Номер провадження: 11-кп/813/274/21
Номер справи місцевого суду: 505/1356/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 та його захисника ОСОБА_13 ,

потерпілого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.10.2020, в рамках кримінального провадження №0000113 внесеному до ЄРДР 04.02.2019, відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Котовськ, Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченогоу вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Котовськ, Одеської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 28.02.02018 Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік;

- обвинуваченогоу вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Гонората, Котовського району. Одеської області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

- обвинуваченогоу вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ст. 198 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції:

-ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк тримання під вартою та обраховано початок строку відбування покарання з моменту затримання, а саме з 04.02.2019.

-ОСОБА_12 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарання, призначеного цим вироком та невідбутої частини покарання, призначеного вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 28.02.2018, остаточно призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_12 , у вигляді тримання під вартою залишений без змін до набрання вироком законної сили.
Зараховано обвинуваченому ОСОБА_12 у строк відбування покарання строк тримання під вартою та обраховано початок строку відбування покарання з моменту затримання, а саме з 04.02.2019.
- ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та вчиненні злочину, передбаченого ст. 198 КК України та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 296 КК України 5 років обмеження волі;
- за ст. 198 КК України 3 роки позбавлення волі.
Відповідно до ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим обвинуваченому ОСОБА_10 призначено остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання, з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки 6 місяців та покладено на нього обов`язки згідно із п.п. 1,2 ч. 1, п.п.2, 4 ч. 3 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; пройти пробаційну програму «Зміна прокримінального мислення».
Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у дохід держави судові витрати по проведенню експертизи за експертною спеціалізацією 12.1 «Визначення вартості машин, обладнання, сировини та споживчих товарів» /№ 51-СП від 21.02.2019 у сумі 429 грн.
Вирішено долю речових доказів.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 визнано винуватими у тому, що 03.02.2019 близько 23 год. ОСОБА_8 , перебуваючи біля кафе «Перлина», розташованого за адресою: Одеська область, м. Подільськ, Привокзальна площа, 3, помітив раніше незнайомого йому ОСОБА_14 , і у нього виник умисел на заволодіння майном останнього, після чого, вводячи в оману ОСОБА_10 , який знаходився там же, біля кафе «Перлина», щодо нібито раптово виниклої неприязні до ОСОБА_14 , запропонував тому завдати ОСОБА_14 тілесні ушкодження невизначеного обсягу.
ОСОБА_10 , прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, самоствердитися перед ОСОБА_8 і іншими особами за рахунок приниження іншої особи, а саме ОСОБА_14 , прийняв вказану пропозицію.
Реалізуючи свій злочинний умисел на вчинення хуліганських дій, діючи умисно, з мотивів зневаги до існуючих правил та норм поведінки в суспільстві, самоствердження за рахунок приниження іншої особи, ОСОБА_10 попрямував за ОСОБА_14 , який йшов по вул. Незалежності біля універсаму «Копійка», потім - по вул. Соборній, після чого дійшов до вул. Шкільної, перетнув її і через «Афганський парк» вийшов на вул.8-го Березня.
При цьому ОСОБА_8 , який рухався позаду ОСОБА_10 , зателефонував до ОСОБА_12 та запропонував тому вчинити напад на ОСОБА_14 з метою заволодіння майном останнього, на що ОСОБА_12 погодився.
Зустрівшись у невстановленому місці, ОСОБА_8 та ОСОБА_16 криками підбадьорили ОСОБА_10 , який рухався у цей час по вул. 8 Березня вслід за ОСОБА_14 .
ОСОБА_10 приблизно о 23:20 год., перебуваючи на вул.8-го Березня у м. Подільськ , біля домоволодіння №7, реалізуючи свій умисел, направлений на вчинення хуліганський дій, наздогнав ОСОБА_14 , і грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, з мотивів явної неповаги до суспільства, прагнучи показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки у суспільстві, самоствердитися за рахунок приниження інших осіб, бажаючи протиставити себе іншим громадянам, суспільству, усвідомлюючи та оцінюючи свої дії, умисно наніс ОСОБА_14 один удар правою рукою в область потилиці, від чого останній зупинився, повернувшись до ОСОБА_10 обличчям і в цей час останній штовхнув ОСОБА_14 обома руками в груди, від чого останній сів на землю.
В цей час, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на вчинення розбійного нападу, підбігши до ОСОБА_14 , який сидів на землі, з метою подолання його волі до опору, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді завдання матеріальної шкоди потерпілому, тобто діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, почали наносити йому удари кулаками та ногами в різні частини тіла, спричинивши ОСОБА_14 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, закритих переломів кісток лицьового черепа /перелом кісток носа з викривленням носової перетинки, переломи зовнішньої та внутрішньої стінок лівої гайморової пазухи/,забійні рани, садна та синці обличчя, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Після завдання потерпілому тілесних ушкоджень, небезпечних для його життя та здоров`я, ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , подолавши волю ОСОБА_14 до опору, з метою власного збагачення, відкрито заволоділи належним йому майном, а саме: мобільним телефоном марки Samsung моделі Galaxy S ІІ GT-І9100 білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , вартістю 825 грн., разом із силіконовим чохлом чорного кольору, вартістю 100 грн., сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», вартістю 50 грн. та грошовими коштами у сумі 1000 грн., які знаходились у кишенях ОСОБА_14 , а всього майном на загальну суму 1975 грн. Після цього ОСОБА_8 , та ОСОБА_12 , а також ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зникли.
Викраденим майном ОСОБА_8 та ОСОБА_12 розпорядилися на власний розсуд.
Крім того, 03.02.2019 приблизно о 23:50 год., ОСОБА_10 , якому було достовірно відомо про незаконне заволодіння ОСОБА_8 та ОСОБА_12 шляхом розбійного нападу мобільним телефоном ОСОБА_14 , біля кафе «Перлина», яке розташоване на Привокзальній площі, 3, у м. Подільськ Одеської області, зустрівся з ОСОБА_17 і умисно, за відсутності ознак легалізації /відмивання/ доходів, одержаних злочинним шляхом ,шляхом продажу збув останньому завідомо одержаний кримінально протиправним шляхом мобільний телефон марки Samsung моделі Galaxy S ІІ GT-І9100 білого кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , вартістю 825 грн., разом із силіконовим чохлом чорного кольору, вартістю 100 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначив, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з огляду на наступне:

- суд першої інстанції дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_8 , взявши до уваги суперечливі свідчення ОСОБА_14 та ОСОБА_18 відкинувши послідовні свідчення обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ;

- поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що умисел ОСОБА_8 був направлений спочатку на побиття потерпілого ОСОБА_14 , а в момент нападу на самостійне заволодіння майном потерпілого за відсутності змови з ОСОБА_12 , тому його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 187 КК України.

Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_15 просить скасувати вирок суду та ухвалити новий, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України та призначити покарання в межах санкції даної статті із застосуванням ст. 75, 76 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 зазначив, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи з підстави того, що судом першої інстанції при призначені покарання ОСОБА_8 не було враховано, особу обвинуваченого та пом`якшуючих покарання обставин, а саме те, що: обвинувачений в повному обсязі визнав вину у вчиненому ним злочину; в повному обсязі відшкодував завдану ним шкоду; сам звернувся до ВП із заявою з зізнанням, а також активно сприяв розкриттю злочину.

Посилаючись на такі доводи захисник ОСОБА_9 просить змінити вирок в частині призначення ОСОБА_8 покарання та призначити йому покарання за ч. 2 ст. 187 КК України, яке є співрозмірним його діянням та особі обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 зазначив, що вирок суду постановлений із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, з наступних підстав:

- суд першої інстанції дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_12 , взявши до уваги суперечливі показання ОСОБА_10 , а також явне сприяння сторони обвинувачення щодо створення умов формальної відповідальності ОСОБА_10 , оскільки первинна підозра йому була оголошена за ч. 2 ст. 187 КК України, та він визнавав свою вину, а згодом сторона обвинувачення в порушення вимог ст. 338 КПК України змінила обвинувачення в бік явного пом`якшення покарання ОСОБА_10 , при цьому останній змінив свою позицію та визнав вину у зміненому обвинуваченні;

- в судовому засіданні 07.10.2020 ОСОБА_10 показав, що невпевнений в тому, що ОСОБА_12 обшукував ОСОБА_14 , а також не бачив , щоб той бив потерпілого в цій частині покази ОСОБА_10 судом у вироку перекручені та викладення їх змісту не відповідає фактично наданим ОСОБА_10 показам. В цьому ж засіданні з показів потерпілого встановлено, що після нанесення ОСОБА_10 ударів в потилицю, потерпілий розвернувся до нього та отримав удари в область обличчя та грудь , внаслідок чого впав на землю, однак ОСОБА_10 не визнав покази потерпілого в частині нанесення ударів в обличчя та грудь, а визнав лише штовхання потерпілого в грудь. При цьому зазначені удари потерпілому не інкриміновані стороною обвинувачення ОСОБА_10 та залишені поза увагою суду;

- покази потерпілого ОСОБА_14 судом першої інстанції у вироку перекручені, та в ньому зазначено, що потерпілий бачив, як ОСОБА_12 наносив йому удари - насправді потерпілий на неодноразові питання сторони захисту та суду показав, що він припускає, що ОСОБА_12 наносив йому удари, оскільки вони наносились з того боку, де стояв ОСОБА_12 ;

- слідчий експеримент є недопустимим доказом, оскільки був по суті допитом потерпілого, а сам він не був попереджений за кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України; понятим не були роз`ясненні права та обов`язки, відеозапис не долучений до протоколу та з відеозаписом не були ознайомлені учасники слідчої дії; перед початком слідчої дії відсутнє попередження про використання технічних засобів;

- протокол впізнання ОСОБА_12 за фотознімками потерпілим ОСОБА_14 є недопустимим доказом, оскільки в судовому засіданні неодноразово наголошував, що раніше добре знав ОСОБА_12 , та вказана слідча дія проведена з порушенням ч.1, 2, 6-7 ст. 228 КПК України. У потерпілого не з`ясовано до початку впізнання чи знайомий він з ОСОБА_12 , не опитано про зовнішні прикмети ОСОБА_12 ; на фотознімках з поміж осіб, які були представлені на впізнання є різкі відмінності у зовнішності; в протоколі не зазначено, що злочин було вчинено в темну пору доби, в умовах туману та відсутності штучного освітлення; також не зазначено, що потерпілий попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КПК України ще й за ст. 385 КПК України, про що зазначено в постанові Верховного Суду України від 24.09.2020 (справа №306/2629/17);

- ніяких доказів змови ОСОБА_8 та ОСОБА_12 в матеріалах справи немає;

- судом перекручені показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 , які в судовому засіданні показували, що не бачили щоб ОСОБА_12 застосовував до потерпілого насилля та обшукував останнього, а в матеріалах провадження містяться власноручно написані заяви ОСОБА_19 і ОСОБА_20 , в яких вони зазначили, що під тиском поліції змушені були дати показання про причетність ОСОБА_12 до вчиненого злочину, однак судом першої інстанції оцінка вказаним заявам не дана;

- протокол огляду від 04.02.2019 є недопустимим доказом, оскільки у вступній частині не містить інформації щодо учасників слідчої дії невідомих осіб ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ; на останній сторінці зазначено, що вказані особи є учасниками слідчої дії, міститься підпис ОСОБА_22 , а підпису ОСОБА_23 немає, понятим не роз`яснені їх права та обов`язки. Окрім того, у вступній частині протоколу вказано, що слідча дія проведена за участі: потерпілого, підозрюваного, захисника, представника, спеціаліста, однак прізвища вказаних учасників не зазначені та відсутні відомості про їх обізнаність зі змістом протоколу, немає їх підписів, а сам протокол є таким, що важко сприймається до читання та сама головуюча не могла його прочитати, що також є підставою для визнання протоколу недопустимим доказом;

- висновок суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_12 могли бути гроші після події і покази свідків ОСОБА_24 та ОСОБА_25 про те, що у нього не було грошей є хибними та недоречними припущеннями, оскільки ніяких доказів щодо наявності у ОСОБА_12 грошей не існує;

- суд не взяв до уваги те, що ОСОБА_12 з`явився на місці події після ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , оскільки затримався у зв`язку з відсутністю у нього цигарок, які він просив у ОСОБА_26 ;

- суд безпідставно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 і ОСОБА_21 щодо непричетності до злочину ОСОБА_12 , через те, що вони ніби то прибули на місце злочину в різні проміжки часу, але зазначені мотиви є нікчемними, оскільки за матеріалами справи та під час судового розгляду встановлено, що всі ці свідки були очевидцями події спочатку і до кінця;

- суд не надав оцінку тому, що на речах ОСОБА_12 ніяких слідів злочину не було виявлено;

- висновок судово-медичної експертизи є недопустимим доказом, оскільки відповідно до вимог ст. 290 КПК України стороні захисту не надані медичні документи потерпілого ОСОБА_14 , які були предметом експертизи, в судовому засіданні такі документи також не надавались, яким чином вони були долучені до провадження;

- з відео з камер вуличного спостереження не видно, в якому населеному пункті проводиться зйомка, в якому місці, не видно обличь осіб, які пересуваються, особливих ознак, за якими можна ідентифікувати осіб, а ОСОБА_12 в судовому засіданні 09.10.2020 зазначив про сумніви щодо наявності на вказаному відео саме його, хоча не заперечував, що перебував на вказаному місці, але злочину не вчиняв;

- невинуватість ОСОБА_12 підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_27 , яка підтвердила його покази щодо його непричетності;

- обвинувачений ОСОБА_8 наполягав на тому, що до скоєння злочину навіть не повідомив ОСОБА_12 про свої наміри щодо потерпілого і ОСОБА_12 , коли наздогнав його, в місці злочину опинився випадково.

