Справа № 206/3720/20
Провадження № 1-кс/206/320/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2020 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власників майна ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання начальника СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 000063, внесеному до ЄРДР 13.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

ВСТАНОВИВ
14.08.2020 на адресу Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання начальника СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 про арешт майна, в якому ОСОБА_6 просить накласти арешт у вигляді заборони на розпорядження, відчуження та користування майном, вилученим в ході проведення огляду місця події 31.07.2020, а саме: автомобіля «КАМАЗ 54111-011-15» жовтого кольору д.р.н. НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 та напівпричепа «МАЗ 9397» сірого кольору д.р.н. НОМЕР_3 , vin - НОМЕР_4 в якому знаходиться лом чорного металу.

Клопотання мотивовано тим, що 12.08.2020 до ЧЧ Самарського ВП надійшов рапорт від співробітників патрульної поліції, про те, що 12.08.2020 по вул. Курсантська у м. Дніпро був зупинений автомобіль «КАМАЗ 5415-001-15» д.р.н. НОМЕР_1 та напівпричеп «МАЗ 939» д.р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кузові якого було виявлено лом металу. 12.08.202 старшим слідчим Самарського ВП ДВП ГУНП України в Дніпропетровській області було проведено огляд автомобілю «КАМАЗ 54111-011-15» жовтого кольору д.р.н. НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 , та напівпричепу «МАЗ 9397» сірого кольору д.р.н. НОМЕР_3 vin - НОМЕР_4 , в якому знаходиться лом чорного металу. Автомобіль «КАМАЗ 54111-011-15» жовтого кольору д.н.з НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 та напівпричепа «МАЗ 9397» сірого кольору д.р.н. НОМЕР_3 , vin - НОМЕР_4 , в якому знаходиться лом чорного металу був зважений на ваговій ТОВ «Мастер ЖБК Україна» за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська 7, його загальна вага склала 30940 кг. Вказаний транспортний засіб з напівпричепом в якому знаходиться лом чорного металу визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні та поміщений на спеціальний майданчик для паркування транспортних засобів ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: м. Дніпро, вул. Передова, 427. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «КАМАЗ 54111-011-15» жовтого кольору д.н.з НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 та напівпричепа «МАЗ 9397» сірого кольору д.р.н. НОМЕР_3 , vin - НОМЕР_4 належать ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення досудового розслідування виникає необхідність у проведенні експертизи, для дослідження експерту необхідно надати вказаний транспортний засіб. Підставою для арешту автомобіля є те, що вказане майно є майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, з огляду на вищенаведені підстави та документальні підтвердження. Метою арешту є збереження вказаного автомобіля, як речового доказу, оскільки він є доказом злочину та існує ризик його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження або використання, що може перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні. Відтак, виникла необхідність у накладенні арешту з метою позбавлення можливості розпоряджатися будь-яким чином та використовувати автомобіль «КАМАЗ 54111-011-15» жовтого кольору д.н.з НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 та напівпричепа «МАЗ 9397» сірого кольору д.р.н. НОМЕР_3 , vin - НОМЕР_4 в якому знаходиться лом чорного металу. В зв`язку із чим, начальник СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 просила задовольнити клопотання і винести ухвалу про накладення арешту у вигляді заборони на розпорядження, користування та відчуження майном, вилученим в ході проведення огляду місця події 31.07.2020, а саме автомобіля «КАМАЗ 54111-011-15» жовтого кольору д.н.з НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 та напівпричепа «МАЗ 9397» сірого кольору д.р.н. НОМЕР_3 , vin - НОМЕР_4 в якому знаходиться лом чорного металу.
ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились.

Власник майна ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити в його задоволенні та зазанчив, що метал йому не належить, перевезення вантажів це його єдиний спосіб заробітку, арешт майна позбавить його можливості годувати родину.

Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити в його задоволенні та зазначив, що підприємство займається оптовою торгівлею металу, цей лом було придбано на ЮМЗ, він надавав поліції пакет документів, який підтверджує легальність придбання та перевезення лому металу.

Окрім цього власник майна ОСОБА_4 надав до суду письмові пояснення, згідно змісту якого підстав затримувати та арештовувати майно (металобрухт), яке належить ТОВ «УБДІЗЕЛЬ» немає.

Представник власника майна ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила відмовити в його задоволенні та зазначила, що наявні усі дозвільні документи для зайняття даною діяльністю, в момент зупинки поліції здійснювалась поставка на Інтерпайп, вилучення майна призводить до порушення строків виконання договорів та спричиняє збитку підприємству.

