ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/260/21 Справа № 712/8976/18 Категорія: ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 186, ч.3 ст. 357, ч.1,2 ст. 361, ч.1,2 ст. 200, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора обвинуваченої захисника ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 січня 2021 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Черкаси, громадянку України, із середньою освітою, непрацюючу, неодружену, зареєстровану у АДРЕСА_1 , останнє місце проживання у АДРЕСА_2 , раніше судиму:

10.12.2013 вироком Соснівського районного суду м. Черкаси за ч.3 ст. 307, ч.2 ст. 306, 69, 70 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, звільнена з місць позбавлення волі 27.05.2016 у зв`язку з відбуттям покарання, -

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 186, ч.3 ст. 357, ч.1, ч.2 ст. 361, ч.1, ч.2 ст. 200 КК України, та виправдано її за недоведеністю вчинення нею цих кримінальних правопорушень.

Визнано ОСОБА_7 винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст. 185 і ч.3 ст. 187 КК України, і призначено їй покарання:

- за ч.3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;

-за ч.3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього належного їй майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців з конфіскацією всього належного їй майна.

Строк покарання визначено обчислювати з 16 січня 2021 року. Зараховано в строк покарання, призначеного за сукупністю злочинів, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 із 05 липня 2018 року по 16 січня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_7 залишено у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Ухвалено стягнути з засудженої ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3718 грн.

Судові витрати у розмірі 572 грн. за проведення товарознавчої експертизи № 8/523 від 15.05.2018 віднесено на рахунок держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 на суму 398 грн. 30 коп. залишено без розгляду.

Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України,

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 січня 2021 року ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона 02 травня 2018 року (точний час не встановлено) з умислом на таємне викрадення чужого майна шляхом розбиття вікна проникла всередину будинку АДРЕСА_3 , який належить потерпілому ОСОБА_12 , звідки таємно викрала чуже майно: пилосос «Зельмер» вартістю 2883 грн. 33 коп., мікрохвильову піч «Самсунг» вартістю 1233 грн.33 коп., мультиварку «Делфа» вартістю 533 грн. 33 коп., після чого покинула місце злочину, а викрадене майно заклала до ломбарду ПП «Гроші тут» у м. Черкасах, завдавши потерпілому ОСОБА_12 матеріальної шкоди на 4 649 грн. 99 коп.

Зазначеними умисними діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло.

Також біля 22 години 55 хвилин 05 травня 2018 року ОСОБА_7 перебувала в приміщенні закладу «Роял лото» по вул. Сумгаїтській, 10 в м. Черкаси і умисно з метою заволодіння чужим майном напала на працівницю вказаного закладу потерпілу ОСОБА_13 підійшла ззаду до потерпілої та, тримаючи руків`я ножа в правій руці, піднесла його клинок до шиї ОСОБА_13 і наказала передати їй ключ від кімнати, де знаходились гроші. Після цього потерпіла ОСОБА_13 , до якої обвинуваченою застосована погроза насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, виконала вимогу обвинуваченої. Далі обвинувачена ОСОБА_7 із використанням переданих їй потерпілою ключів проникла до кімнати, в якій зберігались гроші, звідки взяла картонну коробку з-під чаю з коштами у сумі 1800 грн., після чого з місця вчинення злочину зникла.

Цими умисними діями ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст. 187 КК України, напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та поєднаний з проникненням у інше приміщення (розбій).

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні інших кримінальних правопорушень за таких обставин.

17.04.2018 близько 4 години ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку № 83 по вул. Гагаріна в м. Черкаси, помітила потерпілу ОСОБА_11 , яка внаслідок вживання алкогольних напоїв перебувала в безпорадному стані і лежала на газоні біля вищевказаного будинку, де за раптово виниклим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_7 підійшла до потерпілої та, вихопивши з її руки, відкрито заволоділа чужим майном, яке належить ОСОБА_11 , а саме, мобільним телефоном «Samsung SM J-710» вартістю 3599 грн. 66 коп., і з викраденим з місця злочину зникла, чим заподіяла потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вище зазначену суму.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 186 КК України, - відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Вона ж, 17 квітня 2018 року в нічний час доби, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, йдучи по вул. Гагаріна в бік вулиці Припортової, побачила, що на землі лежить невідома їй раніше дівчина, котра візуально перебувала в безпорадному стані внаслідок вживання алкоголю, в якої із правої кишені штанів умисно, таємно, з корисливих мотивів, заволоділа платіжною банківською карткою ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , на якій були грошові кошти. Присвоївши платіжну картку ОСОБА_11 , та отримавши її в своє повне розпорядження, усвідомлюючи настання суспільно-небезпечних наслідків, незаконно заволоділа іншими особистими важливими документами, які в подальшому дали змогу вчинити їй ряд інших злочинів.

У відповідності до Закону України від 2 квітня 1992 року «Про інформацію», Закону від 2 жовтня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в України», п.1 ст. 5 Закону від 22 травня 2003 року «Про електронні документи та електронний документообіг», «Положення про міжбанківські розрахунки», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 8 жовтня 1998 року, і ст. 200 КК України платіжні банківські картки є електронним платіжним документам.

У відповідності до ст. 1 Закону від 2 жовтня 1992 року «Про інформацію», підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1 п. 15.2 ст. 15 Закону від 5 квітня 2001 року «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону від 7 грудня 2000 року «Про банки та банківську діяльність» документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку.

Один із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби, серед яких є платіжні картки, які є емітованими в установленому законодавством порядку пластиковими чи іншого виду картками, що використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або в банку , а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Згідно п.1.4 «Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року №223, спеціальним платіжним засобом разом із іншими визнається платіжна картка, що виконує функцію засобу ідентифікації, за допомогою якої її держатель здійснює платіжні операції, установлені договором з емітентом - банком, що є членом платіжної системи та здійснює емісію спеціальних засобів, тобто проводить операції з її випуском.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України, - незаконне заволодіння будь-яким способом іншим важливим документом.

Вона ж повторно, маючи умисел, направлений на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 , у невстановлений слідством час, використовуючи банкомат ПАО КБ „ПРИВАТБАНК, що розташований в будинку № 239 по бульвару Шевченка в м. Черкаси, шляхом використання попередньо викраденого мобільного телефону «Samsung SM J-710», за допомогою якого вона зайшла в мобільний додаток «Приват24» та довідалася ПІН-код картки № НОМЕР_1 , з використанням якого здійснила операції по зняттю готівкових коштів на суму 200 грн. з банківського рахунку за вказаним номером потерпілої ОСОБА_11 , якими розпорядилася на власний розсуд.

У зв`язку з цим ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.

Вона ж, не маючи освіти в галузі інформаційних технологій, будучи людиною, що розбирається в тонкощах користування послугами автоматизованих систем, будучи непрацездатною, не маючи постійного доходу, маючи злочинний намір спрямований на особисте збагачення, шляхом отримання вигоди у протизаконний спосіб, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, 17.04.2017, встановити більш точний час під час проведення досудового розслідування не представилося можливим, з використанням банкомату ПАТ КБ Приватбанк, розташованого за адресою м. Черкаси, бульв. Шевченка, 239, за допомогою викраденого мобільного телефону «Samsung SM J-710» незаконно отримала доступ до автоматизованої системи «Приват24» та секретного коду доступу до платіжної картки ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_1 ОСОБА_11 і можливість розпорядитись майном останньої на власний розсуд. Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_11 , використовуючи ім`я останньої, скориставшись банкоматом ПАТ КБ Приватбанк, який розташований за адресою м. Черкаси, бульв. Шевченка, 239, ввела секретний код доступу до електронної автоматизованої системи ПАТ КБ ІНФОРМАЦІЯ_2 , у результаті чого проникла до вказаної електронної системи без дозволу власниці ОСОБА_11 . Таким чином, шляхом підробки відомостей стосовно потерпілої ОСОБА_11 . ОСОБА_7 підробила інформацію автоматизованої системи, що призвело до витоку такої інформації.

У зв`язку з цим ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 361 КК України, - несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку та підробки інформації.

Вона ж повторно, не маючи освіти в галузі інформаційних технологій, будучи людиною, що розбирається в тонкощах користування послугами автоматизованих систем, будучи непрацездатною, тобто не маючою постійного доходу, маючи злочинний намір спрямований на особисте збагачення, шляхом отримання вигоди у протизаконний спосіб, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, 17.04.2018, більш точного часу встановити під час досудового розслідування не представилося можливим, з використанням платіжного терміналу, розташованого в магазині АТБ за адресою, АДРЕСА_4 , за допомогою раніше незаконно отриманого секретного коду доступу до платіжної картки ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_1 ОСОБА_11 здійснила операцію по безготівковому розрахунку за покупку на суму 53 грн.80 коп. Таким чином, шляхом підробки відомостей стосовно потерпілої ОСОБА_11 , ОСОБА_7 підробила інформацію автоматизованої системи, що призвело до витоку такої інформації.

Вона ж, повторно, не маючи освіти в галузі інформаційних технологій, будучи людиною, що розбирається в тонкощах користування послугами автоматизованих систем, будучи непрацездатною, тобто не маючою постійного доходу, маючи злочинний намір спрямований на особисте збагачення, шляхом отримання вигоди у протизаконний спосіб, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, 17.04.2018, більш точного часу встановити під час досудового розслідування не представилося можливим, з використанням платіжного терміналу, розташованого в магазині АТБ за адресою, АДРЕСА_4 , за допомогою раніше незаконно отриманого секретного коду доступу до платіжної картки ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_1 ОСОБА_11 здійснила операцію по безготівковому розрахунку за покупку на суму 73 грн., Таким чином, шляхом підробки відомостей стосовно потерпілої ОСОБА_11 . ОСОБА_7 підробила інформацію автоматизованої системи, що призвело до витоку такої інформації.

Вона ж повторно, не маючи освіти в галузі інформаційних технологій, будучи людиною, що розбирається в тонкощах користування послугами автоматизованих систем, будучи непрацездатною, тобто не маючою постійного доходу, маючи злочинний намір спрямований на особисте збагачення, шляхом отримання вигоди у протизаконний спосіб, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, 17.04.2018, більш точного часу встановити під час досудового розслідування не представилося можливим, з використанням платіжного терміналу, розташованого в магазині АТБ за адресою, АДРЕСА_4 , за допомогою раніше незаконно отриманого секретного коду доступу до платіжної картки ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_1 ОСОБА_11 здійснила операцію по безготівковому розрахунку за покупку на суму 71 грн.50 коп. Таким чином, шляхом підробки відомостей стосовно потерпілої ОСОБА_11 , ОСОБА_7 підробила інформацію автоматизованої системи, що призвело до витоку такої інформації.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 361 КК України, - несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем, що призвело до витоку та підробки інформації, вчинене повторно.

