь-які відомості, які свідчили б про наявність у ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, зокрема, постійного місця роботи та офіційних джерел доходів.
Вищевикладене свідчить про те, що раніше заявлені ризики не зменшилися, оскільки обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тому, на переконання суду апеляційної інстанції, інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.
Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у рішенні від 10 лютого 2011 року у справі«Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинно мати безсумнівне обґрунтування, а також, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Апеляційний суд вважає, що, продовжуючи ОСОБА_7 винятковий запобіжний захід, суд першої інстанції врахував як обставини, передбачені ст.184 КПК України, так і обставини, визначені ст.199 КПК України.
Разом з тим, доводи, викладені в апеляційних скаргах обвинуваченого та його захисника, були предметом розгляду і перевірки в суді першої інстанції та не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків, а також не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Окрім того, відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, суд при розгляді вказаного клопотання залишив в силі попередньо визначений розмір застави у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 352 400 (триста п`ятдесят дві тисячі чотириста) гривень, та повністю відповідає вимогам ч.5 ст.182 КПК України.
Отже, зазначені в апеляційних скаргах доводи жодним чином не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є підставою для скасування рішення місцевого суду і відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу та застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу.
Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, суд апеляційної інстанції не вбачає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 липня 2021 року щодо ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді