Провадження № 11-кп/4820/102/21
Справа № 681/495/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :
судді доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілого ОСОБА_9 ,
представника
потерпілого адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000356 від 14.11.2019 року за апеляційною скаргою обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_7 на вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Варварівка Полонського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, громадянина України, раніше не судимого,-
визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 року, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов потерпілого задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 95000 (дев`яносто п`ять тисяч) грн. моральної шкоди, завданої злочином. В решті вимог позову відмовлено.
Задоволено позов прокурора. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь місцевого бюджету Полонської районної ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого в комунальному некомерційному підприємстві Полонської районної ради "Полонська центральна районна лікарня ім. Н.С. Говорун" в розмірі 22276 (двадцять дві тисячі двісті сімдесят шість) грн. 41 коп.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2669 (дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн. 17 коп. процесуальних витрат за проведення у справі судових експертиз.
Питання речових доказів вирішено на підставі ст. 100 КПК України.
Накладені ухвалами слідчого судді цього ж суду від 15 листопада 2019 року та 20 листопада 2019 року арешти скасовано.
За вироком місцевого суду, 14 листопада 2019 року приблизно о 12.30 годині ОСОБА_7 , керував автомобілем марки «Рено» моделі «Кенго», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_11 , та рухався по другорядній дорозі із грунто-щебневим покриттям по вулиці Заводська у м. Полонне Хмельницької області, у напрямку нерегульованого нерівнозначного «Т»-подібного перехрестя, на якому головною дорогою, відповідно до пункту 1.10 Правил дорожнього руху України (далі ПДР), є вулиця Тернова, оскільки на ній наявне асфальто-бетонне покриття.
Виїхавши на вказане перехрестя, обвинувачений, в порушення пунктів 10.1, 16.11 ПДР, не переконавшись, що перед зміною напрямку руху на перехресті такий маневр буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та не надавши дороги ОСОБА_9 , який рухався на велосипеді на головній дорозі по вул. Терновій, внаслідок чого здійснив наїзд передньою частиною бампера автомобіля на заднє колесо велосипеда, на якому рухався потерпілий, від чого останній впав на асфальтно-бетонне покриття дороги та отримав тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості у виді закритого перелому правої вертлюгової западини таза із центральним вивихом головки правої стегнової кістки, та тілесне ушкодження легкого ступеня тяжкості, як таке що спричинило короткочасний розлад здоров`я у виді забійно-рваної рани правого ліктьового суглоба.
Допущене обвинуваченим порушення пункту 16.11 ПДР перебувало в прямому причинному зв`язку із настанням ДТП та її наслідками, а недотримання вимог пункту 10.1 ПДР сприяло виникненню цього порушення.
Зазначеними діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України в редакції Закону № 586-VI від 24.09.2008 порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок змінити, в частині стягнення з нього моральної шкоди та зменшити суму моральної шкоди, що підлягає стягненню. Вважає, що вирок суду в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 95 000 грн. є необґрунтованим, та таким що не відповідає тяжкості заподіяних потерпілому страждань та його матеріальному становищу, оскільки ця сума є занадто великою. Вказує, що потерпілий отримав тілесне ушкодження середнього ступеню тяжкості та тілесне ушкодження легкого ступеню тяжкості. На стаціонарному лікуванні він перебував з 14 листопада по 17 грудня 2019 року. На думку обвинуваченого, задовольняючи позов, суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину. Стверджує, що сплата стягнутої моральної шкоди призведе до істотного погіршення його матеріального стану, так як він є пенсіонером за віком, і єдиним його доходом є мінімальна пенсія, що підтверджується доданою довідкою. Крім того, проживає з дружиною пенсіонеркою, у якої єдиний дохід мінімальна пенсія. Також, звертає увагу на невідповідність розмірів матеріальної шкоди 1 193 грн., та моральної 100 000 грн., які просить стягнути потерпілий.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , на підтримку поданої апеляційної скарги, з посиланням на зазначені у ній доводи, потерпілого ОСОБА_9 та його представника адвоката ОСОБА_10 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст.404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим ОСОБА_7 апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції щодо доведеності винуватості, правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , а також призначеного йому покарання за ч.1 ст. 286 КК України, в апеляційній скарзі, не оспорюються, в цій частині вирок не перевіряється.