Вона ж, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння та обертання на свою користь грошових коштів ОСОБА_11 , 17.04.2018 (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), перебуваючи за адресою м. Черкаси, бульв. Шевченка, 239, з використанням викраденого мобільного телефону «Samsung SM J-710» здійснила авторизацію в системі «Приват 24» ПАТ КБ ПриватБанку від імені ОСОБА_11 та дізналася секретний код доступу до банківської картки ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_1 ОСОБА_11 , за допомогою якого із використанням вище вказаної банківської картки в банкоматі Приват Банку без дозволу ОСОБА_11 та відома виконала підробку документа на переказ, який існує в електронній формі, а саме - заявки на зняття грошових коштів, після цього використала вказаний підроблений документ на переказ для отримання доступу до банківського рахунку потерпілої ОСОБА_11 № НОМЕР_1 та ініціювала зняття готівки в банкоматі, в сумі 200 грн., які в подальшому були витрачені на власні потреби, спричинивши своїми діями матеріального збитку потерпілій ОСОБА_11 на суму 200 грн.

У зв`язку з цим ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 200 КК України, - підробка документів на переказ коштів та їх використання.

Вона ж повторно, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння та обертання на свою користь грошових коштів ОСОБА_11 17.04.2018 (більш точного часу встановити під час досудового розслідування не представилося можливим), перебуваючи за адресою м. Черкаси, бульв. Шевченка, 239, за допомогою викраденого мобільного телефону «Samsung SM J-710» здійснила авторизацію в системі «Приват 24» ПАТ КБ ПриватБанку від імені ОСОБА_11 та дізналася секретний код доступу до банківської картки ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_1 ОСОБА_11 , за допомогою якого із використанням вище вказаної банківської картки в терміналі без дозволу ОСОБА_11 та відома виконала підробку документа на переказ, який існує в електронній формі, а саме - заявки на безготівковий розрахунок за покупки, після цього використала вказаний підроблений документ на переказ для отримання доступу до банківського рахунку потерпілої ОСОБА_11 № НОМЕР_1 та ініціювала безготівковий розрахунок за покупку в сумі 53,80 грн., спричинивши своїми діями матеріального збитку потерпілій ОСОБА_11 на суму 53,80 грн.

Також ОСОБА_7 повторно, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння та обертання на свою користь грошових коштів ОСОБА_11 , 17.04.2018 (більш точного часу встановити під час досудового розслідування не представилося можливим), перебуваючи за адресою м. Черкаси, бульв. Шевченка, 239, за допомогою викраденого мобільного телефону «Samsung SM J-710», здійснила авторизацію в системі «Приват 24» ПАТ КБ ПриватБанку від імені ОСОБА_11 та дізналася секретний код доступу до банківської картки ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_1 ОСОБА_11 за допомогою якого із використанням вище вказаної банківської картки в терміналі, без дозволу ОСОБА_11 та відома виконала підробку документа на переказ, який існує в електронній формі, а саме - заявки на безготівковий розрахунок за покупки, після цього використала вказаний підроблений документ на переказ для отримання доступу до банківського рахунку потерпілої ОСОБА_11 № НОМЕР_1 та ініціювала безготівковий розрахунок за покупку, в сумі 73 грн., спричинивши своїми діями матеріального збитку потерпілій ОСОБА_11 на суму 73 грн.

Вона ж повторно, порушуючи встановлений діючим законодавством України порядок функціонування банківської системи України, як складової частини кредитно-фінансової системи держави, маючи умисел на заволодіння та обертання на свою користь грошових коштів ОСОБА_11 , 17.04.2018 (більш точного часу встановити під час досудового розслідування не представилося можливим), перебуваючи за адресою м. Черкаси, бульв. Шевченка, 239, за допомогою викраденого мобільного телефону «Samsung SM J-710» здійснила авторизацію в системі «Приват 24» ПАТ КБ ПриватБанку від імені ОСОБА_11 та дізналася секретний код доступу до банківської картки ПАТ КБ Приватбанк № НОМЕР_1 ОСОБА_11 , за допомогою якого із використанням вище вказаної банківської картки в терміналі, без дозволу ОСОБА_11 та відома виконала підробку документа на переказ, який існує в електронній формі, а саме - заявки на безготівковий розрахунок за покупки, після цього використала вказаний підроблений документ на переказ для отримання доступу до банківського рахунку потерпілої ОСОБА_11 № НОМЕР_1 та ініціювала безготівковий розрахунок за покупку, в сумі 71,50 грн., спричинивши своїми діями матеріального збитку потерпілій ОСОБА_11 на суму 71,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачувалась у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 200 КК України, - підробка документів на переказ коштів та їх використання, вчинена повторно.

Місцевим судом визнано недоведеним пред`явлене обвинувачення ОСОБА_7 в частині викрадення у потерпілого ОСОБА_14 разом із вказаним вище майном і іншого майна парфумів «Діор», рюкзака, предметів одягу (трьох пухових курток, спортивного костюма), шліфувальної машинки, аудіо колонок, оскільки ОСОБА_12 показав, що спочатку вважав, що у нього з будинку зникли вказані речі, тому дав слідчому показання про їх викрадення, але у подальшому виявив ці речі у своєму будинку.

По епізодах, пов`язаних із потерпілою ОСОБА_11 , місцевим судом встановлено, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що саме обвинувачена, а не інша особа, умисно незаконно заволоділа майном потерпілої та здійснювала незаконні операції з банківською карткою. Крім того, ОСОБА_7 висунуто обвинувачення в тому, що вона заволоділа платіжною карткою потерпілої ОСОБА_11 , незаконно отримала доступ до банківського рахунку потерпілої ОСОБА_11 , тощо. Однак місцевим судом встановлено із показань самої потерпілої та виписки із банківського рахунку, що насправді певні операції невстановленою особою проведено з банківською карткою та банківським рахунком чоловіка потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_15 . Таким чином винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень не доведена, а тому в цій частині обвинувачення місцевим судом винесено виправдувальний вирок.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій просив його скасувати в зв`язку з невідповідністю покарання тяжкості злочину, особі засудженої внаслідок м`якості і неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 186, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 357, ч.1,2 ст. 361, ч.1,2 ст. 200, ч.3 ст. 185 КК України, та призначити покарання: за ч.1 ст. 186 - 1 рік позбавлення волі, за ч.2 ст. 185 - 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 - 4 роки позбавлення волі, ч.3 ст. 357 - 1 рік обмеження волі, за ч.1 ст. 361 - 2 роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з роботою електронно-обчислювальних машин, автоматизованих систем, комп`ютерних мереж, за ч.2 ст. 361 - 3 роки позбавлення волі без позбавлення права обіймати посади, пов`язані з роботою електронно-обчислювальних машин, автоматизованих систем, комп`ютерних мереж, за ч.1 ст. 200 - штраф 3 тис неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.2 ст. 200 - штраф 5 тис. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за ч.3 ст. 187 - 12 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визнати ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього належного майна.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що місцевим судом безпідставно визнано невинуватою ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 186, ч.3 ст. 357, ч.1,2 ст. 361, ч.1,2 ст. 200 КК України, та виправдано її за недоведеністю вчинення нею цих кримінальних правопорушень.

Вказує, що судом першої інстанції не надано оцінки доказам причетності ОСОБА_7 до зазначених кримінальних правопорушень, зокрема вилучені фото-відеозаписи на яких відображена обвинувачена, яка тривалий час за допомогою мобільного телефону перед входом до магазину «АТБ» проводить маніпуляції, після чого вдягає сонцезахисні окуляри, капюшон підходить до банкомату та знімає грошові кошти, та купляє продукти в магазині «АТБ». Крім того, свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні показала, що мобільний телефон потерпілої ОСОБА_11 вона придбала у незнайомого чоловіка поряд з яким знаходилась обвинувачена. Також, у довідці про рух грошових коштів зазначено час зняття грошових коштів з банківської карти, яка була викрадена у потерпілої, який співпадає з часом фото-відеозаписів на яких зображена обвинувачена. Вважає, що вигадана історія обвинуваченою про те, що її знайомий на ім`я ОСОБА_17 дав їй мобільний телефон і банківську картку та вона зняла з неї грошові кошти і купляла продукти харчування безглузда, оскільки на відеозаписах з камер відеоспостереження з магазину «АТБ» видно, що обвинувачена перебувала сама в момент здійснення авторизації в системі «Приват 24» ПАТ КБ ПриватБанку від імені потерпілої.

Крім того, прокурор не оспорює вирок місцевого суду в частині доведеності вини та правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185 і ч.3 ст. 187 КК України, однак вказує на невідповідність призначеного показання тяжкості злочину, особі засудженої внаслідок м`якості. Звертає увагу на тяжкість вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, відсутність щирого каяття та рецидив злочинів.

12.05.2021 прокурор Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 подав доповнення до своєї апеляційної скарги, в якому вказував на необхідність дослідження характеризуючих даних щодо ОСОБА_7 та дослідження в ході апеляційного розгляду ряду доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просила визнати її невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 186, ч.3 ст. 357, ч.1, ч.2 ст. 361, ч.1, ч.2 ст. 200, ч.3 ст. 185 КК України, та виправдати її за недоведеністю вчинення нею цих кримінальних правопорушень. Крім того, просила визнати її винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною ст. 296 КК України, за епізодом в приміщенні закладу «Роял лото» та призначити по цій статті покарання, а у вчиненні нею «розбою» визнати невинуватою за відсутності в її діях складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що місцевим судом проігноровано її доводи про жорстоке поводження з нею в ході досудового розслідування, змушування давати визнавальні покази і на слідчому експерименті говорити те, що їй напередодні наказували працівники поліції, а тому протокол слідчого експерименту є неналежним доказом у справі. Зазначає, що вона не вчиняла розбійного нападу, а лише хотіла помститися нелегальному гральному закладу та пошкодити системний блок, оскільки програла всі кошти. Ніж потерпілій показувала лише з метою заволодіння ключем від підсобного приміщення в якому були розміщені системні блоки, однак остання злякалася та вхопила лезо ножа, у зв`язку з чим поранилася, та її було відправлено до підсобного приміщення. Вказує, що згодом передумала пошкоджувати системний блок, та забрала коробку з під чаю, яка залишилася поза увагою під час огляду місця події, але куди поділися кошти вона не знає, та вважає, що таких коробок було дві, і в якій саме перебували кошти місцевим судом не встановлено. Вважає, що потерпілій ОСОБА_13 вона завдала лише моральних та фізичних страждань, а тому в її діях немає ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України, а є лише хуліганські дії, за які просить суворо не карати. Щодо крадіжки майна потерпілого ОСОБА_12 апелянт вказує, що органом досудового розслідування не встановлено точної дати та часу вчинення кримінального правопорушення, а знайдені сліди її пальця та долоні можуть лише свідчити про те, що вони були залишені нею під час спільного проживання з потерпілим. Показання потерпілого різняться, є неповними та неясними, і ним неправдиво повідомлено про вчинення злочину, речі до ломбарду вони здавали разом.

02.04.2021 обвинувачена ОСОБА_7 подала доповнення до своєї апеляційної скарги, де вказувала про недопустимість протоколу слідчого експерименту від 11.05.2018 в якості доказу у справі, безпідставне її тримання у відділі поліції з 10.05.2018 по 11.05.2018 та жорстоке поводження. Вказує на неналежне виконання захисником ОСОБА_18 своїх обов`язків. Вважає, що вирок щодо неї постановлений незаконним складом суду.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яка за змістом є аналогічною апеляційній скарзі обвинуваченої ОСОБА_7 , в якій просив вирок суду щодо скоєння нею злочинів, передбачених ч.3 ст. 185 та ч.3 ст. 187 КК України, скасувати та закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 в цій частині.

