Справа № 638/47/20
Провадження № 1-кп/638/621/21
У Х В А Л А
іменем України
20 липня 2021 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за № 0004642 від 15.11.2019 за ч.2 ст. 187 КК України відносно:
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ківшарівка Куп`янського району Харківської області, без освіти, не працюючого, проживаючого без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України, -

встановив:
В провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова перебуває обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004642 від 15.11.2019, відносно вказаної особи.

До обвинуваченого за цим провадженням обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

Під час судового засідання 20 липня 2021 року прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого. Клопотання обґрунтоване тим, що дії ОСОБА_4 за вказаним кримінальним провадженням, органом досудового розслідування кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України. В ході обрання запобіжного заходу на досудовому слідстві, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і в обґрунтування продовження застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_4 покладається необхідність запобігання подальшим спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Потерпілий у судове засідання не з`явився.
Обвинувачений просив відмовити в задоволенні вказаного клопотання, та обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Законний представник ОСОБА_7 просила відмовити у задоволенні клопотання. Захисник просив суд не продовжувати стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказав, що ОСОБА_4 має родину, постійне місце мешкання, вказав, що ОСОБА_4 з`явиться на вимогу суду.
При вирішенні клопотання щодо продовження строків тримання під вартою слід враховувати, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.
Судом враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема, рішення «Лабіта проти Італії», згідно якого, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Суди повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість , багатоепізодійна злочинна діяльність та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченим злочину, наявна можливість ухилення від явки до суду.
При цьому суд зазначає, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Розглядаючи можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, які свідчать про те, що не зменшилися раніше заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
При цьому суд звертає увагу на те, що ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу обвинуваченим під час досудового розслідування на теперішній час не змінені та не скасовані в апеляційному порядку у встановлений КПК України спосіб і строк.
За таких обставин суд вважає, що на теперішній час ризики, передбачені ст. 177 КПК України, з урахуванням вищенаведених позицій Європейського суду з прав людини, які були враховані слідчим суддею Дзержинського районного суду м. Харкова як при обранні запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченому під час проведення досудового розслідування, не змінились, тому на теперішній час достатніх підстав для заміни або скасування раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вбачається.
Суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів суду, чинити перепони встановленню істини під час судового слідства, а також, знаходячись на свободі може продовжувати свою злочинну діяльність, вплинути на свідків та потерпілих. Також зазначене свідчить і про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. ОСОБА_4 не має місця реєстрації, місце мешкання вказане зі слів.

При вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу суд також враховує вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті його постійного проживання у тому числі наявність у нього родини та утриманців, наявність у обвинуваченого постійного міста роботи, репутацію обвинуваченого, майновий стану обвинуваченого, наявність чи відсутність судимостей у обвинуваченого, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше, розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачується особа, вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується відповідні обставини.

Під час розгляду клопотання судом вивчена можливість щодо не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Однак, враховуючи існування ризиків, передбачених п.1. п.5. ч.1 ст. 177 КПК України та оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується, ті обставини, що обвинувачений офіційно не працює, може переховуватися від суду, застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе, а тому суд продовжує для ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Вказаний висновок ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою. Вказані ризики- є реальними та триваючими, вони виключають можливість заміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого, а альтернативні запобіжні заходи не забезпечать достатній рівень гарантій належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Відповідно до п. 1ч. 4 ст. 183 КПК України застава не визначається у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрози його застосування. Враховуючи вищевикладене суд вважає за недоцільне визначення застави у вищевказаному кримінальному провадженні. Суду не надано доказів зміни обставин вчинення насильницького кримінального правопорушенні, які б могли стати підставою для визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331,369,372 КПК України, суд, -

постановив:
Клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Харківській установі виконання покарань № 27 строком не більше 60 (шістдесяти) днів до 15 години 00 хвилин 17 вересня 2021 року без визначення застави.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосувати обраний запобіжний захід та рахувати строк з 22 години 00 хвилин 18 листопада 2019 року без визначення застави.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду в порядку передбаченому главою 18 КПК України.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1