Справа № 731/513/16-к Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/11/21
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові кримінальне провадження, внесеного в ЄРДР за № 0000019, за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 14.04.2017 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженця с. Озеряни, Варвинського району, Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.4 ст.191 КК України,

за участю учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_9 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Варвинського районного суду Чернігівської області від 14.04.2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191 КК України та призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах та організаціях будь-якої форми власності, строком на 2 роки, ч.1 ст.366 КК України та призначене покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах та організаціях будь-якої форми власності, строком на 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах та організаціях будь-якої форми власності, строком на 2 роки.

Цим же вироком визнано винними та засуджено ОСОБА_10 за ч. 2 ст.366 КК України та ОСОБА_11 за ч.1 ст.358 КК України, щодо яких судових рішень у апеляційному порядку не оскаржено.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь держави по 4146,38 грн. з кожного на відшкодування процесуальних витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обіймаючи посаду начальника відділу освіти Варвинської РДА та будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, маючи 5 ранг державного службовця категорії «Б», виконуючи свої посадові обов`язки всупереч інтересам служби, вчинив розтрату бюджетних коштів та підроблення офіційних документів.

А саме, діючи умисно з метою розтрати бюджетних коштів в інтересах ТОВ «ІБК «Укртехспецбуд-ТД», достовірно знаючи, що будівельно-монтажних робіт з реконструкції Варвинської ЗОШ I-III ступенів підрядником «ІБК «Укртехспецбуд-ТД» в повному обсязі не виконано, шляхом вчинення службового підроблення, ОСОБА_7 28.12.2015 року в рядку «замовник» в актах форми КБ-2 № 1, № 2 та № 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року та довідках форми КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт і витрат поставив власноручно свої підписи та відбитки печатки «Відділ освіти Варвинська районна державна адміністрація Чернігівської області» і тим самим засвідчив документи, що містять недостовірну інформацію про обсяги та вартість виконаних робіт по зазначеному об`єкту будівництва, надавши їм статусу офіційних, та надав їх до бухгалтерії відділу освіти Варвинської РДА для оформлення платіжних доручень та проведення оплати Управлінням державної казначейської служби у Варвинському районі, яку було здійснено на рахунки ТОВ «ІБК «Укртехспецбуд-ТД» в повному обсязі на загальну суму 2 328 556,80 грн. Внаслідок включення у відповідні акти за грудень 2015 року фактично невиконаних обсягів робіт було безпідставно завищено вартість реконструкції Варвинської ЗОШ на загальну суму 230 252 грн., чим здійснено розтрату бюджетних коштів на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просив скасувати вирок місцевого суду та закрити провадження відносно його підзахисного на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування доводів посилався на неповноту судового розгляду, неправильну оцінку судом доказів та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначив, що судом було відображено ряд доказів лише в тій частині, на яку посилалась сторона обвинувачення та залишено поза увагою аргументи сторони захисту щодо їх суперечності.

Вказав на недотримання судом принципу безпосередності, оскільки жоден із допитаних свідків, а також двоє інших обвинувачених, не вказали ані прямо, ані опосередковано, що дії ОСОБА_7 по підписанню актів форми КБ-2 №1, 2, 3 за грудень 2015 року вчинялись саме з метою заволодіння грошовими коштами, тобто з прямим умислом.

Крім того, у ході судового слідства стороною обвинувачення не здобуто жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту обізнаності ОСОБА_7 про будь-які відхилення чи порушення під час проведення будівельних робіт.

На його думку, у судовому засіданні знайшов підтвердження факт неповідомлення ОСОБА_11 . ОСОБА_7 , як замовника, про допущені порушення під час реконструкції ЗОШ у смт. Варва.

Про існування ряду порушень умов договору підряду, в тому числі й фінансових, що виразилось у включенні до актів фактично невиконаних робіт, ОСОБА_7 стало відомо тільки після проведення позапланової ревізії ДФІ в Чернігівській області. За результатами якої було складено відповідний Акт та надано термін до 10.05.2016 року для усунення порушень. На виконання вимоги ДФІ в Чернігівській області щодо усунення виявлення порушень, ОСОБА_7 у складі комісії було переглянуто регламент робіт та був складений коригуючий акт на додаткові роботи від 22.04.2016 року у якому був вказаний перелік робіт, що були виключені та замінені на більш доцільні. У підсумковому результаті виконання Договору № 72 на виконання будівельних робіт на об`єкті «реконструкція Варвинської ЗОШ І-ІІІ ступенів у смт. Варва…» фінансова частина чітко зійшлась із заявленою технічною, а тому відсутні будь-які збитки державі, тому ОСОБА_7 фактично визнано винуватим у порушенні та невиконанні обов`язків, які повинен був здійснювати інженер-будівельник, що має відповідну ліцензію, фах та досвід роботи.

