Житомирський апеляційний суд
Справа №274/6510/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 537 КК україни Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про приведення вироку у відповідність до закону, -

в с т а н о в и л а:
Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду м.Житомира від 05 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку суду у відповідність до діючого законодавства.

Рішення суду обґрунтовано тим, що ОСОБА_8 засуджено вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 25.07.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі. 01.07.2020р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за № 2617-VIII від 22.11.2018, яким змін до ч. 2 ст. 185 КК України внесено не було, тому оскільки санкція ч.2 ст. 185 КК України не змінилась, тому суд відмовив у задоволенні заяві засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 25.07.2018 року.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить зазначену ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою привести у відповідність до ч.2, ч.3, 2, 4 ст.74 КК України вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 25.07.2018 року щодо нього за ч.2 ст.185 КК України. Вказує, що суд не дослідив всі матеріали кримінального провадження відносно нього в тому числі вирок суду, яким він засуджений за ч.2 ст.185 КК України. Суд не дослідив його позитивні характеристики та не врахував те, що він вчинив не тяжкий злочин та позитивно характеризувався. Стверджує, що суд не врахував те, що на час розгляду справи, злочин, який він вчинив, відносився до злочину середньої тяжкості за ст.12 КК України, а згідно ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за № 2617-VIII від 22.11.2018 року вказаний злочин не є тяжким злочином.

В судовому засіданні засуджений та його захисник доводи та вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги засудженого, як безпідставної, а ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.3-4 ст.370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції вказаних вимог закону вцілому дотримався та прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , з яким погоджується і колегія суддів.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання у випадках, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 74 КК України.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72КК України.

При цьому згідно частини 4 даної норми особа, яка вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, може бути за вироком суду звільнена від покарання, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 засуджено вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 25.07.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України визначено остаточне покарання за сукупністю вироків з урахуванням покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31.01.2017 р. за ст.ст. 185 ч.3, 75, 76 КК україни - 4 років 3 місяців позбавлення волі.

01.07.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» за № 2617-VIII від 22.11.2018, яким змін до ч. 2 ст. 185 КК України внесено не було.

Таким чином, враховуючи те, що санкція ч. 2 ст. 185 КК України не змінилась, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про приведення вироку Корольовського районного суду м.Житомира від 25.07.2018 року у відповідності до чинного законодавства.

Крім того не можуть бути підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення заяви засудженого про його звільнення від покарання також і його доводи щодо необхідності застосування в даному випадку положень ч.4 ст. 74 КК України.

Так дійсно відповідно до положень ст. 12 КК України в редакції Закону України № 2617-.22.11.2018 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України є нетяжким, і відповідно до положень ч.4 ст. 74 КК України особа, яка вчинила таке кримінальне правопорушення, може бути звільнена судом від покарання, але за умови, якщо буде визнано, що з урахуванням бездоганної поведінки і сумлінного ставлення до праці цю особу на час розгляду справи в суді не можна вважати суспільно небезпечною.

В нашому ж випадку кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 185 КК України було вчинено ОСОБА_8 під час іспитового строку встановленого попереднім вироком суду від 31.01.2017 р., і вважати його поведінку на час розгляду судом кримінального провадження за ч.2 ст. 185 КК України та ухвалення вироку від 25.07.2018 р., як і на час розгляду його заяви про звільнення від покарання, бездоганною підстав немає. Тим більше, що на час звернення із заявою про застосування положень ст. 74 КК України засуджений ОСОБА_8 відбував та відбуває і зараз покарання у виді позбавлення волі, доказів про його бездоганну поведінку та сумлінне ставлення до праці до заяви не додано, як не надано таких доказів і в ході апеляційного розгляду провадження. Копії вироків, наданих захисником, зазначених обставин не підтверджують.

Таким чином твердження засудженого про те, що судом при розгляді його заяви не були досліджені та не враховані його позитивні характеристики, є безпідставними.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги засудженого не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали суду і звільнення ОСОБА_8 від покарання, призначеного вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 25.07.2018 року за ч. 2 ст. 185 КК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 537 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 05 жовтня 2020 року про відмову в задоволенні заяви про приведення вироку у відповідність до закону, - без змін.

Ухвала апеляційного набирає чинності негайно після оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: