Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/635/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому у залі суду кримінальне провадження № 0003286 від 19 травня 2020 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бор Кіровської області Російської Федерації, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останні рази:

-30 квітня 2010 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням ст..70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.;

-28 жовтня 2013 року Кіровоградським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185, ч.1 ст.115, ч.3 ст.357 КК України, із застосуванням ч.1 ст..70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 6 місяців. 05.05.2020 ОСОБА_8 відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.04.2020 року звільнений умовно-достроково, невідбутий строк 2 роки 6 місяців 27 днів;

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.

На підставі ст..71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 28.10.2013 року та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Ухвалено про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у розмірі 326 грн. 88 коп.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок, вказуючи на невідповідність призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки. На підставі ст..71 КК України, ОСОБА_8 шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців.
В обґрунтування своїх вимог зазначає, про те, що суд призначив ОСОБА_8 надто суворе та несправедливе покарання без врахування повного визнання ним вини, щирого каяття, активного сприяння у розкритті злочину, а також позитивних характеристик.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно при слідуючих обставинах.
Так, 19 травня 2020 року близько 08 год. 00 хв. ОСОБА_8 перебуваючи неподалік будинку №44 по вул. Верхній Биківській у м. Кропивницькому, діючи умисно та цілеспрямовано, повторно, з корисливих мотивів, з метою власної наживи, відкрито та протиправно зірвав з шиї потерпілої ОСОБА_9 ланцюжок з золота 585 проби вагою 4,81 грам довжиною 60см., на якому знаходилась підвіска з золота 585 проби вагою 1,65 грам зі вставками з цирконію.
З викраденим майном ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 5549 грн. 98 коп.
Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які повністю підтримали апеляційну скаргу і просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Викладені у вироку районного суду висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України при обставинах, викладених в обвинувальному акті, ґрунтуються на сукупності зібраних та досліджених доказах, достовірність і достатність яких не була поставлена під сумнів учасниками судового розгляду, в зв`язку з чим, згідно ст. 349 КПК України, вони за згодою сторін судом першої інстанції не досліджувались.

Кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в апеляційній скарзі адвокатом не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України відсутні підстави для визнання апеляційним судом кваліфікації неправильною.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить про те, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, який будучи раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, не відбувши покарання за попереднім вироком, знов вчинив умисний корисливий злочин проти власності.

Як пояснив ОСОБА_8 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, він свою вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, фактичних обставини цієї справи, викладені у вироку суду не оспорює.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, який відноситься до категорії тяжких, його особу, який будучи раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, а також злочину проти життя та здоров`я особи, знов вчинив умисний тяжкий корисливий злочин під час умовно-дострокового звільнення, протягом незначного періоду після звільнення з місць позбавлення волі, тобто на шлях виправлення не став, офіційно не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно.

Обставинами, які пом`якшують ОСОБА_8 покарання суд визнав його повне визнання вини.

Обставинами, які обтяжують ОСОБА_8 покарання суд визнав рецидив злочину.

Підстав для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції його від суспільства.

На спростування доводів захисника-адвоката ОСОБА_7 щодо призначення ОСОБА_8 надто суворого та несправедливого покарання, колегія суддів відмічає, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.
Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» регламентовано, що досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
В даному випадку, фактичні обставини справи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_8 неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, а також злочинів проти життя та здоров`я особи, будучи звільнений умовно-достроково у травні 2020 року з місць позбавлення волі, знов через короткий проміжок часу, а саме 19 травня 2020 року, продовжив злочинну діяльність, ніде не працює, вчинив тяжкий корисливий злочин стосовно потерпілої ОСОБА_9 в ранковий час.

Крім того, колегія суддів враховує, наявність такої обтяжуючої обставини, як рецидив злочину, оскільки ОСОБА_8 маючі судимості за умисні злочини, зокрема останню судимість за ч.1 ст.115 та ч.3 ст.357 КК України знов вчинив умисний корисливий злочин.

З урахуванням характеру, способу заволодіння майном потерпілої, ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а також його особи, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_8 , як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах реальної ізоляції від суспільства.

Крім того вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, згідно санкції ч.2 ст.186 КК України є мінімальним, достатнім та справедливим, відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Достатніх та обґрунтованих підстав для застосування ОСОБА_8 більш м`якого покарання, про що просить захисник в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає і таких даних ні ОСОБА_8 , ні його захисником, під час перегляду справи, не представлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 про те, що суд при призначенні покарання, не достатньо врахував особу ОСОБА_8 , його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, не знайшли свого об`єктивного підтвердження, по суті спростовуються змістом оскаржуваного вироку, а тому колегія суддів, з урахуванням положень ст. 404 КПК України, підстав для зміни вироку та призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 408, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 червня 2020 року в кримінальному провадженні № 0003286 від 19 травня 2020 року стосовно ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4