Провадження №1-кп/638/849/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань судове провадження за матеріалами кримінального провадження №0004601 від 24.11.2018 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:

23 листопада 2018 року в проміжок часу з 19 год. 14 хв. до 20 год. 18 хв., більш точний час в ході проведення досудового розслідування не встановлено ОСОБА_6 , маючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, та переслідуючи корисливу мету на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, перебуваючи на відкритій ділянці місцевості на території КЗОЗ Обласна дитяча клінічна лікарня №1 за адресою: м.Харків, вул.Клочківська 337-А, діючи умисно та переконавшись, що за його злочинними діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, підійшов з цією метою до автомобілю марки «Audi Q7» д.н.з. НОМЕР_1 , припаркованому на території вказаного закладу неподалік центрального корпусу, та шляхом розбиття скла на кришці багажного відділення зазначеного автомобілю проник до багажного відділення вказаного автомобілю, звідки шляхом вільного доступу таємно викрав майно, належне ОСОБА_9 , а саме: костюм марки «Hillman» моделі «Argo 3DX» вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1497 від 28.01.2019 року становить 7040 грн., сумку чорного кольору марки «Carpisa» вартість якої згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1497 від 28.01.2019 року становить 3400 грн., в якій знаходилось наступне майно, яке для потерпілої не має матеріальної цінності: зв`язка двох ключів та брелку від сигналізації, пеналу блакотного кольору з канцелярськими предметами, дві книги з англійської мови «Solutions B2», видання «Oxford», підручник з української мови та літератури «Українська мова та література. Довідник. Завдання в текстовій формі» під ред. О.М.Авраменко, книги «Українська мова» та «Українська література», щоденик синього кольору, зошити з конспектами, чохол для окулярів марки «Vogue», гребінець для волосся марки «Tangle Teezer», туш марки «Lancome», помаду марки «Hydra Beauty», тіні марки «Kiko», гаманець марки «Coach» моделі «Accordion zip wallet», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №1497 від 28.01.2019 року становить 4747 грн. 66 коп., з банківською та дисконтними картками, абонементом медичного оздоровчого центру «Фортіс», грошовими коштами в сумі 120 гривень та паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_9 ..
Після чого ОСОБА_6 зі вказаним майном з місця вчинення злочину зник, обернувши його на власну користь, розпоряджившись ним на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 15 307 грн. 66 коп.
Допитаний в судовову засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, щиро покаявся у скоєному злочині та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив як зазначено вище, що наприкінці 2018 року, точної дати не пам`ятає, на території Обласної дитячої клінічної лікарні №1, викрав з автомобіля майно, зазначене в обвинувальному акті, розбивши скло автомобіля та проникнувши у багажне відділення. Також повідомив, що відшкодував у добровільному порядку шкоду, заподіяну потерпілій.
Винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ніким не оспорюється. Інші докази згідно ч.3 ст. 349 КПК України було визнано недоцільним досліджувати в судовому засіданні щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, крім матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Суд вважає доведеною винність ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням у інше приміщення, та кваліфікує його дії за ч.3 ст.185 КК України.
Вирішуючи питання про вид та розмір покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, відомості про особу винного, наявність обставини, яка пом`якшує та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 раніше не судимий, не одружений, не працює, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР не звертався, за місцем проживання характеризувався посередньо, згідно досудової доповіді Шевченківського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого злочину, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі.

Однак суд вважає, що ОСОБА_6 не потребує ізоляції від суспільства, його виправлення можливе без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за його поведінкою та виконання покладених на нього обов`язків, та приймає рішення про звільнення його у відповідності зі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням.

Об`єктивні обставини, які б давали підстави для висновку про неможливість виправлення обвинуваченого при призначенні йому покарання у вигляді позбавлення волі з випробовуванням з іспитовим строком відсутні.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, має бути індивідуальним щодо кожної особи та на думку суду не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

У той же час, з метою контролю за поведінкою засудженого, суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_6 обов`язки передбачені п.п.1, 2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.
Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд керується також положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Процесуальні витрати, які пов`язані із залученням експерта під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Представником потерпілої адвокатом ОСОБА_8 подано до суду в інтересах потерпілої цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 суму моральної шкоди у розмірі 1 грн..

В подальшому потерпілою та її представником подано до суду заяву про відмову від цивільного позову у зв`язку відшкодуванням обвинуваченим потерпілій завданої матеріальної та моральної шкоди.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (двох) років не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк покарання його попереднє ув`язнення в період з 18 грудня 2018 року по 26.12.2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Провадження за цивільним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди закрити у звязку з відмовою від позову.

Дію запобіжного заходу у вигляді застави, обраного ОСОБА_6 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18.12.2018 року, після набрання вироком законної сили, припинити та повернути заставодавцю ОСОБА_10 заставу в розмірі 53 000 (п`ятдесят три тисячі) гривень, внесену 26.12.2018 року нею за ОСОБА_6 згідно ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.12.2018 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Харківській області, код отримувача.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення судової товарознавчої експертизи №1497 від 28.01.2019 року у розмірі 715,00 грн., за проведення судової дактилоскопічної експертизи №1747 від 29.12.2018 року у розмірі 2288,00 грн., а всього стягнути 3003,00 грн..

Після набрання вироком зазонної сили скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 18.12.2018 року.

Речові докази - туш марки «LANCOME» чорного кольору; дистанційний пульт сірого кольору з кнопками «А» і «Б»; ключ «Favour»; картка пластикова ( НОМЕР_2 ); абонимент «Fortis» на ім`я ОСОБА_9 надав тр-24 від 15.08.2018; дисконтна карта НОМЕР_3 ; дисконтна карта НОМЕР_4 ; картка «Master Card» НОМЕР_5 ; візитка «Комфорт»; накопичувальна карта №4369629; дисконтна картка Караван клуб 827053; дисконтна карта «Pride» 85663; дисконтна карта 25000418; дисконтна карта «Пес та кіт» 56; ЗООКЛУБ 411; Prostor 363; картка Anssis Club 00781; картка Люксооптика 183; грошові кошти купюрами номіналом 2 долари США - В 55992415А; 2 долари США - В 12010715; 1 долар США - Е 44194721G; 1 долар США - D 36401912C; 2 долари США - G 17874327А; 2 долари США - G 08688990A; 2 долари США - L 08548317A; 2 долари США - L06370902A; 1 долар США - В 67630125 А; 1 долар США - В 02736469L; 1 долар США - G 17470661 H; 1 долар США - А 53125171 I; три зв`язки ключів; картка Watsons club повернути законному володільцю.
Речові докази два оптичні диски DVD-R марки «Axent» - зберігати в матеріалах кримінального провадження
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1