Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/1656/19
У Х В А Л А
07.06.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , під час розгляду у відкритому судовому засіданні кримінального провадження №0000194 від 25.02.2016 по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст.191, ч.3 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду перебуває провадження щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.191, ч.3 ст. 191 КК України.

Прокурор подав клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Захисник подав клопотання про скасування накладеного грошового стягнення.

Клопотання про обрання запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання мотивоване тим, що у сукупності ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191 та ч. 3 ст. 191 КК України.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.191, ч. 3 ст. 191 КК України, за які передбачене покарання у вигляді обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років або позбавленням волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, який у відповідності до ст. 12 КК України відносить до тяжкого злочину.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів проти власності та які, відповідно до примітки ст. 45 КК України, відносяться до корупційних злочинів та за які передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до восьми років, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду не з`являтись на виклики слідчого, прокурора, суду, з метою переховування від органів досудового розслідування, може виїхати за межі Закарпатської області, впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та існує ризик його протиправної поведінки, у зв`язку з чим до нього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

Відповідно до ст. ст. 177, 194 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду ; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні : перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою 177 КПК України. '

З метою досягнення дієвості судового розгляду даного кримінального провадження, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, так як існує обґрунтована підозра щодо вчинення ним тяжкого злочину, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавленням волі на до 8 років, а не обрання такого виду запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим ОСОБА_6 , покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім цього ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, може переховуватися від судових органів та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а також з метою запобігання вчинення ним нових правопорушень, та враховуючи те, що дія раніше обраного запобіжного заходу скінчилася, а не обрання запобіжного заходу є недостатнім для запобігання вищевказаним ризикам, які на даний час не зменшились, існує необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Враховуючи наведене, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК України, дає підстави для обрання стосовно ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_6 , не з`явився до Виноградівського районного суду для участі у проведенні судових засідань на 27.05.2021 р та 03.06.2021 р. з поважних причин, а саме 27.05.2021 р. о 10.50 годині знаходився на прийомі у лікаря амбулаторії с.Теково, що підтверджується довідкою № 12 від 27.05.2021 р. Також, інформаційною довідкою №9356- 3225-1022-7968 від 02.06.2021 р. підтверджується, що лікар амбулаторії с.Теково, направив ОСОБА_6 на консультацію лікаря кардіолога, діагноз: К86/Гіпертонія неускладнена. Після цього, 03.06.2021 р. обвинувачений ОСОБА_6 , знаходився на прийомі у лікаря кардіолога Виноградівської лікарні, що підтверджується довідкою від 03.06.2021 р. Діагноз ОСОБА_6 : гіпертензивна (гіпертонічна) хвороба з переважним ураженням серця без (застійної) серцевої недостатності І ст, 2 ст, ризик помірний.

Постановою Кабінету Міністрів України №405 від 21.04.2021 p., затверджено зміни до актів КМУ, якими : у постанові Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (Офіційний вісник України, 2021 p., № 1, ст.14, № 17, ст. 664, № 27, ст. 1442): 1) у пункті 1 слово "квітня" замінити словом "червня". Тобто дію загальнонаціонального карантину продовжено до 30 червня 2021 р. Розпорядженням Виноградівського районного суду Закарпатської області, встановлені обмеження у відвідуванні судових засідань на період дії карантину, в тому числі можливість відкладення розгляду справ, у зв`язку з карантинними заходами.

Таким чином, поважність причин неприбуття ОСОБА_6 до Виноградівського районного суду для участі у проведенні судових засідань від 27.05.2021 р. та 03.06.2021 p., підтверджується відповідними документами. Окрім іншого, обвинувачений ОСОБА_6 , не був викликаний до суду належним чином, у встановленому КПК порядку повістки чи повідомлення про виклик не отримував, що також підтверджується матеріалами кримінальної справи. Саме клопотання про накладення на обвинуваченого ОСОБА_6 грошового стягнення, було висловлене прокурором в усному порядку, безпосередньо під час судового засідання. Водночас, глава 12 КПК України, вимагає подання клопотання про накладення грошовошо стягнення на особу в письмовому вигляді, із викладенням відомостей, які підтверджують невиконання особою обов`язку, дати та місця складення клопотання. До клопотання додаються копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує свої доводи. Внаслідок цього, прокурор не дотримався встановленої форми внесення клопотання про накладення на обвинуваченого грошового стягнення, що є грубим процесуальним порушенням.