Крім того, зазначив, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про перебування потерпілої ОСОБА_13 в трудових правовідносинах з гральним закладом «Роял лото», який належав компанії з 100% іноземними інвестиціями «УКРАЇНСЬКА НАЦІОНАЛЬНА ЛОТЕРЕЯ», директором якої є ОСОБА_19 , а також про те, що ОСОБА_20 була наділена повноваженнями на представництво даної компанії. Таким чином ОСОБА_13 не може бути потерпілою в даному кримінальному провадженні, їй не завдано майнової шкоди, та обвинувачення ОСОБА_7 за ч.3 ст. 187 КК України ґрунтується виключно на її показах.

Також потерпілий ОСОБА_12 тривалий час проживав з обвинуваченою ОСОБА_7 , а після сварки з останньою вирішив помститися, повідомивши про вчинення нею крадіжки в його будинку.

Захисник ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому вказував на її необґрунтованість та просив залишити її без задоволення, а вирок в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 186, ч.3 ст. 357, ч.1,2 ст. 361, ч.1,2 ст. 200 КК України залишити без змін.

Обвинувачена ОСОБА_7 також подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому зазначила про її безпідставність та невмотивованість, а тому просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_10 , які в ході апеляційного розгляду частково підтримали свої апеляційні скарги, узгодили позицію захисту та просили перекваліфікувати дії обвинуваченої по епізоду вчинення злочину в приміщенні закладу «Роял лото» з потерпілою ОСОБА_13 з ч. 3 ст. 187 КК України на ст.296 КК України, по епізоду з потерпілим ОСОБА_21 за ч.3 ст. 185 КК України - закрити провадження в зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченою злочину, в решті - вирок суду залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги прокурора з доповненнями просили відмовити; думку прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала подану прокурором апеляційну скаргу з доповненнями, та заперечила проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_7 з доповненнями та її захисника ОСОБА_10 ; дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг з доповненнями, колегія суддів вважає, що вони не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Так висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які вона засуджена, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187 КК України судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187 КК України, за які вона засуджена місцевим судом, її винуватість у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), поєднаному з проникненням у житло та нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, та поєднаного з проникненням у інше приміщення (розбій), підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої інстанції та наведеними у вироку доказами, а саме:

- показаннями потерпілого ОСОБА_14 , який вказував місцевому суду, що ОСОБА_7 біля двох тижнів проживала у нього в будинку. Вранці 03.05.2018 після приходу додому з роботи він виявив відчинене вікно в прихожій і розбите вікно у ванній кімнаті, про що повідомив сусідку, а та викликала поліцію. По приїзду поліцейських зайшов до помешкання і визначився, що в нього пропало його майно, а саме: пилосос, мультиварка і мікрохвильова піч. В ході телефонної розмови з ОСОБА_7 остання повідомила, що вказані речі перебувають в ломбарді, і згодом разом із нею за спільні кошти викупив своє майно, яке було здано на паспорт обвинуваченої. Також потерпілий зазначив, що дозволу ОСОБА_7 або іншим особам проникати в його житло і розпоряджатись його речами він не давав, і обвинувачену не розпитував про обставини заволодіння його майном;

- даними протоколу огляду місця події 03.05.2018 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , згідно якого виявлено відчинені двері та вікно у веранді без пошкоджень, а також розбите скло у відчиненому вікні з тильного боку будинку. Частина уламків скла знаходиться зовні будинку, а частина у ванній кімнаті, де розміщене вказане вікно, на підлозі якої знайдено камінь. На підвіконні відчиненого вікна у веранді виявлено сліди низу взуття, а в приміщенні будинку сліди пальців та долонь (т.3 а.с. 4-12);

- даними висновку криміналістичної експертизи № 1/1223, де вказано, що серед виявлених на місці злочину один слід пальця руки та два сліди долонь залишені ОСОБА_7 (т.3 а.с. 54-60), та даними висновку криміналістичної експертизи № 1/1452, де вказано, що виявлені сліди низу взуття непридатні для ідентифікації та встановлення групової приналежності (т.3 а.с. 64-67);

- даними висновку товарознавчої експертизи № 8/672 про вартість викраденого майна потерпілого ОСОБА_14 (т.3 а.с. 69);

Довідка з ломбарду і диск із відеозаписом ( т.3 а.с.16, 19-49) судом першої інстанції визнані недопустимими доказами, оскільки перед судом не доведено законність їх отримання, тому визнано недопустимим доказом і протокол огляду диска. Даний висновок суду апелянтами не оспорюється.

- показаннями потерпілої ОСОБА_13 про те, що вона працювала в гральному закладі і відповідала за збереження коштів, які вносили гравці за можливість робити ставки в іграх на комп`ютерах. Вказувала, що обвинувачена ОСОБА_7 разом із невідомим чоловіком також брала участь у грі. Пізно увечері в травні 2018 року обвинувачена підійшла до неї ззаду, приставила до шиї ніж і висунула вимогу передати ключ від кімнати, в якій зберігались кошти. Вона намагалась відбиватись від нападу і при цьому порізала палець об лезо ножа, а тоді, злякавшись погрози, віддала обвинуваченій ключ. Обвинувачена змусила її зайти до туалету, з якого вона вийшла лише тоді коли почула, що обвинувачена покинула приміщення грального закладу, та помітила відсутність коштів, які зберігались в коробці з-під чаю у замкненій кімнаті, від якої обвинувачена забрала у неї ключ;

- показаннями свідка ОСОБА_20 , яка представляла інтереси ТОВ «Роял лото», у відділенні якого в м. Черкаси працювала касиром потерпіла ОСОБА_13 .. Вказувала, що пізно вночі 05.05.2018 ОСОБА_13 повідомила їй по телефону про те, що на неї напала жінка, яка грала у цьому закладі, із застосуванням ножа відібрала ключі від кімнати, у якій зберігались кошти, і забрала гроші;