Посилаючись на зазначені доводи, захисник ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині визнання винуватості ОСОБА_12 та ухвалити в цій частині виправдувальний вирок та під час розгляду апеляційної скарги дослідити наступні докази: відтворити відео та звукозаписи судових засідань під час яких були допитані потерпілий ОСОБА_14 , свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 та допит засудженого ОСОБА_10 від 07.10.2020.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали доводи своєї апеляційної скарги та апеляційні скарги захисника ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , та які просили їх задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_12 , який підтримав доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_13 ; захисника ОСОБА_13 , якій підтримав доводи своєї апеляційної скарги та апеляційної скарги захисника ОСОБА_15 та не підтримав доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 в частині вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб; обвинуваченого ОСОБА_10 , його захисника ОСОБА_11 та потерпілого ОСОБА_14 , які заперечували проти апеляційних скарг та вважали вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим; прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення (ч. 2 ст. 404 КПК України).
Апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.
Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на перегляд вироку, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Окрім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Відповідно до вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину частково та зазначив, що жодної змови на скоєння розбійного нападу між ним, ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не було.
Обвинувачений ОСОБА_12 свою вину не визнав, просив його виправдати.
Обвинувачений ОСОБА_10 свою вину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю, щиро розкаявся, попросив пробачення у потерпілого.

Обґрунтовуючи висновок про винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їх злочинів, суд першої інстанції послався у вироку на досліджені ним докази, зокрема покази потерпілого та свідків, отриманих безпосередньо під час судового розгляду, а саме:

-потерпілий ОСОБА_14 у судовому засіданні повідомив, що 03 лютого 2019 року близько 22 год. він пішов на залізничний вокзал, щоб купити квитки, але у касі йому повідомили, що квитків немає і вони можуть з`явитися після 23.00. Він вирішив зачекати та посидіти у кафе «Перлина», де пив каву та спілкувався зі знайомим. У цей час він звернув увагу, що на вулиці стоїть ОСОБА_16 та ОСОБА_31 , яких він знав як мешканців м. Подільськ. ОСОБА_16 був одягнутий в куртку чорного кольору з хутром на капюшоні, а на плечах був рюкзак. Після 23 год. він пішов до каси, купив квиток і на площі помітив групу хлопців, серед яких йому запам`ятався хлопець у жовтій куртці, як потім з`ясувалось - ОСОБА_28 , і один з них - ОСОБА_32 , який був одягнутий у темно-зелену куртку, який підійшов до нього та попросив сигарети, на що він дав йому пачку і дозволив брати, скільки той захоче. Він зрозумів, що ОСОБА_32 його провокує на конфлікт. Він зайшов у кафе, попрощався зі своїм знайомим і через перон вирішив піти додому. Коли він проходив біля кафе «Турист», то на лавочці помітив ту ж компанію хлопців. Вони почали рухатися за ним і він зрозумів, що може виникнути конфлікт. Тому він вирішив йти додому через місто, повернувся на Привокзальну площу і пішов додому повз «Копійку», потім по вул. Соборна, перетнув ОСОБА_33 і через «Афганський» парк вийшов на вул. 8-го Березня. Десь напроти готелю-апартаментів відчув сильний удар по потилиці, від якого він повернувся до нападника та побачив ОСОБА_10 , який також був у тій групі молодиків. ОСОБА_34 вдарив його в обличчя, а потім в груди, від чого він сів на землю. Потім підбіг ОСОБА_32 та вдарив його ногою в обличчя, а вже потім його продовжили бити руками та ногами цілеспрямовано в обличчя. Зі впевненістю може сказати, що його били ОСОБА_32 , якого він запам`ятав по борідці та зеленій куртці, та ОСОБА_16 , якого він запам`ятав по куртці з хутром та по лямкам рюкзака. Він намагався хапати нападників за руки та за ноги, але ОСОБА_32 перехопив та тримав його руки, наказавши у грубій формі не чинити спротив, а ОСОБА_16 продовжував наносити удари в обличчя. Йому здалося, що зі сторони, де стояв ОСОБА_34 та хлопець у жовтій курці ОСОБА_28 також наносилися удари, але вони були несуттєві і з тієї сторони на обличчі майже немає ушкоджень. В ногах у нього стояв ОСОБА_29 , однак з тієї сторони ударів не було. Потім його почали перевертати та обшукувати кишені куртки та джинсів. Він припускає, що ОСОБА_32 взяв телефон, а хто саме взяв гроші, він не бачив. Потім побиття скінчилося, він обтерся снігом, так як з носа сильно текла кров, виявив, що саме у нього забрали-телефон та гроші в сумі 1000 грн, піднявся та побачив, що ОСОБА_16 , на плечах якого був рюкзак, та ще один хлопець ідуть по вул. 8-го Березня до базару, а інші пішли через парк. Він пішов додому, і так як він живе неподалік, то достатньо швидко після події зателефонував до поліції. Десь через годину півтори до райвідділу привезли ОСОБА_35 , ОСОБА_36 та ОСОБА_37 . На теперішній час будь-яких претензій матеріального або морального характеру до обвинувачених він немає, так як йому було повністю відшкодовано як матеріальну, так і моральну шкоду. Він не наполягає на суворому покаранні ОСОБА_38 , який визнав свою вину та давав правдиві показання, а ОСОБА_39 та ОСОБА_40 просив призначити покарання у виді позбавлення волі, при цьому ОСОБА_39 , як такому, що визнав вину частково у виді мінімальної санкції ч.2 ст.187 КК України, а ОСОБА_40 , який вину не визнав, намагаючись уникнути відповідальності максимальне покарання, визначене санкцією цієї ж статті.
-свідок ОСОБА_28 показав у судовому засіданні суду першої інстанції, що ввечері 03 лютого 2019 року він разом зі ОСОБА_29 вийшли у місто погуляти, зайшли у салон ігрових автоматів, там зустріли ОСОБА_41 та ОСОБА_10 , трохи пограли в автомати, всі разом після чого пішли на привокзальну площу. З ними також був ОСОБА_42 . Там побачили раніше незнайомого їм ОСОБА_14 . ОСОБА_32 підійшов до нього за сигаретами, а коли повернувся до них, то запропонував побити ОСОБА_43 , на що ОСОБА_34 погодився і в цей час ОСОБА_44 пішов на перон і вони всі пішли за ним спочатку ОСОБА_34 та ОСОБА_32 , а за ними він та ОСОБА_29 , але ОСОБА_44 дійшов майже до кінця перону, повернувся до залізничних кас, потім зайшов до кафе, а коли вийшов, то пішов по вулиці біля «Копійки». ОСОБА_34 пішов за ним в сторону « ОСОБА_45 ». В цей час ОСОБА_32 попросив у нього телефон, щоб зателефонувати ОСОБА_40 , та пішов за ОСОБА_46 . Вони втрьох пішли по проспекту Шевченка, повз ЗАГС та прокуратуру, вийшли на ОСОБА_33 та пішли через «Афганський» парк на вул. 8-го Березня для того, щоб забрати у ОСОБА_41 телефон, прослідкувати, щоб нічого не трапилося, бо ОСОБА_32 був добре випивший, та й їм було просто цікаво, що далі буде. Коли вони вийшли на вул. 8-го Березня, то він побачив, що напроти готелю потерпілий сидить на землі, а ОСОБА_32 вдарив його ногою в обличчя, від чого ОСОБА_44 впав на землю. Потім ОСОБА_32 та ОСОБА_16 обшукували ОСОБА_43 Щось біля ОСОБА_47 робив і ОСОБА_34 , але він не впевнений, що обшукував. Потім ОСОБА_32 почав у всіх питати, де барсетка, але ніхто барсетки не бачив. У його присутності лише ОСОБА_32 наніс один удар потерпілому, а інші ударів не наносили. В цей час хтось із сусідніх будинків почав кричати, і вони розбіглися. Він, ОСОБА_32 , ОСОБА_29 та ОСОБА_34 побігли через парк, а ОСОБА_16 разом з ОСОБА_48 пішли вниз по вулиці. Коли вони були неподалік «Ощадбанку», ОСОБА_32 показав телефон, сказавши, що взяв у потерпілого, а ОСОБА_34 сказав, що у нього є 30 грн та ключі. Телефоном всі зацікавилися, а він запропонував його продати і всі погодилися. ОСОБА_29 витягнув сім-картку, вони пішли до кафе «Перлина», де зустрілися із його знайомим ОСОБА_49 , але тому телефон був не потрібен, але телефон згодився купити ОСОБА_50 , знайомий ОСОБА_51 , за 600 грн, однак гроші той мав віддати вранці. Під час цієї домовленості телефон знаходився у ОСОБА_52 . Він і передав телефон ОСОБА_53 . Потім всі пішли грати в автомати. Через деякий час приїхала патрульна машина і забрали його і ОСОБА_54 . Він розповів про всі події, але спочатку обмовив ОСОБА_12 , нібито він бачив, як той бив потерпілого, але насправді цього він не бачив. Пізніше в поліції з`явився і ОСОБА_32
-свідок ОСОБА_29 дав аналогічні пояснення, за виключенням того, що телефон після подій з потерпілим він бачив лише у ОСОБА_10 , який і запропонував його продати, а також свідок ОСОБА_29 стверджував, що барсетку шукав саме ОСОБА_55 . При цьому свідок ОСОБА_29 повідомив, що ОСОБА_16 у його присутності ніяких протиправних дій щодо потерпілого не вчиняв, а просто навпочіпки сидів біля нього; він не бачив, щоб останній обшукував потерпілого. Один удар потерпілому у його присутності наніс лише ОСОБА_32 , будь-хто інший у його присутності потерпілого не бив;
-свідок ОСОБА_56 дав суду аналогічні пояснення, за виключенням того, що на місце події він прийшов трохи пізніше, так як на декілька хвилин затримався у парку із знайомими, а коли прийшов, то побачив, що потерпілий лежить на землі та намагається піднятися, але ОСОБА_32 з ноги вдарив його і той більше не піднімався. Після цього ОСОБА_16 почав витирати потерпілому обличчя снігом. У його присутності, як стверджує свідок, ніхто потерпілого не обшукував і крім ОСОБА_41 , ніхто не бив. Коли в одному із дворів увімкнули світло, вони всі розійшлися. Хлопці пішли кудись через парк, а він з ОСОБА_57 пішли вниз по вулиці до базару, зайшли ще пограти у ігрові автомати, ОСОБА_16 допоміг знайомій дівчині виграти, яка дала йому за це 100 грн, вони купили сигарети, а потім ОСОБА_16 кудись поїхав на таксі.

