Справа № 463/7483/21 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков Д.І.
Провадження № 11-кп/811/667/21 Доповідач: Гуцал І. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді Гуцала І.П.,

суддів Гончарук Л.Я., Партики І.В.,

з участю секретаря Манишина О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_1 адвоката Літвінова Сергія Вікторовича на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 2 липня 2021 року про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000087 від 31 січня 2021 року щодо ОСОБА_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 2 липня 2021 року клопотання прокурора Мельника Ю.І. про продовження обвинуваченій ОСОБА_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою задоволено частково.

Продовжено ОСОБА_1 , запобіжний захід тримання під вартою, без визначення застави.

Строк дії ухвали становить два місяці, тобто до 30 серпня 2021 року включно.

Не погоджуючись з даною ухвалою, захисник ОСОБА_1 адвокат Літвінов С.В. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 2 липня 2021 року скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченої ОСОБА_1 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи.

Зазначає, що судом не враховано особу обвинуваченої, фактичні обставини справи, відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Повідомляє, що затримання обвинуваченої не проводилося, вона самостійно з`явилася до суду та планує активно сприяти слідству.

Наголошує, що підстави, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ст. 177, 183 КПК України відсутні, а обвинувачення є необґрунтованим та не відповідає фактичним обставинам справи.

Повідомляє, що за час тримання під вартою у обвинуваченої значно погіршився стан здоров`я, а необхідного лікування вона не отримує.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_1 - адвоката Літвінова С.В. не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а відтак апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Під час розгляду клопотання суддею першої інстанції встановлено, що відсутні переконливі докази на підтвердження обставин, які б вказували на зменшення або зникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_1 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачена відповідальність від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

Також суддею суду першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченої, її вік, сімейний та матеріальний стан, крім того враховано необхідність забезпечення своїм рішенням не тільки поваги до особистої свободи обвинуваченого, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, на підставі чого колегія суддів місцевого суду дійшла висновку про відсутність достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_1 . Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. В той же час, у справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступлення від принципу поваги до особистої свободи, а також забезпечує не тільки права обвинуваченої, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів апеляційного суду погоджується з тим, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо продовження строків тримання під вартою розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строків тримання під вартою ОСОБА_1 суддя місцевого суду враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винною у вчиненні злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченої під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Аргументи апелянта про те, що затримання обвинуваченої не проводилося, вона самостійно з`явилася до суду та планує активно сприяти слідству є неспроможними, оскільки вказані обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховуються при обранні обвинуваченій запобіжного заходу чи продовженні строку його дії.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, щодо необґрунтованості та невмотивованості обвинувачення, оскільки суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора у судді були всі підстави для висновку про можливу причетність ОСОБА_1 до зазначеного кримінального правопорушення.

Крім цього, оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_1 особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, а також ті обставини, що відсутні дані про її позитивну репутацію, колегія суддів не вбачає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

З огляду на наведене, колегія суддів першої інстанції прийняла рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняла відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано продовжено раніше застосований до ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 2 липня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_1 адвоката Літвінова Сергія ВІкторовича без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Судді:

Гуцал І.П. Гончарук Л.Я. Партика І.В.