- даними протоколу огляду місця події 05.05.2018, з якого вбачається, що в приміщенні грального закладу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованому у АДРЕСА_5 , виявлено столи, стільці, комп`ютери, що підтверджує показання потерпілої та обвинуваченої про те, що у цьому закладі здійснювались ігри. Також виявлено окрему кімнату розмірами приблизно 2х1,5 м, двері якої зачиняються на замок, в якій розташований стілець, стіл з комп`ютером та іншими предметами, на якому виявлено два папілярні сліди (т.3 а.с. 145-152);

- даними висновку криміналістичної експертизи № 1/1224 про те, що вилучені під час огляду слід пальця руки та слід долоні залишені обвинуваченою ОСОБА_7 , що об`єктивно підтверджує факт перебування обвинуваченої в приміщенні кімнати, у якій зберігались кошти (т.3 а.с. 201-210);

- даними протоколу огляду місця події від 06.05.2018, згідно якого біля будівлі по АДРЕСА_5 в смітнику знайдено коробку з-під чаю (т.3 а.с. 154-158);

- даними висновку судово-медичної експертизи, де вказано про те, що у потерпілої ОСОБА_13 виявлено різану рану четвертого пальця лівої кисті, яка могла виникнути від дії гострого предмета і відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т.3 а.с. 198);

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, де зазначено про те, що потерпіла ОСОБА_13 упізнала обвинувачену ОСОБА_7 як особу, яка вчинила розбійний напад (т.3 а.с. 159);

- даними протоколу слідчого експерименту з обвинуваченою ОСОБА_7 від 11.05.2018, де остання в присутності захисника відтворила обставини її нападу на потерпілу ОСОБА_13 з метою заволодіння коштами, показала як приставила лезо ножа до шиї потерпілої і наказала віддати ключ від кімнати, при чому потерпіла намагалась відштовхнути обвинувачену і порізала собі палець об ніж. Далі обвинувачена наказала потерпілій зайти до приміщення туалету, а сама відчинила приміщення каси, де із коробки з-під чаю «Принцеса Ява» забрала кошти у сумі 1800 грн. Заперечень від учасників слідчої дії щодо змісту протоколу не надходило (т.3 а.с. 185-197).

Аналіз наведених доказів в їх сукупності з доказами, на які маються посилання у вироку суду, свідчить про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які вона засуджена, і її дії за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187 КК України кваліфіковано правильно.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_7 з доповненнями та її захисника ОСОБА_10 щодо відсутності достатніх та допустимих доказів, які свідчать про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187 КК України, оскільки матеріали кримінального провадження містять достатньо доказів, які спростовують такі твердження апелянтів.

Доводи апелянтів ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_10 про безпідставне тримання під вартою та жорстоке поводження з обвинуваченою з 10.05.2018 по 11.05.2018 є необґрунтованими і нічим не підтверджені. В матеріалах кримінального провадження відсутні докази про те, що обвинувачена ОСОБА_7 зверталася до уповноважених осіб з заявою про вчинення щодо неї незаконних методів досудового слідства.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що обвинувачена ОСОБА_7 11.05.2018 приймала участь у слідчому експерименті за участі захисника ОСОБА_18 добровільно, на фотознімках (додатках до протоколу) обвинувачена зафіксована усміхненою, а тому її доводи про те, що вона брала участь у слідчій дії під примусом поліції є неправдивими , нічим не підтверджені і розцінені місцевим судом як такі, що надані суду з метою уникнення покарання за свої дії . Крім того, отримана під час слідчої дії інформація повністю узгоджується з інформацією, одержаною із показань потерпілої ОСОБА_13 та протоколу огляду місця події.

Адвокат ОСОБА_18 була призначена захисником обвинуваченої 10.05.2018 на підставі постанови слідчого ОСОБА_22 про що свідчить реєстр матеріалів досудового розслідування (т.1 а.с. 12).

Апелянти ОСОБА_7 та її захисник ОСОБА_10 вказували, що дії обвинуваченої ОСОБА_7 по епізоду вчинення протиправних дій щодо потерпілої ОСОБА_13 з метою заволодіння чужим майном слід кваліфікувати за ст. 296 КК України. Однак вказані доводи є безпідставними, оскільки, як встановлено судом першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_7 з метою заволодіння чужим майном приставила до шиї потерпілої ОСОБА_13 лезо ножа і наказала передати ключ від приміщення, у якому зберігались кошти. Відібравши ключі, обвинувачена проникла до приміщення, звідки забрала кошти, тобто вчинила розбійний напад, поєднаний з погрозою насильством, небезпечним для життя і здоров`я потерпілої, яка зазнала нападу.

Доводи обвинуваченої про те, що проникаючи до приміщення грального закладу, вона мала на меті лише пошкодити системні блоки, оскільки розлютилася через програш власних грошових коштів, але потім передумала, є надуманими та такими, що спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України.

Твердження захисту щодо неналежного встановлення органом досудового слідства кому конкретно належать викрадені грошові кошти не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченої по даному епізоду, оскільки вирішальне значення для кваліфікації її дій є те, що вона заволоділа чужим для себе майном.

Доводи захисника ОСОБА_10 про те, що органом досудового розслідування безпідставно визнано ОСОБА_13 потерпілою у кримінальному провадженні є неприйнятними, оскільки обов`язковим додатковим об`єктом розбою виступають життя чи здоров`я потерпілого. В даному ж випадку обвинувачена здійснила напад на потерпілу ОСОБА_13 з метою заволодіння чужим майном із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, що виразилось у демонстрації ножа та приставлянні його клинка до шиї потерпілої. Крім того, в результаті нападу обвинувачена застосувала до потерпілої ОСОБА_13 насильство і заподіяла їй легке тілесне ушкодження, що потягло короткочасний розлад здоров`я, однак такі дії не ставилися у вину ОСОБА_7 , а тому суд першої інстанції приймаючи рішення вірно керувався положеннями ч.1 ст. 337 КПК України.

