Справа № 308/3887/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області в м. Ужгород кримінальне провадження № 308/3887/20, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000715 від 27.02.2020 р. про обвинувачення,
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, українця, громадянина України, тимчасово не працюючого, неодруженого, з середньо-спеціально освітою, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,
за участі сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення :
прокурора ОСОБА_4
сторона захисту:
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2020 року близько 13 години 50 хвилин, ОСОБА_3 , умисно, повторно, з корисливих мотивів з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , взяв за руку потерпілого ОСОБА_6 скориставшись тим, що він є малолітнім та не може вчинити йому опір, силою забрав з його руки належний йому мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8 Onyx Black» 4 Gb RAM 64 Gb ROM» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 вартістю 2958,00 грн. , чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на вищевказану суму.
Таким чином, своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинене повторно, ОСОБА_3 вчинив суспільно-небезпечне діяння передбачене ч.2 ст. 186 КК України.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно обвинувального акту згідно до вимог статті 337 КПК України.
Під час здійснення головуючим процессуальних дій по визначенню обсягу та порядку дослідження доказів, обвинувачений ОСОБА_3 вказав, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті не визнає, злочин не вчиняв. Однак, після проведення допиту потерпілого та законного представника малолітнього потерпілого обвинувачений свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та показав, що він вирвав з рук у потерпілого хлопця, який йшов по вулиці мобільний телефон , який в подальшому передав знайомій особі.
Малолітній потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він йшов по вулиці Стефаника в м, Ужгород та ніс в руках мобільний телефон. Чоловік йшов назустріч, схопив його за руку, вирвав з руки телефон та побіг. Він прийшов додому та про дану подію розповів бабусі. Працівники поліції в подальшому повернули мобільний телефон. Вказав, що впізнає чоловіка, який перебуває в залі судового засідання , як такого який викрав у нього мобільний телефон. Окрім того вказав, що чоловік говорив на мові, яку він не розумів. Зазначив, що був у відділі поліції , де йому показували фото різних осіб.
Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона перебувала на роботі в той час, коли їй подзвонила її мати та повідомила, що у її сина ОСОБА_6 на вулиці вкрали телефон. Вони подали до поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення. У відділі поліції з ними проводили слідчі дії. Вказала, що мобільний телефон вони подарували сину.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України визначено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу покладається на слідчого, прокурора, а обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.
Оскільки в ході розгляду справи обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України визнав повністю, суд з врахуванням думки всіх учасників ухвалив про зміну обсягу доказів та порядок їх дослідження, та визначив допитати обвинуваченого, потерпілого, законного представника неповнолітнього потерпілого та обмежитись дослідженням матеріалів, які характеризують особи обвинувачених.
Відповідно до ч.2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений, захисник, не оспорювали фактичні обставини кримінального провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, заслухавши малолітнього потерпілого та законного представника, та дослідивши матеріали кримінальної справи, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії ОСОБА_3 суд кваліфікує, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року Про практику призначення кримінального покарання, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.
До обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відповідно до статті 66 КК України відносить щире каяття, визнання обвинуваченим своєї вини.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом відповідно до статті 67 КК не встановлено.
Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчинений умисно, з корисливих мотивів, повторно, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, на психіатричному та фтизіатричному диспансерному обліку не перебуває, хворіє хронічним вірусним гепатитом В та обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Зважаючи на положення статті 50 КК України якою встановлено, що «покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами», на положення статті 65 КК України , якою встановлено, що «особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів», враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_3 , всі пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк в межах санкції ч.2 ст. 186 КК України.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Цивільний позов по справі не заявлено.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ч. 9 ст.100 КПК України.
Згідно ч. 9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Судові витрати по справі відсутні.
Запобіжний захід, відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін
Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.
Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.
У відповідності до ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.369-371, 373-376 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 30.03.2020 року о 19 год. 20 хв.
Зарахувати засудженому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття призначеного покарання термін попереднього ув`язнення з 19 год. 20 хв. 30.03.2020 року.
Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу залишити без змін.
Речові докази по справі:
-мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 8 Onyx Black» 4 Gb RAM 64 Gb ROM» чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 , який переданий на відповідальне зберігання законному представнику потерпілого ОСОБА_6 , залишити останній як власнику.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по справі в розмірі 628,04 гривень за проведення судової експертизи.
Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк із моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1