Справа № 308/4328/17
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_5 ОСОБА_7 , розглянувши у судовому засіданні, в залі суду, в місті Ужгороді, кримінальне провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000536 від 27.02.2017 року та кримінальне провадження, відомості про яке 20.11.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003965 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород, Закарпатської області, громадянина України,мешканця: АДРЕСА_1 , тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,

та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця країни Казахстан, Убоганського району, села Докучаєво, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, раніше судимого, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:
26 лютого 2017 близько 21 години 30 хвилин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, за попередньою змовою, у групі з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна тобто попередньо (усно) домовившись про вчинення злочину, перебуваючи у під`їздному приміщенні будинку АДРЕСА_4 , відкрито заволоділи паспортом громадянина України виданим на ім`я ОСОБА_8 , банківською карткою банку «Альфабанк» та грошовими коштами у сумі 125 гривень, належними ОСОБА_9 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення втекли.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: «Відкрите викрадення чужого майна (грабіж), яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене групою осіб».

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: «Відкрите викрадення чужого майна (грабіж), яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене групою осіб».

Крім того, 11.11.2018 близько 20:00 години, ОСОБА_4 , знаходячись за адресою АДРЕСА_5 , в одній із кімнат домоволодіння ОСОБА_10 , скориставшись тим, що останній перебуває без свідомості, будучи обвинуваченим у кримінальних провадженнях за ч.2 ст. 185 та ч.2 ст.186 КК України (які направлені до Ужгородського міськрайонного суду для розгляду по суті), діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу викрав телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy J5 2016 Duos J510 Н 16Gb Black» (SM-J510HZKDSEK), належний ОСОБА_10 , вартість якого згідно висновку експерта №11/1081 від 27.12.2018 становить 2922,00 грн. Після цього ОСОБА_4 із зазначеним телефоном покинув місце вчинення злочину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 збитки на суму 2922,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст. 337 КПК України.

При роз`ясненні обвинуваченому суті обвинувачення, ОСОБА_4 повідомив, що йому воно зрозуміле, також зауважив, що визнає себе винним у вчиненому правопорушенні за обставин, наведених у обвинувальному акті, визнав обставини вчинення кримінального правопорушення, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

При роз`ясненні обвинуваченому суті обвинувачення, ОСОБА_5 повідомив, що йому воно зрозуміле, також зауважив, що визнає себе винним у вчиненому правопорушенні за обставин, наведених у обвинувальному акті, визнав обставини вчинення кримінального правопорушення, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Захисник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , просив суворо не карати обвинуваченого, врахувати, що останній хворіє на онкозахворювання, має інвалідність 3 групи.

Захисник ОСОБА_5 ОСОБА_7 , просив суворо не карати обвинуваченого, врахувати стан його здоров`я.

Прокурор просив визнати обвинувачених винними у вчиненні інкримінованих їм діянь та призначити покарання відповідно до чинного законодавства.

Потерпілий ОСОБА_10 у кримінальному провадженні, відомості про яке 20.11.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003965 в судове засідання не з`явився, однак, 15.02.2019 року подав заяву про розгляд справи без його участі.

Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, 02.07.2020 року на адресу суду представником потерпілого адвокатом ОСОБА_12 подано клопотання про проведення судового розгляду у його відсутності. Просить врахувати що потерпілий ОСОБА_11 помер, а встановити іншого законного представника потерпілого не надається можливим.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку із визнанням вини обвинуваченими, за клопотанням прокурора, обвинувачених, з урахуванням думки всіх учасників судового провадження, було визначено порядок дослідження доказів, що стосується обвинувачення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , і відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, при цьому суд переконався, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження і в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в повному обсязі визнали свою вину у вчиненні інкримінованих їм органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальних актах, та беручи до уваги, що прокурор, інші учасники провадження, також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачені, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 tp:/search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ НОМЕР_1 /pravo1/ НОМЕР_2 .html?pravo=1#2568" title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши учасників судового засідання та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особи обвинувачених, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфікуючими ознаками яких є відкрите викрадення чужого майна (грабіж), яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене групою осіб .