Твердження захисника про те, що судом першої інстанції не перевірено законність перебування потерпілої ОСОБА_13 в трудових відносинах з гральним закладом «Роял лото» на момент вчинення злочину щодо останньої, є недоречним, оскільки вказана обставина не впливає на кваліфікацію інкримінованого обвинуваченій кримінального правопорушення .

Місцевим судом встановлено, що під час огляду місця події в гральному закладі «Роял лото» було виявлено коробку з написом «Принцеса Ява», а також ідентична коробка знаходилася неподалік місця злочину, обвинувачена не заперечувала, що забрала з приміщення грального закладу коробку з-під чаю, яку потім викинула. Тобто в приміщенні грального закладу, де зберігалися кошти, перебували дві одинакові коробки з написом «Принцеса Ява».

Доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що в коробці з-під чаю, яку вона забрала з приміщення грального закладу, були відсутні кошти - спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_13 , свідка ОСОБА_20 та даними слідчого експерименту, проведеного з обвинуваченою від 11.05.2018.

Також колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про визнання недопустимим доказом диску з відеозаписом події, яка відбулася 05.05.2018 в гральному закладі «Роял лото», оскільки джерело походження даного доказу не встановлено. Вказаний висновок суду першої інстанції ніхто з апелянтів не оспорює.

Апелянти захисник ОСОБА_10 та обвинувачена ОСОБА_7 в своїх апеляційних скаргах вказували на те, що ОСОБА_7 спільно проживала з потерпілим ОСОБА_12 , вела спільний побут, а згодом, коли стосунки не склалися, потерпілий ОСОБА_12 безпідставно звинуватив обвинувачену у крадіжці його майна, хоча сам напередодні просив здати його речі в ломбард, які потім були викуплені разом з ним на спільні кошти.

Колегія суддів критично оцінює вказані доводи, оскільки вони були предметом дослідження місцевого суду, який врахував обставини вчинення крадіжки майна потерпілого ОСОБА_12 , а саме: спосіб проникнення до житла (шляхом розбиття віконного скла за допомогою каменю у той час, коли в будинку не було потерпілого); факт звернення потерпілого до поліції із заявою про вчинення викрадення його майна; покази потерпілого ОСОБА_23 , який суду першої інстанції пояснив, що дозволу обвинуваченій чи іншим особам на проникнення до свого будинку та розпорядження його речами він не давав; факт того, що викрадене чуже майно було здане до ломбарду на ім`я ОСОБА_7 , та зробив вірний висновок про доведеність висунутого ОСОБА_7 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

На думку колегії суддів, місцевим судом обґрунтовано зазначено в оскаржуваному вироці про те, що здійснення викупу потерпілим свого майна з ломбарду не лише за власні кошти, а й за кошти обвинуваченої ОСОБА_7 , свідчить про те, що остання після того, як потерпілий запідозрив її у вчиненні злочину, сприяла у поверненні потерпілому викраденого майна, що є обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої, а не підтверджує версію останньої про те, що вона здала речі в ломбард на прохання потерпілого.

Твердження обвинуваченої про те, що покази потерпілого ОСОБА_12 різняться та є неправдивими колегія суддів вважає безпідставними, оскільки показання потерпілого як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції, були послідовними і незмінними, крім того потерпілий був попереджений судом про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань. Сумнівів у їх правдивості в колегії суддів не виникає.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку суду в частині визнання ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, по епізоду викрадення майна потерпілого ОСОБА_12 та закриття провадження в цій частині в зв`язку з недоведеністю вчинення обвинуваченою вказаного злочину, як про це просили апеляційний суд обвинувачена та її захисник.

Судом апеляційної інстанції не встановлено жодних об`єктивних обставин, які б вказували на неналежне виконання під час досудового слідства захисником ОСОБА_18 своїх обов`язків щодо захисту обвинуваченої ОСОБА_7 , які б слугували підставою для скасування законного вироку місцевого суду.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 11.02.2020 (т.4 а.с. 116) відмовлено у задоволені заявленого обвинуваченою ОСОБА_7 відводу суддям ОСОБА_24 та ОСОБА_1 , яка на думку колегії суддів є законною та обґрунтованою, а тому доводи обвинуваченої ОСОБА_7 про розгляд кримінального провадження що неї незаконним складом суду є надуманими.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі вказує на безпідставність виправдання обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 186, ч.3 ст. 357, ч.1,2 ст. 361, ч.1,2 ст. 200 КК України по епізодах, пов`язаних із потерпілою ОСОБА_11 ..

Обвинуваченій ОСОБА_7 ставиться у вину те, що вона заволоділа платіжною карткою потерпілої ОСОБА_11 , незаконно отримала доступ до банківського рахунку потерпілої ОСОБА_11 , та проводила операції із зняття готівки, розрахунку картою в магазині. Однак в ході судового розгляду справи місцевим судом зі слів потерпілої ОСОБА_11 та виписки із банківського рахунку, встановлено, що банківська карта та банківський рахунок, з якими невстановлена особа проводила певні операції належать не потерпілій ОСОБА_11 , а її чоловікові - ОСОБА_15 .

Крім того, потерпіла ОСОБА_11 , як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду вказувала, що вона перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння та впала, після чого у неї невідома особа викрала мобільний телефон, сигарети і банківську картку її чоловіка ОСОБА_15 , з якої було знято кошти. Потерпіла підозрювала у викраденні її майна двох осіб, яких вона не могла впізнати.

