Справа № 136/412/21
провадження №1-кп/136/35/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2021 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Липовець, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 12.02.2021, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Турбів Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, непрацюючого, з неповною середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці листопада 2020, у вечірню пору доби, більш точного часу органом досудового слідства не встановлено, ОСОБА_3 , маючи умисел на незаконне особисте збагачення майна, діючи із корисливих мотивів, запропонував двом малолітнім особам, матеріали досудового розслідування відносно яких виділено у окреме провадження у зв`язку із недосягненням віку, з якого наступає кримінальна відповідальність, вчинити крадіжку майна із будинку, який розташований у АДРЕСА_1 , власником якого являється ОСОБА_5 . На вказану пропозицію двоє малолітніх осіб, матеріали досудового розслідування відносно яких виділено у окреме провадження у зв`язку із недосягненням віку, з якого наступає кримінальна відповідальність, погодились та цього ж дня разом із ОСОБА_3 у вечірню пору доби попрямували до вищевказаного домогосподарства, де через незамкнену хвіртку зайшли на територію подвір`я. У подальшому, пересвідчившись в тому, що за діями вказаних осіб ніхто не спостерігає один з малолітніх осіб, шляхом виймання металевого скобля із вхідних дверей будинку, відчинив їх, після чого разом із ОСОБА_3 та іншою малолітньою особою незаконно проникли в середину примішення. Перебуваючи у будинку вищевказані особи виявили та в подальшому заволоділи наступними речами: ТВ - тюнером ТМ «Romsat» моделі «Т8020HD» вартістю 350,77 грн., антеною - сіткою металевою «польською» вартістю 25 грн., кабелем до антени довжиною 14,5 м., вартість якого не визначена через відсутність маркування, електричним чайником «ARІTA 5505» ємністю 1,8 л., вартість якого не визначена через непрацездатний стан, сабвуфер, вартість якого не визначена через відсутність маркування, та двома акустичними колонками ТМ «F&D» моделі «R224» вартістю 460 грн. Заволодівши вищевказаними речами ОСОБА_3 разом із двома малолітніми особами, матеріали досудового розслідування відносно яких виділено у окреме провадження у зв`язку із недосягненням віку, з якого наступає кримінальна відповідальність, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_6 , матеріального збитку на загальну суму 835,77 грн.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) кваліфікуючою ознакою якої є крадіжка, поєднана з проникненням житло та за ч. 2 ст. 304 КК України, як втягнення малолітнього у протиправну діяльність.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчинених інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав при обставинах вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись із кваліфікацією вчинених ним діянь, розкаявшись у вчиненому.

Крім того, судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а тому не має сумніву в добровільності їх позиції, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з огляду на викладене, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень є доведеною, його дії кваліфікує за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням житло та за ч.2 ст.304 КК України, як втягнення неповнолітніх у протиправну діяльність.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїв кримінальні правопорушення, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, раніше не судимий, непрацюючий, за місцем проживання характеризується добре; на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Суд, призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винної, обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи та доходу.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 , активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі на строк в межах санкції частин статей, за якими кваліфіковано його діяння.

Остаточне покарання обвинуваченому суд вважає слід призначити, застосувавши ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі.

Разом із тим, з урахуванням тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та інших обставин справи, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та ізоляції його від суспільства, а тому приймає рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України із покладенням обов`язків, що передбачені ст. 76 КК України.

Вказаний висновок суду ґрунтується на тому, що з моменту вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 суттєво змінив свої погляди, що свідчить про його позитивну соціальну спрямованість і наявність бажання щодо виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. За таких обставин іспитовий строк сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в нього звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 1112, 5051, 6567, 7576, 174, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 304 КК України, ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376, 394395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 304 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 70 КК України призначити остаточне покарання ОСОБА_3 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки на протязі іспитового строку: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30-ти днів із дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1