Окрім того, судом першої інстанції досліджені письмові докази, якими суд першої інстанції обґрунтував доведеність вини ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 в інкримінованих їм діяннях, яким надана належна правова оцінка, а саме:
- витяг з ЄРДР від 04 лютого 2019 року за №0000113 про внесення відомостей за заявою ОСОБА_14 (т.3 а.п.2);
- заява ОСОБА_14 від 04 лютого 2020 року про притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які із застосуванням насильства заволоділи його майном телефоном марки «Самсунг» та грошовими коштами - 1000 грн. (т.3 а.п. 4-6);
- протокол огляду місця події від 04 лютого 2019 року з фототаблицями, в ході якого з 00 год. 30 хв. до 01 год. 20 хв. було проведено огляд ділянки по АДРЕСА_1 , біля домоволодіння № 7. На зазначеній ділянці, між електроопорами 7 та 8, розташована пішохідна зона. На твердому покритті виявлено затоптані залишки снігу, а на сніговому покритті виявлені багаточисельні плями бурого кольору, схожі на кров. З місця події вилучені три змиви біологічного походження бурого кольору (т .3 а.п.7-14);
- заява ОСОБА_58 від 04 лютого 2019 року про добровільну видачу ним працівникам поліції телефону марки Samsung GT-І9100 IMEI 1: НОМЕР_1 , який він разом з ОСОБА_49 купив 03 лютого 2019 року біля 23 год. 30 хв. біля бару «Перлина» у невідомих йому осіб за 600 грн. Про те, що телефон крадений, йому відомо не було (т.3 а.п.15);
- протокол огляду від 04 лютого 2019 року, в ході якого з 03 год. 15 хв. до 03 год. 35 хв. ОСОБА_50 видав телефон марки Samsung GT-І9100 IMEI 1: НОМЕР_1 білого кольору з полімерним силіконовим чохлом чорного кольору, з написом зі зворотної сторони «Galaxy S ІІ» (т. 3 а.п.16);
- протокол пред`явлення особи для впізнання з фототаблицями від 04 лютого 2019 року, в ході якого ОСОБА_59 впізнав на фото №3 ОСОБА_28 , як одного із тих, хто 03 лютого 2019 року близько 23 год. 50 хв. продав йому телефон Самсунг (т. 3 а.п. 18-19);
-протокол пред`явлення особи для впізнання з фототаблицями від 04 лютого 2019 року, в ході якого ОСОБА_14 впізнав на фото № 2 ОСОБА_8 , як одного із тих, хто 03 лютого 2019 року близько 23 год. 30 хв. наносив йому удари по голові та тулубу і заволодів його телефоном та грошовими коштами (т. 3 а.п. 20-21);
- протокол пред`явлення особи для впізнання з фототаблицями від 04 лютого 2019 року, в ході якого ОСОБА_60 впізнав на фото №4 ОСОБА_28 , як одного із тих, хто 03 лютого 2019 року близько 23 год. 50 хв. продав ОСОБА_61 телефон Самсунг (т. 3 а.п. 22-23);
- протокол затримання ОСОБА_8 від 04 лютого 2019 року, в ході якого у останнього вилучено кросівки чорного кольору з підошвою жовтого кольору та куртку зеленого кольору (т. 3 а.п. 24-25);
- протокол затримання ОСОБА_12 від 04 лютого 2019 року, в ході якого у останнього вилучено кросівки чорного кольору «Nike» та куртку чорного кольору (т.3 а.п. 28-29);
- протокол огляду предметів від 04 лютого 2019 року, а саме: чоловічої куртки чорного кольору із капюшоном із штучним хутром жовтувато- коричневого кольору (на куртці спереду справа та на задній поверхні правого рукава виявлені помарки сірого кольору розмірами відповідно 6х4 см та 6х3 см); кросівки чоловічі із шкірозамінника чорного кольору довжиною 31 см., з логотипом фірми «Найк» білого кольору; чоловіча куртка зеленого кольору на блискавці, на якій спереду справа та спереду зліва виявлені помарки сірого кольору розмірами відповідно 1,5х2 см та 15х9 см; кросівки текстильні чорного кольору, довжиною 30,5 см з підошвою жовтого та чорних кольорів (на правому кросівку на лівій бічній поверхні в області п`яти виявлена помарка сірувато-буруватого кольору) (т. 3 а.п. 34) - вищевказані предмети визнані речовими доказами, долучені до матеріалів справи та передані на зберігання до камери речових доказів Подільського ВП (т. 3, а.п. 36);
- протокол огляду предмету з фототаблицями від 05 лютого 2019 року, а саме телефону Samsung моделі Galaxy S ІІ GT-І9100 білого кольору, з силіконовим чохлом чорного кольору (т. 3 а.п. 42-46), який визнаний речовим доказом, долучений до матеріалів справи та переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_14 (т.3 а.п. 47,48);
- висновок експерта №51-СП від 21 лютого 2019 року, відповідно до якого вартість мобільного телефону Samsung моделі Galaxy S ІІ GT-І9100 білого кольору IMEI 1: НОМЕР_1 станом на 03 лютого 2019 року могла становити 825 грн. (т. 3 а.п. 63-68);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 лютого 2019 року, в ході якого ОСОБА_14 впізнав на фото №2 ОСОБА_12 як одного із тих, хто 03 лютого 2019 року близько 23 год. 30 хв. наносив йому удари в обличчя та в голову (т. 3 а.п. 53-59);
- заява ОСОБА_10 від 12 лютого 2019 року про добровільну явку з повинною по факту його нападу на незнайомого йому чоловіка, який мав місце 03 лютого 2019 року в м. Подільськ близько 23год. по вул. 8-го Березня (т. 3 а.п. 69);
- протокол впізнання свідком ОСОБА_62 під фото №1 свого сина ОСОБА_10 (т. 3 а.п. 73);
- протокол огляду від 20 лютого 2019 року, в ході якого ОСОБА_63 видала диск DVD-R марки Verbatim4.7 відео запису з камер спостереження бару « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за період з 03.02.2019 по 04.02.2019 року (т. 3 а.п.78-79), який визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів провадження (т. 3 а.п. 80);
- висновок експерта №226 від 28 березня 2019 року, відповідно до якого кров ОСОБА_14 відноситься до групи О (І), кров підозрюваного ОСОБА_8 до групи А (ІІ). На парі кросівок підозрюваного ОСОБА_8 виявлена кров людини і не виключається вірогідність походження крові від осіб з даною групою крові за системою АВО, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_14 . Даних про походження крові від підозрюваного ОСОБА_8 не отримано (т. 3 а.п. 86-89);
- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 14 березня 2019 року, в ході якого на підставі ухвали слідчого судді Котовського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року у ПрАТ «ВФ Україна» була вилучена інформація про абонентські номери та мобільні термінали оператора мобільного зв`язку ПрАТ «ВФ Україна», якими користувалися ОСОБА_12 ( НОМЕР_2 ), ОСОБА_20 ( НОМЕР_3 ), ОСОБА_19 ( НОМЕР_4 ), ОСОБА_21 ( НОМЕР_5 ) в період часу з 20 год. 03 лютого 2019 року до 01 год. 00 хв. 04 лютого 2019 року (т. 3 а.п. 96-99);
- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 14 березня 2019 року, в ході якого на підставі ухвали слідчого судді Котовського міськрайонного суду від 18 лютого 2019 року у ТОВ «Лайфселл» була вилучена інформація про абонентські номери та мобільні термінали оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», яким користувався ОСОБА_64 ( НОМЕР_6 ) в період часу з 20 год. 03 лютого 2019 року до 01 год. 00 хв. 04 лютого 2019 року (т.3 а.п.102- 105);
- постанова про залучення спеціаліста від 28.03.2019 та звіт спеціаліста ОСОБА_65 кримінального аналізу відомостей (електронної інформації) стосовно абонентських номерів ПрАТ «ВФ України» НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та ТОВ «Лайфсел» НОМЕР_6 , відповідно до якого, з номеру, яким користувався ОСОБА_28 ( НОМЕР_8 ), на номер, яким користувався ОСОБА_12 ( НОМЕР_7 ), 03 лютого 2019 року о 23 год. 04 хв. відбувався сеанс зв`язку (тривалість з`єднання - 365 секунд), 23 год. 20 хв. (тривалість 124 секунди), о 23 год. 28 хв. (тривалість 20 сек), а також чотири з`єднання не відбулися. Крім того, з номеру, яким користувався ОСОБА_8 ( НОМЕР_6 ) на номер, яким користувався ОСОБА_12 ( НОМЕР_7 ) 03 лютого 2019 року о 23 год. 45 хв. (тривалість 318 сек), 04 лютого 2019 року о 00 год. 39 хв. (тривалість 97 сек), о 00 год. 43 хв. (тривалість 181 сек) здійснені з`єднання, а також три з`єднання не відбулися (т. 3 а.п. 114-145);
- протокол огляду DVD- дисків - додатків до протоколів тимчасового доступу, отриманих у операторів мобільного зв`язку ПрАТ «ВД України» та ТОВ «Лайфселл» (т. 3 а.п.146-148);
- протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 квітня 2019 року, в ході якого ОСОБА_14 впізнав на фото №2 ОСОБА_10 , як одного із тих, хто 03 лютого 2019 року близько 23 год. 45 хв. у групі осіб вчинив на нього розбійний напад (т. 3 а.п. 160- 166);
- протокол слідчого експерименту від 15 квітня 2019 року з відеозаписом, в ході якого потерпілий ОСОБА_14 розповів та показав як і де саме відбувся напад на нього 03 лютого 2019 року (т. 2 а.п. 106- 108);
- протокол огляду цифрового відеозапису від 03 лютого 2019 року, з цифровим носієм інформації з камер відеоспостереження, розташованих в АДРЕСА_4 , в приміщенні залізничного вокзалу (т. 2 а.п. 110-113);
- протокол огляду цифрового відеозапису від 20 лютого 2019 року з цифровим носієм інформації з камер відеоспостереження, розташованих в м. Подільськ, Привокзальна площа, 3 (т. 2 а.п. 114-116)
- постанова про визнання відеозаписів речовими доказами і прилучення їх до кримінального провадження від 09.02.2019 (т. 3 а.п. 60);
- протокол тимчасового доступу до речей та документів від 20 травня 2020 року, в ході якого, на підставі ухвали Красноокнянського районного суду від 05.05.2020, було вилучено із Подільської міської лікарні медичну карту №380/21 стаціонарного хворого ОСОБА_14 (т. 4 а.п. 128-131);
- висновок комісійної судово-медичної експертизи №81 від 07 липня 2020 року, відповідно до якого станом на 04 лютого 2019 року у потерпілого ОСОБА_14 були виявлені тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку, закриті переломи кісток лицьового черепу (перелом кісток носу з викривленням носової перетинки, перелом зовнішньої та внутрішньої стінок лівої гайморової пазухи), забійні рани, садна та синці обличчя. Дані ушкодження утворилися від дій тупих предметів, індивідуальні особливості яких у пошкодження не відобразилися. Не виключено, що ці ушкодження могли утворитися в результаті нанесення ударів руками (кулаками) та взутими ногами в область обличчя і могли бути спричинені 03 лютого 2019 року. Закрита черепно-мозкова травма, в єдиний комплекс якої входять струс головного мозку, закриті переломи кісток лицьового черепу (переломи кісток носа з викривленням носової перетинки, переломи зовнішньої та внутрішньої стінок лівої гайморової пазухи) з двостороннім порушенням носового дихання, забійні рани, садна та синці обличчя, не була небезпечною для життя, а викликає як тривалий розлад здоров`я строком більше 3-х тижнів, так і стійку втрату загальної працездатності менш ніж на одну третину( а саме 10%) і за цими критеріями відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості (т. 4 а.п. 171-178).

