Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/537/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 272 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому дистанційно в режимі відео конференції, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_13 на ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001658 по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 повернуто прокурору,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2021 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001658 про обвинувачення ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.272 КК України, повернуто прокурору Смілянської місцевої прокуратури як такий, що не відповідає вимогам КПК України, та з метою усунення вказаних в описовій частині недоліків протягом розумного строку.

Суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення зазначив, що в обвинувальному акті у формулюванні обставин, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 К України, прокурор посилається на п.2.24 ГОСТ 12.1.013-78 Строительство. Электробезопасность. Общие требования та наводить норми з даного нормативного акту, які, на його думку, порушені ОСОБА_14 , які надруковані російською мовою, що суперечить вимогам ст.29 КПК України.

Крім того, в обвинувальному акті у формулюванні обставин, які прокурор вважає встановленими та формулюванні обвинувачення щодо ОСОБА_14 , прокурор, як на підставу наявності, на думку останнього, в діях (бездіяльності) ОСОБА_14 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, посилається на нормативний акт, який втратив чинність ще 01 грудня 2012 року, тобто до подій, які викладені в обвинувальному акті.

Тобто, за висновком суду першої інстанції обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не конкретизовано, не у повній мірі розкрита суб`єктивна та об`єктивна сторони кримінального правопорушення, що у свою чергу унеможливлює якісно і у повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення та порушує право обвинуваченого на захист, яке гарантується кожній особі приписами п.«с» ч.3 ст.6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Також, в обвинувальному акті по обвинуваченню ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 прокурором, у розділі «Причетність ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_14 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами», зазначено докази, на яких ґрунтується твердження сторони обвинувачення причетність вказаних осіб до вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення.

Викладені обставини, а саме розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті, фактично ставить вже на стадії підготовчого судового провадження сторону захисту у нерівноправне у порівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду та практиці Європейського суду з прав людини.

Виходячи з вказаних мотивів, суд першої інстанції пришов до висновку, що обвинувальний акт по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.272 КК України, не відповідає вимогам, передбаченим ст.291 КПК України, в зв`язку з чим обвинувальний акт поверненню прокурору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити ухвалу, якою направити кримінальне провадження для розгляду в суді першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що суд, при винесенні ухвали про повернення обвинувального акту прокурору, допустив істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки повернути обвинувальний акт, відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України можна лише у разі невідповідності самого акту вимогам КПК України, які передбачені у ст.291 цього Кодексу і невідповідність лише обвинувального акту вимогам КПК України є єдиною підставою для його повернення. Статтею 291 КПК України передбачено перелік відомостей, які зазначаються у обвинувальному акті, жодна з яких, при складанні обвинувального акту, не порушена.

Посилання суду на те, що обвинувачення ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не конкретизовано, не у повній мірі розкрита суб`єктивна та об`єктивна сторони кримінального правопорушення не знаходить свого підтвердження, оскільки, згідно вимог ст. 291, зокрема п.5 ч.2 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону, статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто прокурором під час складання обвинувального акту в повній мірі додержано вимоги ст. 291 КПК України, а дані відомості, які мають міститись в обвинувальному акті не підлягають розширеному тлумаченню.

Обставини, які зазначив суд першої інстанції в ухвалі з приводу повернення обвинувального акту, через неконкретизоване обвинувачення ОСОБА_14 не є підставою для його повернення, так як наданий суду обвинувальний акт містить виклад тих фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також правову кваліфікацію кримінального правопорушення, а тому дослідження судом обставин справи не є предметом розгляду під час підготовчого судового засідання, а оцінка зібраним і дослідженим доказам надається виключно в ході розгляду кримінального провадження по суті.

Щодо посилання суду першої інстанції на те, що прокурором, в порушення вимог КПК України, зазначено докази, на яких ґрунтується твердження сторони обвинувачення про причетність вказаних осіб до вчинення інкримінованого їм кримінального правопорушення, зазначає наступне.

Так, судом помилково вказано на те, що прокурором в обвинувальному акті розкрито сутність доказів, що фактично ставить сторону захисту у нерівноправне становище, оскільки стороною обвинувачення наведено тільки перелік доказів, на яких ґрунтується твердження сторони обвинувачення, без розкриття їх змісту.

Крім того, вказані докази стороною обвинувачення зазначені і в реєстрі матеріалів досудового розслідування, знову ж таки без розкриття їх змісту.

Тому зазначення в обвинувальному акті переліку доказів, на яких ґрунтується твердження сторони обвинувачення жодним чином не ставить сторону захисту у нерівноправне становище та не порушує засади кримінального провадження, адже сторони кримінального провадження в повній мірі ознайомились з матеріалами кримінального провадження, зокрема із доказами. В свою чергу, дослідження судом обставин справи, оцінка зібраним і дослідженим доказам надається виключно в ході розгляду кримінального провадження по суті, а не під час підготовчого судового засідання.

