УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому в межах кримінального провадження №0001881 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2021 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троща, Чуднівського району, Житомирської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України

-якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , продовжено строком до 17.07.2021 року включно з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор».

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу якою відмовити у застосуванні відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду задоволено клопотання прокурора. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено строком до 17.07.2021 року включно з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор».

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник вважає, що висунута підозра ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, є необґрунтованою, вказує, що обвинувачений гроші позичав та віддавав їх, а тому не вбачає в його діях шахрайства в особливих розмірах.

На думку сторони захисту, між обвинуваченим та потерпілими існують цивільно-правові відносини, що унеможливлює притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності, а сам по собі факт неповернення боржником займаних коштів за договором займу не може свідчити про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. Щодо відсутності корисливого умислу в діях ОСОБА_6 свідчить і той факт, що грошові кошти потерпілими надавались під проценти, тобто надаючи грошові кошти обвинуваченому, потерпілі мали на меті отримання фінансового прибутку у розмірі 6 процентів місячних від наданих сум.

Крім того, захисник вказує на відсутність ризиків, які заявлені стороною обвинувачення, пояснює, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від суду чи покинути територію України, не має наміру й незаконно впливати на свідків. На думку захисника, жоден з ризиків, передбачених ст.177 КПК України не обґрунтований і не доведений фактичними даними, а є лише припущенням суду, про що формально зазначено в ухвалі суду.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт за №0001881 від 01.06.2020р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

17.05.2021р. прокурором Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_7 подано клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів. В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, яке є особливо тяжким, а тому наявні ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.05.2021 року задоволено клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів до 17.07.2021 включно. Задовольняючи клопотання прокурора, суд дійшов до висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, апеляційний суд дійшов наступного.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до матеріалів судового провадження в провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва перебуває обвинувальний акт за №0001881 від 01.06.2020р. за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

17.05.2021р. прокурором Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_7 подано клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на 60 днів.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд, пославшись на відомості, що характеризують особу обвинуваченого, обставини вчинення та тяжкість інкримінованого йому злочину, прийшов до висновку, що заявлені раніше ризики не зменшилися, а тому запобігти вказаним ризикам інакше, ніж шляхом тримання обвинуваченого під вартою, наразі не видається за можливе.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відносить до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років з конфіскацією майна, офіційно не працює. Судове провадження на даний час триває.

Наведені обставини підтверджують ризик того, що обвинувачений може переховуватись від суду, оскільки усвідомлює можливість призначеного йому покарання у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину. Окрім цього ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України не зменшився адже ОСОБА_6 відомі всі свідки вчинення ним кримінального правопорушення, та останні не допитані безпосередньо судом, обвинувачений може незаконно спливати на учасників кримінального провадження.

Вищенаведені підстави підтверджують наявність ризиків, передбачених, п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому висновок суду першої інстанції про наявність зазначених ризиків є вірним.

Також є необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянта в частині необґрунтованості висновків суду першої інстанції про наявність достатніх підстав вважати що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості злочину та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 дії запобіжного у вигляді тримання під вартою для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків, оскільки застосування більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 має постійне місце проживання, родину, на утриманні неповнолітню дитину, з огляду на характер, обставини та велику суспільну небезпечність кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, не зменшують встановлених ризиків та не є визначальними аргументами, які б давали можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Беручи до уваги доведеність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, про що просить апелянт.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 травня 2021 року, якою запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , продовжено строком до 17.07.2021 року включно з утриманням в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: