Дата документу Справа № 310/1957/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 310/1957/21 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/808/21 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченого ОСОБА_7 у режимі відеоконференції з Бердянської ВК-77 Управління ДПтС України в Запорізькій області,

захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Донецького апеляційного суду,

розглянула 7 квітня 2021року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 289 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 289 КК України.
Прокурор заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів з наступних підстав. Так, ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, мають місце та свідчать про можливість невиконання обвинуваченим обов`язків, покладених на нього судом. Обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки він обґрунтовано підозрюються у вчиненні ряду злочинів, зокрема і особливо тяжкого злочину та, усвідомлюючи міру покарання, яка йому загрожує, може ухилитись від суду; може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на теперішній час у кримінальному провадженні не встановлено місцезнаходження всіх речових доказів; може незаконно впливати на потерпілу та свідків, які прямо вказують на нього, як на особу, причетну до скоєння злочину, тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та дасть можливість запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2021 р.задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 строком до 9 травня 2021 року. Приймаючи таке рішення, суд врахував дані про особу обвинуваченого та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою зазначає, що ухвала про продовження застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам КПК України у зв`язку з наступним. Так, на стадії підготовчого провадження у суді першої інстанції може бути розглянуто питання лише про обрання запобіжного заходу, а його продовження. Сторона захисту заперечувала проти розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу оскільки воно не відповідає вимогам Конституції України, положенням ст.ст. 199, 315 КПК України. Також, в заявленому клопотанні прокурором не наведено жодного доказу в обґрунтуванні заявлених ризиків. Просить частково скасувати ухвалу суду від 11.03.2021 року в частині продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа.
Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
З матеріалів провадження вбачається, що 11 березня 2021 року судом першої інстанції було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України,не зменшилися, а тому виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання, зокрема, щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 289 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких та особливо тяжких злочинів, вчинених із корисливих мотивів із застосуванням насильства, не займався суспільно-корисною працею, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку його особи.

Наведене у сукупності із тяжкістю можливого покарання, зокрема, за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі у разі визнання останнього винним, вказує на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворих видів запобіжного заходу.

Відсутність постійного джерела доходів, наявність у ОСОБА_7 , за інформацією органу слідства, нерухомості, зокрема на території АР Крим, поряд із серйозністю висунутого обвинувачення та суворістю очікуваного покарання, у своїй сукупності, підвищує ризик переховування обвинуваченого і вказує на неможливість зміни ОСОБА_7 запобіжного заходу на альтернативний.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження внаслідок початкової стадії судового провадження та можливої необхідності подальшого допиту потерпілої та свідків, що може слугувати застосуванню погроз та насильства або іншим способом незаконно впливати на вказаних осіб з метою зміни їх свідчень на його користь.

Отже, наявність ризиків у межах даного кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Доводи сторони захисту стосовно незаконності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому під час підготовчого судового засідання не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

За змістом ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання, крім інших дій, необхідних для підготовки до судового розгляду, суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Таким чином, дійсно процедура розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання не врегульована нормами кримінального процесуального законодавства.

Проте, із змісту ч.2 ст.331 КПК України випливає, що суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Отже, положення КПК України неоднозначно регулюють питання кримінального провадження.

З огляду на наведене, у відповідності до вимог п.6 ст.9 КПК України, у даних правовідносинах мають застосовуватися загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу, зокрема щодо законності та диспозитивністі.

При цьому, розв`язання питання доцільності продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає положенням ч.2 ст.331 КПК України.

Отже, суд першої інстанції, вирішивши клопотання про продовження запобіжного заходу, який діяв на час розгляду даного клопотання не порушив положень кримінального процесуального закону та ухвалив судове рішення, яке не суперечить завданням кримінального провадження, визначеним у ст.2 КПК України.

Що стосується доводів захисника про те, що прокурором було вручено обвинуваченому та захиснику копію клопотання безпосередньо перед початком судового засідання, то колегія суддів вважає їх неспроможними в контексті сутності прийнятого рішення та такими, що не здатні спростувати висновків суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.
При таких обставинах, відповідно до вимог ст. 407 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції об`єктивно врахував обставини справи, дані про особу обвинуваченого та дійшов правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою, тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2021 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 до 9 травня 2021 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4