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 186 КК України кваліфікуючими ознаками яких є відкрите викрадення чужого майна (грабіж), яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене групою осіб та за ч. 2 ст. 185 КК України, кваліфікуючими ознаками яких є таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання йому покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність обвинуваченого обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 проживає в м. Ужгород, одружений, має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_3 , середню освіту, раніше судимий. Відомостей про надходження скарг на нього з боку сусідів від міської ради не надано, відомостей про перебування на обліку у лікарів нарколога, фтизіатра та психіатра відсутні. При цьому має підтверджений діагноз гепатит С.

Згідно зі ст. 67 КК України, обставиною, які обтяжують покарання обвинуваченого судом є вчинення злочину відносно особи похилого віку.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, його особу.

Суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_5 , раніше судимий.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2019 ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді 4 /чотири/ роки позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 (два) роки. На підставі п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_5 відповідні обов`язки.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, їх наслідки, особу обвинуваченого, який вину у вчиненні злочину визнав повністю, раніше притягався до кримінальної відповідальності, відомостей що за місцем проживання характеризується задовільно не надано, відомостей про перебування на обліку у психоневрологічному та наркологічному диспансері не надано, зізнався у вчиненому злочині, щиро розкаявся у скоєному, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину відносно особи похилого віку, а тому покарання обвинуваченому слід визначити в межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України, за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, особу обвинуваченого, суд приходить до переконання, про необхідність призначення ОСОБА_5 за ч. 2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та один день, оскільки менш суворий вид покарання не буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Судом встановлено, що злочин у цій справі був вчинений ОСОБА_5 26 лютого 2017, тобто до дати постановлення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2019 року.

Кримінальне правопорушення по даній справі ОСОБА_5 вчинив до постановлення попереднього вироку, суд вважає за необхідне обрати йому остаточне покарання за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та вважає за можливе його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим звільнити його від відбування покарання із встановленням іспитового строку на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

З врахуванням наведених судом обставин, що пом`якшують покарання, відсутності пред`явленого позову на досудовому розслідуванні потерпілим, дає суду підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, та про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування основного покарання з випробуванням у відповідності до вимог ст.75 КК України вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_5 термін іспитового строку три роки, та із покладенням на нього обов`язків в силу ст. 76 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочинів, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання йому покарання, визначеного санкцією ч. 2 ст. 186 КК та ч.2 ст. 185 КК України.

Щодо наявності пом`якшуючих відповідальність обвинуваченого обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, відносить щире каяття.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 проживає в м. Ужгород, неодружений, не працює, раніше судимий. Відомостей про надходження скарг на нього з боку сусідів від міської ради не надано, на обліку у лікарів нарколога, фтизіатра не перебуває. При цьому враховує суд його стан здоров`я.

Згідно зі ст. 67 КК України, обставиною, які обтяжують покарання обвинуваченого судом є вчинення злочину відносно особи похилого віку.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 та ч.2 ст. 185 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним злочинів, його особу.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, їх наслідки, особу обвинуваченого, який вину у вчиненні злочину визнав повністю, раніше притягався до кримінальної відповідальності, відомостей що за місцем проживання характеризується задовільно не надано, на обліку у наркологічному диспансері не перебуває, перебуває на обліку у психоневрологічному диспансерному відділені УМП з 2012 року, та зізнався у вчиненому злочині, щиро розкаявся у скоєному, що є обставинами, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину відносно особи похилого віку, а тому покарання обвинуваченому слід визначити в межах санкції ч. 2 ст. 186 та ч.2 ст. 185 КК України, за якою кваліфіковано злочини, у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових злочинів.

Суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 , раніше судимий.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2020 року визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, передбачених за даним вироком та за злочин, передбачений за ч. 2 ст.186 КК України, за який його засуджено вироком Ужгородського міськрайонного суду від 24 грудня 2019 року, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_4 остаточно до відбуття призначено покарання у вигляді 4 роки ( чотири) роки позбавлення волі.

Судом встановлено, що злочини у цій справі були вчинені ОСОБА_4 26 лютого 2017 та 11.11.2018 року, тобто до дати постановлення вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2020 року.

