Справа № 710/790/20
Провадження № 1-кп/710/8/21
УХВАЛА

10.03.2021 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора-начальника Шполянського відділу Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шпола клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000476 від 12.09.2017, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,
в с т а н о в и в:
У проваджені Шполянського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.
У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на два місяці з утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» УДПтС України, та надала клопотання у письмовому вигляді.
У клопотанні зазначено, що строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 27.01.2021 закінчується 26.03.2021року, однак ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, що зумовлює необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого.
Мотивуючи клопотання прокурор наголошувала, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та, знаючи про тяжкість покарання, що загрожує йому у разі встановлення винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності, ОСОБА_4 може здійснити спроби переховуватися від суду. Наявність такого ризику підтверджується поведінкою ОСОБА_4 , який здійснював спроби уникнути кримінальної відповідальності та ухилитися від органу досудового розслідування, про що свідчить оголошення його розшуку. При цьому, прокурор зауважила, що ОСОБА_4 не має стійких соціальних зв`язків за місцем проживання, що підтверджується його тривалою відсутністю за місцем проживання. Крім цього, обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, зокрема свідка ОСОБА_6 , який не допитаний безпосередньо у суді та який є братом свідка ОСОБА_7 та сином ОСОБА_8 , які у судовому засіданні надали покази, що підтверджують обгрунтованість підозри вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також намагання залякати свідків з метою замовчування відомих їм обставин справи (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), та оскільки обвинувачений має право знайомитися з матеріалами кримінального провадження, йому відомі анкетні дані свідка, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України) та вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).
Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі.
Адвокат ОСОБА_10 у судове засідання не з`явилась, надала заяву про проведення судового засідання без її участі.
Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , з думкою якої погоджувався і обвинувачений ОСОБА_4 , заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та зазначила, що прокурором не наведено обґрунтованих даних, що ОСОБА_4 може ухилятися від суду, а також не підтверджена можливість його незаконного впливу на свідків. Зазначила, що до Чехії ОСОБА_4 поїхав на роботу, на яку вже їздив багато років поспіль та квиток був придбаний завчасно. Має стійкі соціальні зв`язки, у нього є дружина та неповнолітня донька, раніше не судимий. Зауважувала, що утримання обвинуваченого у слідчому ізоляторі ставить під загрозу його здоров`я у зв`язку з поширенням гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом Covid-19. Крім того, зазначила, що судом не визначено розміру застави. Вважала, що можливо застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту.
Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.
Ухвалою слідчого судді Шполянського районного суду Черкаської області, від 21.05.2020 року підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 02.07.2020, з утриманням в Черкаському слідчому ізоляторі УДПтС України, який у подальшому за судовими рішеннями продовжувався.
Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 27.01.2021 року ОСОБА_4 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26.03.2021 року.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Нормами ст.178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію та майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.
Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010року у справі «Хайредінов проти України» вказано, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Крім того, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).
Оцінивши доводи всіх учасників судового засідання, виходячи з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, враховуючи у сукупності наведені прокурором обставини, які свідчать про наявність зазначених ним ризиків, а саме ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 умисного тяжкого злочину передбаченого ч.2 ст.121 КК України та за вчинення якого кара полягає у позбавленні волі на строк від 7 до 10 років, при цьому суд приймає до уваги усталену практику Європейського Суду, відображену зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», відповідно якої суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, особи обвинуваченого, який після події злочину, у якому його обвинувачують, залишив постійне місце проживання, тривалий час перебував за межами України (понад два роки), перебував у міжнародному розшуку, що дає підстави обґрунтовано очікувати поведінку обвинуваченого, спрямовану на переховування від суду, можливість незаконно впливати на свідка, який не був допитаний у судовому порядку, а також приймаючи до уваги ту обставину, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність наведених ризиків, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є обгрунтованим та підлягає до задоволення.
Щодо не визначення застави, суд зазначає, що ураховуючи те, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, з урахуванням положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, обираючи йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час здійснення судового провадження, суд не визначає розмір застави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.23, 177,331КПК України, суд,

у х в а л и в:
Клопотання прокурора задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 2 (два) місяці з утриманням в ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» УДПтС України.
Строк дії ухвали до 10.05.2021 включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали виготовлено 15.03.2021 року.

Суддя ОСОБА_1