З огляду на безпосереднє дослідження у суді першої інстанції доказів, наданих в ході судового розгляду, колегія суддів, всупереч доводів апеляційних скарг вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідженні всі обставини кримінального провадження, яким надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та рішення відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 прийняте відповідного до вимог діючого КПК України.
При цьому, колегія судів вважає, що судом першої інстанції дії ОСОБА_8 та ОСОБА_12 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб.
Дії ОСОБА_10 судом правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю та за ст. 198 КК України як заздалегідь не обіцяний збуті майна, завідомо одержаного кримінально протиправним шляхом за відсутністю ознак легалізації (відмивання доходів), одержаних злочинним шляхом.
При цьому доводи захисника ОСОБА_15 щодо відсутності в діях ОСОБА_8 ознак ч. 2 ст. 187 КК України за кваліфікуючою ознакою вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб, та доводи захисника ОСОБА_13 щодо відсутності в діях ОСОБА_12 взагалі складу кримінального правопорушення, що йому інкримінується, апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції наданий детальний аналіз зазначеним доводам, а також позиції обвинуваченого ОСОБА_12 та ОСОБА_8 .
При цьому, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що безпосередньо дослідженими судом доказами у їх сукупності, в тому числі з показань потерпілого, свідків ОСОБА_66 , ОСОБА_29 та ОСОБА_25 , записів камер відеоспостереження, звіту кримінального аналізу відомостей (електронної інформації) стосовно абонентських номерів, якими користувались ОСОБА_12 та ОСОБА_8 (в тому числі з використанням абонентського номеру, що належав ОСОБА_67 та не спростовувалось самим ОСОБА_8 ) змова про розбійний напад на потерпілого ОСОБА_14 між ними відбувся під час телефонних розмов, при цьому будь-яких послідовних, зрозумілих та обґрунтованих пояснень майже щохвилинних дзвінків ОСОБА_8 до ОСОБА_12 безпосередньо перед нападом на ОСОБА_14 , обвинувачені надати не змогли, як і не змогли пояснити, чому зустрілися саме у місці нападу на ОСОБА_14 .