Що стосується вимог обвинуваченого та його захисника про зміну вироку, в частині вирішення цивільного позову, то вони є необґрунтованими.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо неправильності вирішення судом цивільного позову в частині відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню, зокрема, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Положеннями ст.ст.23, 1168 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. п. 3, 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N 4 від 31.03.1995 року, суд має з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, за яких обставин і якими діями вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати, та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілим ОСОБА_9 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування 1992 грн. 96 коп. матеріальної (майнової) шкоди та 100 000 грн. - моральної шкоди.
Позов обґрунтований тим, що у зв`язку з отриманими під час ДТП травмами, він не може ходити, так як не зростаються, належними чином, поламані кістки та потребує додаткової операції для скріплення пошкоджених кісткових тканей, тобто ендопротизування правого кульшового суглобу, що орієнтовно становить від 50 до 200 тисяч.
Окрім того, в момент отримання тілесних ушкоджень він переніс значний фізичний біль, викликаний хворобливим та стресовим станом, фактично не може вільно пересуватись, втратив фізичну можливість забезпечити себе усіма повсякденними потребами, увесь попередній піврічний час, фактично, був прикутий до ліжка, у зв`язку з чим пережив фізичні та психологічні страждання.
Згідно з вироком суду позовні вимоги потерпілого про відшкодування моральної шкоди задоволено частково, стягнуто на його користь моральну шкоду у розмірі 95 000 грн.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував прийняте рішення про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_7 відшкодування потерпілому моральної на зазначену вище суму.
При визначенні моральної шкоди суд першої інстанції прийняв до уваги те, що потерпілому ОСОБА_9 спричинено легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я та середнього степеня тяжкості тілесне ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я. З врахуванням характеру, обсягу та тривалості його фізичних та душевних страждань, зокрема у відчутті ним фізичного болю, необхідності медикаментозного, відновлювального та реабілітаційного лікування, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов правильного висновку щодо часткового задоволення позовних вимог потерпілого про відшкодування моральної шкоди, стягнувши на його користь 95000 гривень, з чим погоджується і колегія суддів, підстав для зміни вироку суду в цій частині, не вбачає.

З пояснень представника потерпілого - адвоката ОСОБА_10 , в судому засіданні апеляційної інстанції, слідує, що потерпілий тривалий проміжок часу перебував на стаціонарному лікуванні, по даний час, періодично, проходить лікування, будь-яких коштів витрачених на лікування та перенесені моральні страждання обвинувачений ОСОБА_7 не відшкодував. Потерпілий є особою похилого віку (1941 р.н.), до отриманих травм захворювань органів руху не мав, на даний час потребує дороговартісного лікування із встановленням імпланту та сторонньої допомоги, оскільки сам, фактично, не може ходити.

Окрім того, в процесі апеляційного розгляду колегією суддів було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , під час розгляду справи судом першої інстанції цивільний позов, потерпілого визнав повністю, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 24.07.2020 року (а.с.167-168). Доказів того, що вказані захворювання органів опорно-рухового апарату у потерпілого були до моменту отримання травм, внаслідок ДТП стороною захисту не надано та не здобуто таких і в процесі розгляду справи апеляційною інстанцією.

Твердження в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що суд не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини повне визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, його майновий стан не є визначальним при визначені суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню цивільному позивачу.
Посилання сторони захисту на те, що сплата стягнутої моральної шкоди призведе до істотного погіршення його матеріального стану, так як він та його дружина є пенсіонерами за віком і єдиним його доходом є мінімальна пенсія, не заслуговують на увагу, враховуючи характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, обмеження можливості реалізації своїх потреб, тощо, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а також з урахуванням всіх обставин кримінального провадження, з якими Закон пов`язує відшкодування завданої моральної шкоди та її оцінки в грошовому еквіваленті, а тому колегія суддів не вбачає підстав вважати її розмір надмірною.

Покарання за злочин у виді штрафу в розмірі 200 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до положень ст.ст.65, 70 КК України та у межах мінімальної санкцій ч.1 ст.286 КК України, з наведенням у вироку обґрунтувань такого рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Положеннями ст.65 КК України визначено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, судом враховані ступінь тяжкості та наслідки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, причини його скоєння, характер і мотиви допущених ним порушень ПДР, його ставлення до цих порушень, поведінку після вчинення злочину, дані про особу, вік, сімейний та матеріальний стан, дані висновку органу пробації.
Зокрема, повне визнання ОСОБА_7 своєї вини та щире каяття в скоєному, активне сприяння розкриттю злочину, як обставини що пом`якшують покарання. Відсутність обтяжуючих покарання обставин.
А тому, з урахуванням вищевказаного, колегія суддів приходить до висновку, що призначене покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, підстав визнати його надмірно суворим колегія суддів не знаходить.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено. Підстави для зміни судового рішення - відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Полонського районного суду Хмельницької області від 27 липня 2020 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України ОСОБА_7 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:
ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4