Кримінальне правопорушення по даній справі ОСОБА_4 вчинив до постановлення попереднього вироку, суд вважає за необхідне обрати йому остаточне покарання за правилами, передбаченими ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та вважає за не можливе його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинувачених та для запобігання вчиненню злочинів як ними, так і іншими особами та на переконання суду саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

У кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000536 від 27.02.2017 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 186 КК України цивільний позов не заявлений, процесуальні витрати відсутні.

У кримінальному провадженні внесеному відомості про яке 20.11.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003965 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України цивільний позов не заявлений, процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

У кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000536 від 27.02.2017 року, згідно ухвал слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2017 року ОСОБА_5 був затриманий 28.03.2017 року о 16 год.00хв. та ОСОБА_4 був затриманий 28.03.2017 року о 15 год. 00 хв. та вказаними ухвалою слідчого судді відносно обвинувачених було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням суми застави.

ОСОБА_4 був звільнений з під варти у зв`язку із внесенням застави. 29.03.2017 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 01.02.2018 року ОСОБА_5 було змінено запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

З матеріалів провадження вбачається, що заставу в розмірі 40 140 грн. 14.04.2020 року за ОСОБА_4 була внесена заставодовцем ОСОБА_13 .

Клопотань про звернення в дохід держави застави до суду не надходило.

На підставі викладеного, запобіжний захід у вигляді застави відносно ОСОБА_4 підлягає продовженню до звернення вироку до виконання, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.

З урахуванням виду покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за даним вироком, суд вважає доцільним запобіжний захід у вигляді застави до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Термін дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 в даному кримінальному сплив, клопотань про обрання, зміну або продовження дії такого до суду не надходило.

Питання зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання судом вирішується з урахуванням ст. 72 ч. 5 КК України в редакції Закону України № 838 від 26.11.2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання».

Так, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 663/537/17 від 29 серпня 2018 року щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України, якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838 (пряма дія Закону № 838).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838, в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838. В такому разі Закон № 838 має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046 є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046 як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається.

Згідно обвинувачення у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000536 від 27.02.2017 року та вищевикладених висновків суду обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_4 злочин вчинено в період дії положень ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції, визначеній Законом України від 26.11.2015 року № 838 «Про внесення змін до Кримінального кодексу Українищодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання». За змістом цього закону строк попереднього ув`язнення зараховувався до строку покарання у виді позбавлення волі із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати строк попереднього ув`язнення в межах кримінального провадження, у якому до обвинувачених було застосовано попереднє ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 27 листопада 2018 року з 16год. 00 хв..

У строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 зарахувати покарання відбуте частково за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2020 року.

Заходи забезпечення кримінального провадження під час досудового розслідування не застосовувалися.

Питання щодо речових доказів вирішується в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 та ч.2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання за ч.2 ст. 185 КК України у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, за ч.2 ст. 186 у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (два) дні позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим обрати покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вигляді 4 (чотирьох) років 2 (два) дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України остаточно, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим за даним вироком та вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 травня 2020 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточно призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 2 (два) дні позбавлення волі.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 4 /чотири/ роки 1 (один) день позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України остаточно, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворо покарання більш суворим за даним вироком та вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 03 грудня 2019 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 остаточно призначити покарання у вигляді побавлення волі строком на 4 (чотири) роки 1 (один) день позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк попереднього ув`язнення з 28.03.2017 по 29.03.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк попереднього ув`язнення з 28.03.2017 по 01.02.2018 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 27 листопада 2018 року з 16год. 00 хв..

У строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 зарахувати покарання відбуте частково за вироком Ужгородського міськрайонного суду від 18 травня 2020 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді застави до вступу вироку в законну силу залишити попереднім.

Заставу у розмірі 48 000 (сорок вісім тисяч) грн., внесену заставодавцем ОСОБА_13 за обвинуваченого ОСОБА_4 після набрання вироку законної сили повернути заставодавцю.

Речові докази: уламки скла різної форми та довжини, ззовні схожі на графін знищити, коробку до телефону марки Samsung моделі Galaxy J5 повернути потерпілому, два відрізки скотч, дві дактилокарти, оригінал договору про фінансовий кредит залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 858, 00 грн. та 572,00 грн. процесуальних витрат за проведення експертизи.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1