Також свідок ОСОБА_16 показала місцевому суду, що придбала мобільний телефон «Самсунг» у невідомого їй чоловіка, а обвинувачена ОСОБА_7 лише перебувала неподалік.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, про те, що стороною обвинувачення не надано жодних доказів того, що саме обвинувачена, а не інша особа, умисно незаконно заволоділа майном потерпілої ОСОБА_11 та здійснювала незаконні операції з її банківською карткою, і вказані обставини є тільки припущенням, а тому доводи прокурора в цій частині є неприйнятними.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається на дані вилучених фото-відеозаписів на яких відображена обвинувачена, яка тривалий час за допомогою мобільного телефону перед входом до магазину «АТБ» проводить маніпуляції, після чого вдягає сонцезахисні окуляри та капюшон і підходить до банкомату, знімає грошові кошти, після чого, розраховуючись банківською карткою, купляє продукти в магазині «АТБ».

Однак обвинувачена ОСОБА_7 як в суді першої, так і апеляційної інстанції, пояснила, що вона дійсно користувалась банківською карткою, яку їй надав у розпорядження малознайомий юнак на ім`я ОСОБА_17 з яким вона познайомилася в гральному закладі, та який повідомив пін-код до неї і попросив зняти кошти з банківської картки, придбати в магазині продукти та цигарки, що вона і зробила, отримані кошти, продукти, напої та банківську картку вона передала ОСОБА_17 . Останній також просив її посприяти у продажі мобільного телефону «Самсунг», але потім сам продав його на вулиці жінці, якою виявилася свідок ОСОБА_16 . Обвинувачена стверджувала, що незаконних дій щодо потерпілої ОСОБА_11 вона не вчиняла, з нею не зустрічалась і їй не було відомо, що мобільний телефон та банківська картка викрадені у потерпілої.

Дані показання обвинуваченої ОСОБА_7 прокурором не спростовані, а тому його посилання в апеляційній скарзі на вилучені фото-відеозаписи є неспроможними.

Таким чином враховуючи те, що потерпіла ОСОБА_15 перебувала в стані сильного алкогольного сп`яніння, не могла вказати і впізнати осіб, які заволоділи її майном, банківська карта належить не потерпілій, а її чоловікові, а також те, що прокурором не спростовано версію обвинуваченої, тому місцевим судом обґрунтовано виправдано обвинувачену ОСОБА_7 ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 186, ч.3 ст. 357, ч.1,2 ст. 361, ч.1,2 ст. 200 КК України по епізодах, пов`язаних із потерпілою ОСОБА_11 , в зв`язку з недоведеністю вчинення нею даних кримінальних правопорушень, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Доводи прокурора про м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187 КК України колегія суддів вважає необґрунтованими.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Визначені в ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності цей захід примусу за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 місцевий суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187 КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченої, яка раніше вчиняла умисні злочини і відбувала покарання у виді позбавлення волі, але належних для себе висновків не зробила та знову вчинила умисні кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що вона не стала на шлях виправлення, після звільнення з місць позбавлення волі обвинувачена не працювала, грала в азартні ігри, перебуває під наглядом у нарколога у зв`язку із розладами внаслідок вживання психотропних речовин, в установі попереднього ув`язнення характеризується посередньо, стягнень і заохочень не має, вину не визнала, також місцевий суд врахував обставину, що пом`якшує покарання сприяння у поверненні потерпілому ОСОБА_12 викраденого нею майна, обтяжуючу покарання обставину рецидив кримінальних правопорушень, та обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, передбачена ч.2,3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 остаточного покарання в межах санкцій ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 187 КК України, та із застосуванням ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, - у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у виді 8 років 6 місяців з конфіскацією всього належного їй майна, суд першої інстанції недостатньо врахував тяжкість вчинених обвинуваченою кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, факт невизнання вини, а також те, що обвинувачена не зробила для себе належних висновків, є безпідставними, оскільки дані обставини в повній мірі були враховані місцевим судом при призначенні покарання обвинуваченій, а інших підстав для погіршення становища обвинуваченої під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено та прокурором не наведено.

Тому, колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, виходячи з принципів законності справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співрозмірним протиправному діянню, достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості, недостатнім для досягнення мети покарання, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання.

Згідно вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
За клопотанням учасників судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Захисник ОСОБА_8 та прокурор під час апеляційного розгляду просили повторно дослідити частину доказів у кримінальному провадженні та допитати потерпілих і свідків по справі, при цьому, на запитання колегії суддів про підстави такого дослідження, пояснили, що вказані докази судом першої інстанції досліджені повністю і без порушень, а доцільність проведення повторного дослідження доказів обумовлена необхідністю надання їм апеляційним судом іншої юридичної оцінки.
Передбачених законом підстав для задоволення клопотання захисника та прокурора про повторне дослідження доказів у даній справі колегією суддів не встановлено та відмовлено в його задоволенні, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 30.05.2019 № 572/843/17 від 30.05.2019, згідно якої сам по собі факт непогодження з висновками суду першої інстанції не є підставою для повторного дослідження доказів.

В результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, порушень, передбачених ч.2 ст. 412 КПК України, які є безумовною підставою для скасування рішення суду, - апелянтами не наведено.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених органом досудового розслідування, які б слугували підставами для скасування чи зміни вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим і вмотивованим , та його слід залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 з доповненнями, обвинуваченої ОСОБА_7 з доповненнями, захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, п.1 ч.1 ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

ухвалила:

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 16 січня 2021 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_9 з доповненнями, обвинуваченої ОСОБА_7 з доповненнями, захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий

Судді