При цьому звертає увагу, що закон не передбачає у якості підстави для повернення обвинувального акту прокурору факт зазначення в ньому переліку доказів, на яких ґрунтується твердження сторони обвинувачення, оскільки ця обставина не є такою, що унеможливлює призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Таким чином, зазначені судом першої інстанції вказані вище формальні недоліки, на підставі яких суд повернув обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, не є суттєвими, і не є перешкодою для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, оскільки всі інші питання щодо доведеності вини і правової кваліфікації дій обвинувачених, належності чи допустимості доказів, вирішення цивільного позову з`ясовуються судом і розглядаються при розгляді справи по суті.

Крім того, прокурор звертає увагу на дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, оскільки повернення обвинувального акту призведе до їх затягування.

Постановляючи 13.05.2021 ухвалу, Смілянським міськрайонним судом Черкаської області істотно порушено вимоги статей 370, 372 КПК України, що перешкодило суду ухвалити вмотивоване рішення, оскільки відсутнє будь-яке посилання на норми закону щодо невідповідності обвинувального акту ст.291 КПК України.

При цьому, в судовому рішенні повністю проігноровано доводи державного обвинувача про відсутність будь-яких порушень закону при складанні обвинувального акту та необхідності призначення судового розгляду на підставі зазначеного акту.

Зважаючи на наявність такої підстави для скасування судового рішення, як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що передбаченою п.3 ч.1 ст.409 КПК України, ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13.05.2019 підлягає скасуванню. Висновки суду є надуманими, безпідставними та незаконними, оскільки не ґрунтуються на нормах КПК України.

Заслухавши доповідача, прокурора, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, обвинувачених та їх захисників, які заперечували проти задоволення апеляційних вимог сторони обвинувачення, потерпілого, який залишив вирішення питання на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Положеннями ст. 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акту та вказано вичерпний перелік відомостей, які обов`язково він повинен містити.

Згідно із ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, анкетні відомості кожного обвинуваченого, анкетні відомості кожного потерпілого, прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір витрат на залучення експерта, дату та місце складання обвинувального акта.

Відповідно до вимог ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду. Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Так, колегія суддів відмічає, що є передчасним посилання суду першої інстанції на відсутність у обвинувальному акті суб`єктивної та об`єктивної сторони кримінального правопорушення у діях ОСОБА_14 , як підстави для повернення обвинувального акту прокурору, оскільки в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію з посиланням на положення закону та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення, яке на думку прокурора є правильним.

Також є помилковим посилання суду першої інстанції на недопустимість зазначення у обвинувальному акті переліку доказів, оскільки, у даному переліку лише відображено відомості про зібрані по кримінальному провадженню докази, однак, їх зміст та відомості не розкрито, отже дана обставина не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Разом з цим, як убачається зі змісту вказаного вище обвинувального акту, нормативні акти, положення яких обвинуваченими були порушені на думку прокурора, сторона обвинувачення посилається зокрема на п.2.24 ГОСТ 12.1.013-78 «Строительство. Электробезопасность. Общие требования», зміст якого викладений російською мовою. Окрім того, назва даного документа та орган який його затвердив не зазначено.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про повернення обвинувального акту прокурору саме з цих підстав є обґрунтованим.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до ст. 29 КПК України, кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.

Дана норма закону закріплює положення, згідно з яким кримінальне провадження за КПК здійснюється державною мовою, і, відповідно, органи, які ведуть провадження, складають процесуальні документи саме цією мовою. Це положення грунтується на ст. 10 Конституції України, яка проголошує державною мовою в Україні українську. Державною (офіційною) мовою є мова, якій державою надано правовий статус обов`язкового засобу спілкування у публічних сферах суспільного життя. Такою сферою і є кримінальне провадження.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у своєму рішенні, ухваленому 14 грудня 1999 р. (справа про застосування української мови), положення ч. 1 ст. 10 Конституції України, за яким "державною мовою в Україні є українська мова", слід розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим за способом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (ч. 5 ст. 10 Конституції).

За положенням п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокуророві, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Оскільки вищеозначені обставини свідчать про невідповідність обвинувального акту вимогам ст.291 КПК України, вказані порушення та невідповідність вимогам процесуального законодавства в обвинувальному акті під час підготовчого засідання виправити не представляється можливим, а отже приймаючи рішення по даному кримінальному провадженні та повторивши недоліки обвинувального акту, суд може постановити незаконне і необґрунтоване рішення, що потягне за собою його скасування.

Так, всупереч вимог чинного кримінального процесуального закону, обвинувальний акт частково викладений російською мовою, а отже дана обставина надає підстави стверджувати, що обвинувальний акт суперечить загальним положенням КПК, а саме вимогам ст.29 КПК України.

Таким чином, рішення про повернення прокурору обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, є обґрунтованим та вмотивованим.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 13 травня 2021 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001658 по обвинуваченню ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 повернуто прокурору без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4