Житомирський апеляційний суд
Справа №272/229/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія : в порядку КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року. Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретар с.з. ОСОБА_5
за участі:
прокурора ОСОБА_6
захисника-адвоката ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката Сягровської на ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 03.09.2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 01 листопада 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 01 листопада 2020 року.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що підстави та ризики, на підставі яких обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, на даний час не змінились.

Також зазначив, що обґрунтованих підстав, підтверджених відповідними доказами, для зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, не встановлено, а наведені захисником доводи щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого не змінилися та були вже оцінені судом. Вказав, що доводи захисника щодо порушення права на захист ОСОБА_8 під час його затримання та інших порушень під час досудового розслідування є передчасними при вирішенні клопотання про продовження запобіжного заходу та підлягають оцінюванню під час прийняття судом остаточного рішення у справі.

Послався на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі. ОСОБА_8 раніше судимий, в тому числі за ч.1ст.115 КК України, обвинувачується у вчиненні нового злочину в період умовно-дострокового звільнення від покарання. На даний час судом не встановлено наявності постійного місця реєстрації та проживання, стійких соціальних зв`язків обвинуваченого та наявності у нього у власності нерухомого майна з метою покладення на нього обов`язків, визначених ст.194 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 03.09.2020 року та ухвалити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, звільнивши його з-під варти.

Вказав, що суд безпідставно послався на те, що в нього відсутнє місце проживання, оскільки останнім місцем його проживання є АДРЕСА_1 . Рішення суду щодо позбавлення його права на житло не виносилось та відсутнє в матеріалах кримінального провадження.

Послався на те, що тривалий час перебуває під вартою та має ряд захворювань, а подальше перебування під вартою без отримання ліків перешкоджає лікуванню.

Вказує, що судом у зв`язку з триманням його під вартою, порушуються норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Загальної декларації прав людини. Стверджує, що під час досудового розслідування було порушено його право на захист при затриманні та проведенні досудового розслідування.

Вважає, що стороною обвинувачення не було належним чином доведено ризики, передбачені ст.177 КПК України та належним чином не досліджено наявність місця постійного проживання і тяжкість стану здоров`я, яке постійно погіршується.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 03.09.2020 року та ухвалити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та звільнити його з під варти. В разі необхідності застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 .

Вказує, що складання протоколу про затримання щодо ОСОБА_8 та відібрання біологічних зразків для проведення експертиз було проведено у відсутність захисника, що є порушенням права на захист. Скарги та клопотання щодо порушення права на захист та про визнання ряду доказів недопустимими були подані стороною захисту у підготовчому судовому засіданні, однак судом не розглянуті.

Зазначає, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою на підставі ухвали Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області, а усі інші ували про продовження строку тримання під вартою є похідними від неї, однак суд не може автоматично продовжувати дію попередньої ухвали.

Крім цього, вказує, що прокурор порушив вимоги ч.3 ст.199 КПК України щодо письмової форми клопотання про продовження строку тримання під вартою, вимог щодо його змісту та порядку подання, оскільки стороні захисту не було надано для ознайомлення дане клопотання до початку судового розгляду.

Вважає, що клопотання прокурора є необґрунтованим, не підтверджуються доказами, доводи є тотожними заявленим ним у попередніх його клопотаннях, протягом усього судового процесу, без дотримання порядку та вимог, встановлених ст.199 КПК України.

Також, вказує, що ухвалами Житомирського апеляційного суду від 19.08.2019 року, 30.01.2020 року та іншими було зобов`язано адміністрацію Житомирської УВП №8 забезпечити ОСОБА_8 медичне обстеження та надання необхідної медичної допомоги, однак вказані ухвали суду ігноруються і не виконуються, а на запити та звернення сторони захисту надаються формальні відповіді про відсутність проблеми.

Крім цього, вказує про наявність житла у обвинуваченого ОСОБА_8 , яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Також зазначила про відсутність вагомих підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки стороною обвинувачення не були доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України, та недоцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Разом з тим, просить дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження документи про наявні у ОСОБА_8 захворювань та неможливість лікування в СІЗО, письмову відповідь філії ЦОЗ ДКВС України від 22.04.2019 року, характеристику з місця проживання та відбування покарання обвинуваченого, а також ряд інших документів.
Заслухавши доповідь судді, адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подані апеляційні скарги з наведених в них мотивів, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

В провадженні Андрушівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 03.09.2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання.
Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.
Обґрунтовуючи рішення, суд врахував, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, за яке, передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі. Також судом враховано, що ОСОБА_8 раніше судимий, в тому числі за ч.1ст.115 КК України, обвинувачується у вчиненні нового злочину в період умовно-дострокового звільнення від покарання. Разом з тим, судом враховано й те, що в день вбивства ОСОБА_9 терміново залишив місце свого тимчасового проживання, що свідчить про наявність ризику переховування від суду. Крім того, на даний час судом не встановлено наявності постійного місця реєстрації та проживання та стійких соціальних зв`язків обвинуваченого, що підтверджує наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на теперішній час не зменшились.
Суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора, який просив продовжити відносно обвинуваченого термін тримання під вартою, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.
Разом з тим, апеляційний суд вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід враховувати і тяжкість обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 , а також наявність ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, враховуючи те, що він раніше судимий, в тому числі за ч.1ст.115 КК України, обвинувачується у скоєнні злочину в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно останнього.
З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор у клопотанні та в судовому засіданні, дали суду першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також враховуючи його попередню неправомірну поведінку, яка його відповідно характеризує, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який в тому числі на особисте зобов`язання, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним у ст.177 КПК України та належному виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків, та цілком обґрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції.
Посилання захисника та обвинуваченого в апеляційних скаргах на те, що під час досудового розслідування було порушено право на захист при затриманні та проведенні досудового розслідування, незаконне затримання та недопустимість доказів вини є безпідставними, оскільки на даній стадії кримінального провадження не передбачена оцінка судом доказів.
Також необґрунтованими є доводи апелянтів щодо наявності в обвинуваченого постійного місця реєстрації та проживання, що також було предметом дослідження судом першої інстанції. Не надано таких доказів і під час апеляційного розгляду.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та Загальну декларацію прав людини, а також на конкретні рішення Європейського Суду має під собою підґрунтя, разом з тим не може бути в даному випадку безумною підставою для звільнення його з-під варти та обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не впливають, враховуючи на обставини провадження, які виправдовують таке обмеження право обвинуваченого на свободу, на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення та доцільність в даному випадку на продовження строку тримання під вартою на 60 днів під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Дослідивши апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки обґрунтованих підстав підтверджених відповідними доказами для зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 на більш м`який не пов`язаний з позбавленням волі не встановлено, а наведені апелянтами доводи щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого не змінилися та були вже оцінені судом.
За таких підстав, усі викладені обвинуваченим та його захисником в апеляційних скаргах доводи були об`єктом дослідження судом і ним надана належна оцінка з якою погоджується колегія суддів.
Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинуваченим ОСОБА_8 та захисником ОСОБА_7 було заявлено клопотання про проведення належного медичного обстеження обвинуваченого, у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. Відповідно до вимог ч.1 ст.206 КПК України, апеляційний суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_8 необхідно забезпечити проведення належного медичного обстеження для визначення стану його здоров`я в умовах утримання в слідчому ізоляторі.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області від 03.09.2020 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, до 01 листопада 2020 року без змін.

Відповідно до ч.1ст.206 КПК України доручити начальнику ДУ «Житомирська УВП №8» організувати проведення медичного обстеження стану здоров`я ОСОБА_8 , 1982 року народження.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: