Номер провадження: 11-кп/813/1279/21
Номер справи місцевого суду: 521/2772/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2021 року м. Одеса

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , за участі:

за участю: секретаря с/з ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши в порядку підготовки до апеляційного розгляду клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника Прилепського про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, яка народилася у с. Новоселівка Арцизького району Одеської області, має середню спеціальну освіту, не працює, заміжня, має дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживала за адресою: АДРЕСА_2

обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0005175 від 25 листопада 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2021 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.121; ч.4 ст.187 КК України та йому призначено покарання: за ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років; за ч.4 ст.187 КК України 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, окрім житла.

Цим же вироком ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що є її власністю, окрім житла.

До набрання вироком законної сили до обвинувачених застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Не погодившись з вироком суду обвинувачена ОСОБА_6 , її захисник ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_8 , що діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подали апеляційні скарги.

Ухвалою судді-доповідача від 12 квітня 2021 року було відкрито апеляційне провадження за поданими апеляційними скаргами.

Пунктом 3) ч.1 ст. 401 КПК України передбачено, що суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок суду першої інстанції вирішує клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу.

Обвинувачена ОСОБА_6 та її захисник ОСОБА_5 разом з апеляційними скаргами подали клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт до набрання вироком законної сили.

Обвинувачена ОСОБА_6 вимоги свого клопотання обґрунтувала тим, що раніше вона ніколи не притягалась до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем мешкання, навчання та роботи. Зазначила, що у 2019 році вона уклала шлюб та 04 жовтня 2019 року народила дитину, яка через свій малий вік потребує материнського догляду та піклування. Крім того зазначила, що в умовах слідчого ізолятору погіршився стан її психологічного здоров`я.

Захисник ОСОБА_5 доводи свого клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу обґрунтував тим, що під час судового розгляду з 30 серпня 2018 року до неї був застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, який виконувався обвинуваченою без жодних процесуальних порушень. 04 жовтня 2019 року обвинувачена народила сина, станом на день ухвалення вирок вона годувала сина грудьми і розлука з дитиною стала важким випробуванням для обвинуваченої. Захисник вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_5 та обвинувачену ОСОБА_6 , які підтримали заявлені клопотання про зміну запобіжного заходу, вислухавши думку прокурора ОСОБА_4 , яка заперечувала проти їх задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з положеннями ч.3 ст.176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Суддя-доповідач бере до уваги, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював (у справі Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства, Феррарі-Браво проти Італії, Мюррей проти Сполученого Королівства) що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 19 лютого 2021 року ОСОБА_6 визнана винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що є її власністю, окрім житла.

Таким чином у даному кримінальному провадженні беззаперечно існує ризик того, що з метою уникнення відбування значного терміну призначеного покарання обвинувачена ОСОБА_6 може переховуватись від апеляційного суду, змінити місце проживання, або взагалі залишити територію України.

Наявність у обвинуваченої малолітньої дитини не є перешкодою для виконання вищевказаних дій та жодним чином не зменшує існування ризику, передбаченого п.1) ч.1 ст.177 КПК України.

З урахуванням тяжкості призначеного ОСОБА_6 покарання жодні більш м`які запобіжні заходи у даному випадку не дадуть змогу контролювати місце знаходження обвинуваченої.

За таких обставин суддя-доповідач вважає, що клопотання ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_5 не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 131, 176, 177, 183, 194, 401 КПК України, суддя-доповідач,-

УХВАЛИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 та її захисника ОСОБА_5 про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач
Одеського апеляційного суду ОСОБА_2