Щодо доводів захисника ОСОБА_13 з приводу перекручення судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_66 , ОСОБА_29 та ОСОБА_25 , які взяті судом в тому числі за основу обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого їм злочину та заявлення клопотання щодо повторного допиту зазначених свідків з огляду на суперечність наданих ними показань, а також допиту потерпілого і свідка ОСОБА_24 , колегія суддів не вбачає підстав з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
За змістом цієї норми процесуального закону учасник судового провадження має право не лише формально заявити клопотання про повторне дослідження обставин або доказів, а й повинен зазначити, які конкретно обставини (докази) потрібно дослідити, та обґрунтувати, чому вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями чи взагалі не досліджені.
Апеляційний суд з даного питання зауважує, що розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони обвинувачення з показаннями свідків та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.
Таку правову позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 10.02.2021 в справі №127/14811/17.
Таким чином, норми ч. 3 ст. 404 КПК України зобов`язують суд апеляційної інстанції провести повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, лише коли суд першої інстанції дослідив ці обставини неповно або з порушенням. Сама по собі незгода захисника та обвинуваченого з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів, апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.
На переконання апеляційного суду, захисником ОСОБА_13 не надано переконливих доказів щодо того, що показання свідків ОСОБА_66 , ОСОБА_29 та ОСОБА_25 та потерпілого ОСОБА_14 є такими, що були спотворені та викладені судом у своєму рішенні з перекрученням, досліджені судом не повно або з порушенням та невідповідністю наданих ним безпосередньо суду, підтвердженням чого є журнали судових засідань допитів зазначених свідків.
Окрім того, показання кожного із вказаних свідків та потерпілого відображені повно в мотивувальній частині вироку, в тому числі із зазначенням в показаннях свідка ОСОБА_20 обставин обмови ОСОБА_12 під час надання перших показань, нібито він бачив, як той бив потерпілого, але насправді цього він не бачив. Окрім того, показання надані свідками під час досудового розслідування не містять в собі доказового значення з огляду на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.
При цьому, підстав для допиту свідка ОСОБА_24 захисником також не надано, більш того показання зазначеного свідка не були використані як доказ підтвердження, або спростування обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , що на думку апеляційного суду є цілком обґрунтовано, оскільки ОСОБА_30 не була ні очевидцем, ні свідком подій, пов`язаних з розбійним нападом на ОСОБА_14 .
Показання потерпілого ОСОБА_14 також викладені в мотивувальній частині вироку судом першої інстанції повно та з огляду на журнали судових засідань, не містять спотворень, або перекручень.
При цьому, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції потерпілий наполягав на показаннях, викладених в мотивувальній частині вироку.
Зважаючи на вище викладене, колегія суддів не вбачає підстав для повторного допиту зазначених свідків та потерпілого, оскільки захисником ОСОБА_13 не надано переконливих доказів того, що судом були допущені порушення під час допиту зазначених осіб, які б могли істотно вплинути на обставини провадження та бути підставою для постановлення судового рішення з порушенням вимог КПК України, а сама по собі незгода захисника з висновками, зробленими на підставі досліджених доказів, в даному випадку допиту свідків та потерпілого, не може бути безумовною підставою для їх повторного допиту у суді апеляційної інстанції.
Водночас, захисник ОСОБА_15 на противагу доводам захисника ОСОБА_13 зазначив навпаки про те, що суд не взяв до уваги послідовні свідчення ОСОБА_66 , ОСОБА_29 та ОСОБА_25 , тобто погодився з тим, що вони не є спотвореними та перекрученими.
Окрім того, посилання захисника ОСОБА_13 на неврахування показань свідків ОСОБА_66 , ОСОБА_29 та ОСОБА_25 з приводу того, що вони не бачили як ОСОБА_12 бив потерпілого, що на думку захисника вказує на відсутність таких дій, а тому в діях ОСОБА_12 відсутні ознаки ч. 2 ст. 187 КПК України, на думку апеляційного суду є голослівними. Так, в мотивувальній частині вироку судом викладені показання ОСОБА_66 , ОСОБА_29 та ОСОБА_25 , з яких вбачається, що вони перебували позаду на відстані від обвинувачених, та вирішили в трьох піти на АДРЕСА_5 , куди попрямував ОСОБА_8 з телефоном ОСОБА_66 , щоб його забрати, а також прослідкувати, щоб нічого не трапилося, бо ОСОБА_8 був добре випивший, та й їм було просто цікаво, що далі буде. З огляду на зазначені показання вбачається, що ОСОБА_28 , ОСОБА_29 та ОСОБА_56 на противагу доводам захисника не була очевидцями події з початку.

Щодо доводів захисників з приводу взяття судом до уваги суперечливих показань обвинуваченого ОСОБА_10 та відхилення послідовних показань обвинувачених ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , на підставі яких зроблений висновок про винуватість останніх, колегія суддів зауважує, що окремо показання обвинувачених не можуть бути взяті за основу обвинувачення, оскільки останніми висловлюються свої міркування щодо скоєного злочину, своєї причетності чи причетності інших осіб з огляду на обсяг пред`явленого обвинувачення, при цьому показання обвинувачених є не тільки джерелом доказів, а й засобом захисту від пред`явленого обвинувачення, та їх показання мають бути оцінені та перевірені іншими доказами у своїй сукупності з урахуванням положень ст. 94 КПК України та такі докази мають бути оцінені кожний з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Більш того, судом не взято за основу обвинувачення показання самих обвинувачених, а їм надана оцінка з урахуванням інших доказів, на які послався суд.
Зважаючи на що, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з приводу того, що в діях ОСОБА_8 та ОСОБА_12 містяться ознаки саме попередньої змови групи осіб на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Щодо доводів захисника ОСОБА_13 з приводу недопустимості як доказу протоколу слідчого експерименту від 15 квітня 2019 року за участі потерпілого ОСОБА_14 , апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними.

Частина 1 ст. 89 КПК України встановлює, що суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 87 КПК України (в ред. від 10.11.2018), недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

За встановлених обставин апеляційний суд погоджуються із висновком суду 1-ої інстанції щодо того, що зазначений протокол слідчого експерименту від 15 квітня 2019 року за участі потерпілого ОСОБА_14 не може бути визнаний недопустимим доказом, оскільки для цього відсутні підстави, визначені ст. 87 КПК України.

При цьому, на противагу доводам захисника, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. При цьому, слідчий експеримент за участі потерпілого ОСОБА_14 проводився саме з метою перевірки і уточнення відомостей, викладених ними в своїх показаннях, про що зазначено в протоколі (т. 2 а.п. 106-107). Окрім того, потерпілий попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, понятим роз`яснені їх права та обов`язки під підпис та всім учасникам заздалегідь повідомлено про застосування технічних засобів фіксації.

Доводи захисника ОСОБА_13 щодо недопустимості як доказу протокол впізнання ОСОБА_12 за фотознімками потерпілим ОСОБА_14 з додатками до нього (т. 3 а.п. 53-59) також не можу бути визнаний таким, що одержаний з порушенням ч. 1 ст. 86 КПК України, та на переконання суду апеляційної інстанції є допустимим, оскільки отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом та в ньому містяться всі необхідні елементи, як того вимагає ст. 228 КПК України. Зокрема, при проведені слідчої дії були присутні поняті, яким були роз`яснені їх права та обов`язки, потерпілий був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, перед пред`явленням особи для впізнання у потерпілого попередньо з`ясовано, чи може він впізнати особу, по її зовнішній вигляд прикмети, а також про обставини, за яких він її бачив, по що також зазначено в протоколі. Після пред`явлення фотознімків для впізнання, потерпілий зазначив за якими саме рисами обличчя впізнав ОСОБА_12 , як особу, яка напала на нього 03.02.2019. Протокол був підписаний всіма учасника процесуальної дії. При цьому, попереднє знайомство з ОСОБА_12 не забороняє ст. 228 КПК України впізнання такої особи за фотознімками, а забороняє відповідно до ч. 6 зазначеної статті після проведення впізнання за фотознімками можливість у подальшому пред`явленні особи для впізнання, тобто вживу.

Посилання захисника ОСОБА_13 на недопустимість як доказу протокол огляду місця події від 04.02.2019 (т. 3 а.п. 7-8) з огляду на відсутність у вступній частині інформації щодо учасників слідчої дії ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , які наявні на останній сторінці зазначеного протоколу, де міститься підпис ОСОБА_22 , а підпису ОСОБА_23 немає колегія суддів вважає слушними та такими, що відповідають дійсності, проте, наголошує на тому, що протокол підписаний слідчим, який проводив процесуальну дію, а також понятими, яким роз`яснено їх права та обов`язки, підтвердженням чого є їх підписи на першому аркуші протоколу та всіх останніх. При цьому, не підписання одним із учасників слідчої дії протоколу за наявності підпису слідчого та понятих не свідчить про те, що такий доказ отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини в розумінні ч. 1 ст. 87 КПК України, на що також звернув увагу і суд першої інстанції та ним також дана оцінка зазначеним обставинам. Окрім того, аналіз змісту зазначеного протоколу огляду місця події дає підстави дійти висновку про те, що жодних зауважень та доповнень до протоколу від учасників проведення процесуальної дії не надходило. При цьому, особа, зазначена як учасник під прізвищем ОСОБА_22 є спеціалістом, яким були виготовлені таблиці-ілюстрації до протоколу огляду місця події, а не зазначення його у вступній частині протоколу могла бути пов`язана з фізичним фактором особи, яка складала протокол з огляду на час його складання.

За встановлених обставин апеляційний суд погоджуються із висновком суду 1-ої інстанції щодо того, що зазначений протокол огляду місця події від 04.02.2019 не може бути визнаний недопустимим доказом, оскільки для цього відсутні підстави, визначені ст. 87 КПК України.

Доводи з приводу складання протоколу за участі: потерпілого, підозрюваного, захисника, представника, спеціаліста, однак прізвища яких не зазначені та відсутні відомості про їх обізнаність зі змістом протоколу є безпідставними, оскільки графи зазначених учасників не заповнені, що вказує на відсутність таких осію під час проведення слідчої дії. Складність почерку посадової особи в не може вказувати на недопустимість доказу, на що також звернув увагу суд першої інстанції.

Доводи захисника ОСОБА_13 з приводу хибних висновків суду першої інстанції про те, що у ОСОБА_12 могли бути гроші після події, оскільки ніяких доказів щодо наявності у ОСОБА_12 грошей не існує, колегія суддів оцінює критично, оскільки судом першої інстанції не вказав на свої припущення, а зазначив, що цей факт є невідомим та не є кваліфікуючою ознакою дій ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 187 КК України, оскільки розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.

Посилання захисника ОСОБА_13 на визнання висновку судово-медичної експертизи №81 від 07 липня 2020 року недопустимим доказом, оскільки відповідно до вимог ст. 290 КПК України стороні захисту не надані медичні документи потерпілого ОСОБА_14 , які були предметом експертизи, в судовому засіданні такі документи також не надавались, апеляційний суд бере до уваги, однак зауважує наступне.

Ухвалою суду першої інстанції від 24.03.2020 призначено комісійну судово-медичну експертизу. Окрім того, 20.05.2020 прокурором ОСОБА_68 здійснено тимчасовий доступ (т. 4 а.п. 128-131) на підставі ухвали суду від 05.05.2020до медичної карти №380/21 ОСОБА_14 , яка супровідним листом 20.05.2020 надійшла на адресу Красноокнянського районного суду Одеської області (т. 4 а.п. 127). В подальшому медична карта №380/21 супровідним листом направлена на адресу КУ «ООБСМЕ» для проведення комісійної судово-медичної експертизи (т. 4 а.п. 132).

Окрім того, потерпілим ОСОБА_14 03.04.2020 на адресу судді ОСОБА_1 через канцелярію суду надані медичні документи, згідно з додатками, зазначеними в заяві (т. 4 а.п. 63), які в подальшому супровідним листом судді ОСОБА_1 спрямовані до КУ «ООБСМЕ».

13.07.2020 до суду першої інстанції надійшов висновок висновку судово-медичної експертизи №81 від 07 липня 2020 року разом з матеріалами кримінального провадження, медичною карткою та 2-КТ сканами (т. 4 а.п. 170), а в судовому засіданні 13.07.2020 на прохання захисників, в тому числі ОСОБА_13 оголошено резолютивну частину висновку та у захисників не було питань, зауважень та доповнень щодо законності його складення, або невідповідності висновків, чи документів, на підставі яких він був зроблений (т. 4 а.п. 182).

Окрім того, за заявами захисників ОСОБА_15 від 24.07.2020 та ОСОБА_13 03.08.2020 (т. 4 а.п. 202-203) останні ознайомились з матеріалами провадження на момент знаходження медичної документації в них, тобто підстав вважати, що сторона захисту не була ознайомлена у суду апеляційної інстанції відсутні.

Посилання захисника ОСОБА_13 щодо неможливості розгледіти обличчя з відео з камер вуличного спостереження осіб, які пересуваються, особливих ознак, за якими можна ідентифікувати осіб, не видно, в якому населеному пункті проводиться зйомка, в якому місці є голослівними, оскільки в судовому засіданні суду першої інстанції був переглянутий відеофайл з камер відеоспостереження, розташованих в м. Подільськ, Привокзальна площа, 3 та обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , а також потерпілий ОСОБА_14 не заперечували щодо присутності кожного із них на вказаному відео, при цьому сам захисник зазначає, що ОСОБА_12 в судовому засіданні 09.10.2020 зазначив про сумніви щодо наявності на вказаному відео саме його, хоча не заперечував, що перебував на вказаному місці, але злочину не вчиняв. Зазначена позиція розцінюється як позиція захисту, окрім того зазначений відеозапис взятий за основу обвинувачення з огляду на інші докази, що розглядались у сукупності з показаннями свідків та потерпілого. При цьому, всі свідки зазначили, що бачили ОСОБА_12 на місці вчинення злочину біля потерпілого, а сам потерпілий прямо вказує на нього, як на особу, яка вчинила на нього розбійний напад у групі осіб.

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що потерпілий чітко зазначав як власний маршрут, так і пересування групи осіб, яка фактично переслідувала його від залізничного вокзалу до місця нападу. Показання потерпілого щодо маршруту співпадає із поясненнями обвинувачених ОСОБА_69 та ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_66 , ОСОБА_29 , ОСОБА_70 . При цьому і обвинувачений ОСОБА_16 не заперечував, що зустрівся з ОСОБА_71 на перетині вул. Шкільної, коли останній слідував за потерпілим.

Беручи до уваги все вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції проведено детальний аналіз усіх наявних доказів, долучених до кримінального провадження, їм надана належна правова оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, та зазначено, які саме докази судом взято до уваги та на якій підставі судом відхилено доводи сторони захисту та їм надана критична оцінка, та на яких підставах. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом також не встановлено.

Беручи до уваги те, що в апеляційних скаргах захисників не порушувалось питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції виконані вимоги ст. 50, 65 КПК України та останньому призначене покарання відповідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів та відносно останнього можливо застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

З огляду на досліджені під час судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , суд вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 та ОСОБА_12 врахував характер і ступінь тяжкості скоєного злочину, фактичні обставини справи, суспільну небезпеку скоєних кримінальних правопорушень характер та тяжкість вчиненого злочину, спосіб його вчинення, взяв до уваги роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинувачених ОСОБА_72 та ОСОБА_12 будуть досягнуті лише в умовах ізоляції їх від суспільства в місцях позбавлення волі з призначенням покарання в межах санкції статті з призначенням додаткового покарання, яке є обов`язковим.
Суд не вбачав підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_72 , проте на противагу доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 врахував обставини, які пом`якшують відповідальність ОСОБА_72 , а саме часткове визнання ним своєї вини, позитивні характеристики за місцем проживання, та відсутність у нього попередніх судимостей, добровільне відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також позицію прокурора та потерпілого та вважав за можливе призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 187 КК України з чим погоджується і апеляційний суд.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_73 про неврахування судом першої інстанції такої пом`якшуючої вину ОСОБА_72 обставини як активне сприяння у розкритті злочину, не може бути взята судом до уваги, оскільки зазначена пом`якшуюча обставина не знайшла свого відображення в обвинувальному акті, складеному, в тому числі, відносно ОСОБА_74 . І хоча вона може бути застосована судом, однак не в даному випадку, оскільки саме орган досудового розслідування, або прокурор може вказати на наявність такої ознаки, що може бути врахована судом піж час постановлення вироку, а як вбачається з матеріалів кримінального провадження, такі підстави відсутні та прокурором не зазначені.
З огляду на що, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими та призначення мінімального покарання за вчинення вказаного злочину ОСОБА_75 , який на думку суду першої інстанції був ініціатором вчинення злочину, планував його, залучив до його вчинення іншу особу, намагався применшити свою відповідальність за скоєне, є відповідне і достатнє для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_12 суд першої інстанції врахував серед вищезазначеного вчинення злочину в період іспитового строку, що на думку суду негативного характеризують обвинуваченого ОСОБА_12 і свідчать про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя. На противагу цьому, обвинувачений ОСОБА_12 позитивно характеризується за місцем навчання та проживання, добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому, що є обставинами, які пом`якшують його покарання.
Обставиною, яка обтяжує відповідальність обвинуваченого ОСОБА_12 є рецидив злочину.
При цьому, суд, не зважаючи на думку потерпілого про призначення максимального покарання ОСОБА_12 все ж дійшов переконання, що з урахуванням пом`якшуючих обставин, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, призначення такої міри покарання не є належним способом досягнення визначеної у законі її мети, з чим погоджується колегія суддів та вважає, що остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна буде достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів.
Підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання ОСОБА_12 за правила ст. 71 КК України апеляційним судом не встановлено.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу ОСОБА_8 та ОСОБА_12 на вчинення розбійного нападу, та обґрунтовано послався у вироку на показання потерпілого та свідків, які узгоджуються з іншими доказами, безпосередньо сприйнятими судом, зміст яких докладно наведено у вироку, зокрема, з висновком експерта, відеозаписами, аналізом трафіків телефонних розмов та іншими наведеними у судовому рішенні доказами, яким судом дана належна оцінка.
Усупереч твердженням поданих у апеляційних скаргах захисників суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення засудженими інкримінованих злочинів.

Доводи апеляційних скарг захисників та матеріали кримінального провадження не містять вказівки на порушення судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 норм кримінального процесуального закону, які ставили би під сумнів обґрунтованість прийнятого рішення в цій частині.
За таких обставин, підстав для задоволення апеляційних скарг захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 колегія суддів не вбачає, а вирок суду відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, та підстав для його скасування, колегією суддів в ході апеляційного розгляду скарг захисників не встановлено.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги захисників ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 не підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_15 та ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_13 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 залишити без задоволення.
Вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 13.10.2020, яким ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , визнано винуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_10 , визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 296, ст. 198 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців, а засудженими, які утримуються під вартою, у той же строк, з дня отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4