Дослідивши подані матеріали в їх сукупності, вислухавши пояснення та доводи власника майна ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5 , вважаю за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 40-1 КПК України, дізнавач при здійсненні дізнання наділяється повноваженнями слідчого. Дізнавач несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення дізнання.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 40-1 КПК України, дізнавач уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений погоджувати або відмовляти у погодженні клопотань слідчого до слідчого судді про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій у випадках, передбачених цим Кодексом, чи самостійно подавати слідчому судді такі клопотання.

Частиною 1 ст. 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 39-1 КПК України керівник органу дізнання уповноважений визначати дізнавача, який здійснюватиме дізнання.

Частиною 1 ст. 110 КПК України передбачено, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду.
Таким чином, рішення керівника відповідного органу прокуратури про визначення прокурора чи групи прокурорів та рішення керівника органу дізнання про визначення дізнавача, який здійснюватиме дізнання у конкретному кримінальному провадженні є процесуальним і має бути винесено у формі постанови.
Дослідивши документи, які були додані до клопотання на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, слідчий суддя виявив відсутність постанови про призначення прокурора/групи прокурорів та дізнавача, а відтак всі дії вчинені у межах кримінального провадження є такими, що здійснені у порушення зазначених у даній ухвалі норм, оскільки повноваження дізнавача та прокурора наразі не підтверджено.
Не наділяє прокурора повноваженнями здійснювати нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням та дізнавача здійснювати дізнання, передбаченими ст. ст. 36, 40-1 КПК України витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, за відсутності відповідного процесуального рішення керівника органу прокуратури та керівника органу досудового розслідування.
Такого висновку дійшов Верховний суд у своїй постанові від 17.12.2019 по справі № 235/6337/18.
До того ж, у витягу з ЄРДР відсутня дізнавач ОСОБА_6 , як дізнавач, який здійснює досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000063 від 13.08.2020.
В той же час, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що відповідає п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України.

Частиною 3 ст. 132 КПК України передбачено, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 5 ст. 132 КПК України, передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Проаналізувавши зміст поданого клопотання, а також, матеріалів, які були подані в його обґрунтування, слідчим суддею встановлено, що інформація зазначена у клопотанні містить суперечливі дані з доданими до нього додатками.

Так, згідно змісту клопотання, 12.08.2020 по вул. Курсантській у м. Дніпро, був зупинений автомобіль «КАМАЗ 5415-001-15», в той же час було проведено огляд та зважено автомобіль «КАМАЗ 54111-011-15», який належить ОСОБА_3 , відтак виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль «КАМАЗ 54111-011-15».
Згідно витягу з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000063 від 13.08.2020, 12.08.2020 по вул. Курсантська у м. Дніпро був зупинений саме автомобіль «КАМАЗ 5415-001-15».
В той же час, згідно копії постанови від 15.07.2020 про визнання матеріальних об`єктів речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000063, визнано речовим доказом, долучено до матеріалів досудового розслідування та передано на зберігання на територію спеціального майданчика для паркування транспортних засобів ГУНП в Дніпропетровській області автомобіль «КАМАЗ 54115-011-15».
Окрім цього, вищезазначену постанову винесено 15.07.2020, тобто ще за місяць до внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000063, начальником СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітаном поліції ОСОБА_6 .
Згідно копії рапорту поліцейського ОСОБА_8 від 12.08.2020, на вул. Курсантській був зупинений автомобіль «КАМАЗ 54111-011-15», однак зазначена в копії рапорту інформація, взагалі підтверджувати чи спростовувати ті чи інші обставини у кримінальному провадженні, оскільки відповідно до п. 2.2.9 Інструкції з діловодства в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом МВС України від 23.08.2012 № 747, відноситься до внутрішніх документів МВС України. Більш того, в розумінні ст. 84 КПК України, рапорт не є доказом у справі, оскільки фактичні дані, які отримані з джерел, що не передбачені даною нормою, не можуть бути використані у доказуванні як докази, а тим паче не може бути достовірною інформацією, як слідчий зазначає в своєму клопотанні.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_3 , яка надана у неналежній якості, не передає повного змісту документу, ОСОБА_3 дозволив працівникам поліції проводити вилучення та(або) огляд саме автомобіля «КАМАЗ 54115-011-15»жовтого кольору д.р.н. НОМЕР_1 та причепа «МАЗ» сірого кольору д.р.н. НОМЕР_3 .

Згідно копії протоколу огляду від 12.08.2020, об`єктом огляду є ділянка території розміром приблизно 40х20 метрів розташована біля адреси: м. Дніпро, вул. Липова, 1. Ділянка дороги являє собою асфальтну дорогу та ґрунтове узбіччя на якому знаходиться автомобіль «КАМАЗ 54115-011-15»жовтого кольору д.р.н. НОМЕР_1 , в якому знаходиться металобрухт.

Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, ОСОБА_3 є власником автомобіля «КАМАЗ 54115-011-15» жовтого кольору,д.р.н. НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 та напівпричепа «МАЗ 9397» сірого кольору д.р.н. НОМЕР_3 , vin - НОМЕР_4 .

