ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/762/21 Справа № 185/3493/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
заявника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали за апеляційною скаргою представника заявника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 , -
ВСТАНОВИЛА:
цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
про відновлення судового провадження, закриття кримінальної справи та скасування запобіжного заходу за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 166 КК України (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції 2001 року).
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції послався на те, що матеріали кримінальної справи № 1/259/54/14 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 166 КК України (1960 року), ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 166 КК України (1960 року), ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 366 та ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_11 за ч. ч. 2, 3 ст. 166 КК України (1960 року), ч. 2 ст. 118 КК України (1960 року), ст. 121 КК України (1960 року), ч. 4 ст. 152 КК України та ч. 3 ст. 365 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 166 КК України (1960 року), ч. 2 ст. 366 КК України із зібраними під час досудового слідства доказами у справі відсутні, як у учасників судового процесу, так і не були надані суду.
Суд першої інстанції зазначив, що по даній кримінальній справі підсудними є ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , а у зв`язку з тим, що наданих суду документів та матеріалів не достатньо, суд не може вирішити питання і про виділення матеріалів з даної кримінальної справи відносно ОСОБА_7 .
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що подані до заяви заявником матеріали не є достатніми для ухвалення відповідного судового рішення. Таким чином, відсутні підстави для вчинення судом необхідних процесуальних дій, а саме здійснення судового розгляду по кримінальній справі окремо за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 166 КК України (1960 року), ч. 2 ст. 366 КК України у відповідності до частини 3 статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», так як суд позбавлений можливості, навіть призначити його до судового розгляду, у зв`язку з недостатністю поданих заявником документів і матеріалів для ухвалення відповідного судового рішення, а тому заява ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі:
- заявник ОСОБА_7 просить вказану ухвалу скасувати та направити справу № 185/3493/19 для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
Вважає оскаржуване рішення необґрунтованим.
Зазначає, що постановою Верховного Суду від 20.05.2020 року ухвали судів першої та апеляційної інстанцій були скасовані, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, справу було направлено на новий судовий розгляд до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області. У постанові Верховний Суд вказав, що судами не було обрано і застосовано належну правову процедуру, чим фактично позбавлено заявника ефективного засобу юридичного захисту та можливості виправити стан правової невизначеності, в якому він перебуває протягом довготривалого часу.
Заявник вважає, що наданих ним доказів існування кримінальної справи відносно нього, у тому числі таких як обвинувальний висновок, постанова про притягнення в якості обвинуваченого, та тих, що надійшли з Офісу Генерального прокурора, цілком, на його думку, достатньо для відновлення справи, вирішення питання щодо виділення матеріалів відносно обвинуваченого ОСОБА_7 та слухання її по суті.
На думку заявника, збирання доказів та доведення винуватості особи у вчиненні злочину покладено на сторону обвинувачення, а відтак, зобов`язання заявника надати будь-які інші докази по кримінальній справі відносно нього, є незаконним.
Вважає, що судом першої інстанції проігноровано позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 20.05.2020 року, в контексті того, що доступ до правосуддя є одним із основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 55, п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ч. 6 ст. 7, ст. 9, ст. 24 КПК України).
На думку заявника, судом першої інстанції не забезпечене правильне застосування норм матеріального, процесуального права щодо довготривалого перебування заявника як обвинуваченої особи у стані невизначеності, питань запобіжного заходу, поновлення судового слідства, терміну розгляду справи, що є підставами для закриття за реабілітуючих підстав кримінальної справи № 1/259/54-14 щодо ОСОБА_7 .
Заслухавши суддю-доповідача, думку ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги його адвоката та просив її задовольнити, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.
Перевіркою наявних матеріалів провадження встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 524 КПК України, відновленню підлягають втрачені матеріали в тому кримінальному провадженні, яке завершилося ухваленням вироку суду.
Тобто, вказана норма кримінального процесуального закону визначає ключову умову розгляду заяви щодо відновлення втраченого судового провадження, а саме відновлюватися можуть лише втрачені матеріали кримінального провадження, що завершилося ухваленням вироку суду.
Із заяви поданої ОСОБА_7 до суду першої інстанції вбачається, що він просить відновити провадження по кримінальній справі № 1/259/54/14 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 166 КК України (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції 2001 року), за результатами розгляду кримінальної справи № 1/259/54/14 за реабілітуючих підстав закрити провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 166 КК України (в редакції 1960 року), ч. 2 ст. 366 КК України (в редакції 2001 року) та скасувати запобіжний захід підписку про невиїзд, обрану 04 листопада 2010 року суддею Кіровського районного суду м. Макіївки. Вказана територія є на теперішній час непідконтрольною.
Отже, підстави стверджувати, що вказане питання є неврегульованим або неоднозначно врегульованим відсутні.
Тому положення ч. 6 ст. 9 КПК України, за таких обставин, не застосовуються.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для вчинення судом необхідних процесуальних дій, а саме здійснення судового розгляду по кримінальній справі окремо за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 166 КК України (1960 року), ч. 2 ст. 366 КК України у відповідності до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», оскільки суд першої інстанції позбавлений можливості призначити його до судового розгляду, у зв`язку з недостатністю поданих заявником документів і матеріалів для ухвалення відповідного судового рішення.
Тому, в задоволенні заяви ОСОБА_7 було обґрунтовано відмовлено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції, в ході апеляційного розгляду не встановлено.
Ухвала суду за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, - слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.
Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4