Вважає, що ухвала суду від 03.06.2021 p., про накладення на обвинуваченого ОСОБА_6 грошового стягнення за неявку в судові засідання призначені на 27.05.2021 р. та 03.06.2021 р. є такою, що прийнята передчасно та підлягає скасуванню, з викладених попередньо підстав.

Прокурор подане клопотання підтримав.

Представник потерпілого розгляд клопотання залишив на розсуд суду.

Обвинувачений та захисник щодо клопотання просили відмовити за безпідставністю.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Запобіжні заходи застосовуються за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії викладені вище.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу крім наявності ризиків, зазначених у статті 177, враховуються тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа, її вік, стан здоров`я, розмір майнової шкоди, майновий стан, наявність родини та утриманців, місце проживання та інші обставини, що її характеризують.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого суд враховує не тільки положення, передбачені в КПК України, а й вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується за ч.2 ст. 190 КК України, за що передбачено карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років, та за ч.3 ст. 190 КК України, санкція якої передбачає позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Крім того, з часу надходження справи до суду обвинувачений неодноразово не з`являвся на судові засідання.

Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182).

Зокрема, судом враховується те, що згідно рішення Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

До уваги приймається практика Європейського суду з прав людини, зокрема, п. 51 у справі «Летелье проти Франції» (рішення від 26. 06. 1991) про те, що «суд визнає, що особлива тяжкість деяких правопорушень може визвати таку реакцію суспільства та соціальні наслідки, які роблять виправдане попереднє утримання в крайньому разі на протязі певного часу. При виключних обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, в крайньому разі в такій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку в наслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна рахувати виправданим, тільки, якщо маються підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно знаходиться під загрозою».

У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

При цьому, суд звертає увагу на те, що такі об`єктивні дані не повинні бути достатніми для засудження особи, апріорі, останні повинні лише об`єктивно зв`язувати певну особу з певним злочином для можливості застосування заходу забезпечення кримінального провадження при наявності реальних ризиків, а у разі ж не доведеності вини особи за наслідками судового розгляду, останній може бути виправданий судом, у тому числі, з урахуванням положень Конституції України.

Суд вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання відповідає характеру та тяжкості діянь, яке інкримінуються, тяжкістю покарання, яке загрожує згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено, тож суд приходить до висновку про доцільність застосування відносно обвинуваченого особистого зобов`язання.

Таким чином, запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_6 та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, зможе забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу.

Вирішуючи клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.147 КПК України особа, на яку було накладено грошове стягнення та яка не була присутня під час розгляду цього питання слідчим суддею, судом, має право подати клопотання про скасування ухвали про накладення на неї грошового стягнення.

Встановлено, що ухвалою від 03.06.2021 р. на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 накладено грошове стягнення у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2270 грн.

Подані захисником копії довідки Виноградівського ЦП МСД від 27.05.2021 р. та направлення на консультацію від 02.06.2021 року досліджувалися при винесенні ухвали. Додатково захисником надано консультацію кардіолога від 03.06.2021 р.

Вказані довідки не підтверджують неможливості ОСОБА_6 брати участь у розгляді справи, оскільки посвідчують виключно факти звернення особи на консультацію лікаря. Доказів госпіталізації чи іншого критичного стану здоров`я обвинуваченим не надано.

За наслідком дослідження наданих довідок суд констатує, що обвинуваченим надано довідки на підтвердження виключно звернення на консультацію до лікаря, а відтак таке розцінюється як умисні дії з метою затягування розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 140-143, 323 КПК України,-

У Х В А Л И В:

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покласти такі обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; повідомляти суд про зміну місця проживання та утримуватися від спілкування із свідками.

У задоволенні клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1