Також, слідчий суддя звертає увагу, що ані клопотання, ні долучені до нього матеріали не містять конкретизації майно (найменування, кількість), а саме лому чорного металу на яке має бути накладено арешт, так ОСОБА_6 лише зазначено, що необхідно накласти арешт на автомобіль «КАМАЗ 54111-011-15» жовтого кольору д.р.н. НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 та напівпричепа «МАЗ 9397» сірого кольору д.р.н. НОМЕР_3 , vin - НОМЕР_4 в якому знаходиться лом чорного металу.
Відтак, з огляду на такі суттєві недоліки та суперечливі дані зазначені у клопотанні та доданих до нього матеріалах, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, щодо того, що ОСОБА_6 не доведено необхідності накладення арешту на майно, щодо якого на її думку існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення.

Окрім цього, на підтвердження правомірності дій, щодо придбання та поставки металобрухту, директором ТОВ «УБДІЗЕЛЬ» ОСОБА_4 було долучено витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 17.08.2020, копію договору № 153619 від 02.07.2019, копію акту приймання металів чорних (вторинних) від 03.08.2020, копію акту про джерело походження металів чорних (вторинних), копію договору поставки № 19/4047 від 12.12.2019 та інші документи, які в своїй сукупності підтверджують правомірність діяльності ТОВ «УБДІЗЕЛЬ».

Додатково слід звернути увагу й на те, згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя враховує, що обов`язок доведення існування зазначених обставин КПК покладено на слідчого, прокурора, який звертається із відповідним клопотанням.

З огляду на такі обставини, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 жодним чином не доведено навіть самої підстави вважати, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення.
Відтак, такі дії з боку посадових осіб органу досудового розслідування, спрямовані на безпідставне накладення арешту на майно, слідчий суддя розцінює, як безпідставне втручання у господарську діяльність осіб, що в першу чергу порушує конституційні права громадян України, які згідно ст. 42 Конституції України, мають право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
В той же час, з клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається, що в обґрунтування необхідності арешту ОСОБА_6 лише зазначено, що накладення на майно арешту є необхідним тому, що є реальна загроза приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, передачі, відчуження або використання, а він потрібен для проведення експертизи, крім того, в разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна та його можливе настання інших наслідків, які можуть перешкодити встановленню об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Проте, такі доводи ОСОБА_6 на думку слідчого судді є лише цитуванням норм КПК України, та ґрунтуються лише на припущеннях дізнавача, що в свою чергу жодним чином не підтверджує необхідності накладення арешту та наявності ризиків, оскільки не доводить існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, не доводить, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні та те, що може бути виконане завдання, для виконання якого ОСОБА_6 звертається із клопотанням.

Окрім цього, ОСОБА_6 не було долучено до клопотання жодного доказу, який би доводив необхідність накладення арешту та наявність ризиків, не додано навіть постанови про призначення експертизи, необхідність в проведенні якої виникла в ході досудового розслідування.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла, кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на це слід зазначити, що арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право власника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому у рішеннях у справах «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано про те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра, що в даному випадку зроблено стороною обвинувачення.

Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону. При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб та умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

ОСОБА_6 не довела слідчому судді, що автомобіль «КАМАЗ 54111-011-15» жовтого кольору д.р.н. НОМЕР_1 , vin - НОМЕР_2 та напівпричепа «МАЗ 9397» сірого кольору д.р.н. НОМЕР_3 , vin - НОМЕР_4 в якому знаходиться лом чорного металу є доказом вчинення кримінального правопорушення, оскільки відсутні будь-які дані щодо факту наявності самої події кримінального правопорушення. Крім того, дізнавачем не доведено слідчому судді, що саме позбавлення власника чи володільця майна права користуватись, розпоряджатись та відчужувати майно призведе до збереження автомобіля, який визнано речовим доказом, та незастосування такого крайнього заходу, як арешт майна, приведе до його знищення чи приховування.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку, що ОСОБА_6 не доведено необхідність накладення арешту, та за таких обставин, законних підстав для задоволення клопотання не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 131-132, 170-174, 369, 371, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ
В задоволені клопотання начальника СД Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_6 , погодженого прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 в Дніпропетровській області ОСОБА_7 , про арешт майна по кримінальному провадженню № 000063, внесеному до ЄРДР 13.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України відмовити повністю.

Негайно повернути тимчасово вилучене майно, а саме: автомобіль «КАМАЗ 54115-011-15», жовтого кольору, р.н. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та напівпричеп «МАЗ 9397» , сірого кольору, р.н. НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , в якому знаходиться лом чорного металу власникам ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Повний текст ухвали складений та оголошений 21.08.2020 о 13 годині 30 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1