В доповненнях до апеляційної скарги захисника обвинувачений ОСОБА_7 просив скасувати вирок та закрити кримінальне провадження з підстав, зазначених захисником в апеляційній скарзі, так як в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 366 КК України, оскільки відсутній прямий умисел та корисливий мотив. Крім того, жоден свідок не вказав, що саме він підписував та надавав до бухгалтерії відділу освіти для оформлення платіжних доручень, акти форми КБ-2 №№1, 2, 3. Вказані акти були підписані не ним, а особи, які виготовляли дані документи не встановлені та недопитані.

На думку апелянта, в його діях відсутній склад злочину, передбачений ч. 4 ст. 191 КК України, так як в матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б підтверджували його відношення до перерахування коштів.

Також суд 1 інстанції не звернув увагу на показання ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 щодо неможливості виконання усіх запланованих робіт та виконання інших додаткових робіт, які не були вказані у актах виконаних робіт, неврахування вартості яких ставить під сумнів об`єктивність висновків позапланової ревізії.

Помилковими є твердження суду про те, що згідно з умовами договору та посадовою інструкцією він зобов`язаний здійснювати контроль за веденням робіт по реконструкції школи.

Прокурор в апеляційній скарзі та змінах до неї, просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.4 ст.191 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 2 роки, з позбавленням 5 рангу державного службовця категорії «Б»; за ч.1 ст.366 КК України у виді 2 років обмеження волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах та організаціях будь-якої форми власності, строком на 1 рік 6 місяців. На підставі ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 остаточно визначити покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій в установах та організаціях будь-якої форми власності строком на 2 роки, з позбавленням 5 рангу державного службовця категорії «Б». В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог зазначив, що місцевим судом не було взято до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що ОСОБА_7 свою вину не визнав, не розкаявся, і всіляко під час досудового розслідування та судового розгляду намагався уникнути відповідальності за вчинені дії, вводив суд в оману, вказуючи, що акти не підписував та підрядні роботи не контролював. Крім того, судом не враховано вимоги ст.54 КК України, згідно якої особи засуджені за тяжкі злочини, і мають спеціальне звання, ранг, чин або кваліфікаційний клас, може бути позбавлена за вироком суду цього звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин з використанням службового становища, маючи 5 ранг державного службовця категорії «Б», тому його необхідно позбавити вказаного рангу.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника прокурор вважав її доводи необґрунтованими та просив залишити без задоволення.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали подану захисником апеляційну скаргу та просили її задовольнити з викладених в ній підстав, проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника та підтримав подану прокурором апеляційну скаргу.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Заслухавши доповідача, учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 01.08.2018 року вирок районного суду щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 змінено.

Дії ОСОБА_7 перекваліфіковано з ч.4 ст.191 КК України на ч.2 ст.367 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю, без штрафу; за ч.1 ст.366 КК України призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права обіймати певні посади та займатися певною діяльністю, без штрафу. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК.

ОСОБА_10 на підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07.09.2017 року, звільнено від відбування основного та додаткового покарань за цим вироком у зв`язку з актом амністії. В решті вирок суду залишений без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 01.08.2018 щодо ОСОБА_7 скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В своїй постанові Верховний Суд зазначив, що визнаючи ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, за кваліфікуючою ознакою вчинення кримінального правопорушення, що спричинило тяжкі наслідки, суд апеляційної інстанції припустився суперечливих висновків, оскільки не визначив, чи існують у діянні всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторін цього злочину.

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею ч.2 ст.439 КПК України встановлено, що вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.

З огляду на наведене, вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не переглядається.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях не визнав та показав, що кошти, які були виділені на реконструкцію Варвинської ЗОШ, надійшли в кінці 2015 року. Була проведена процедура відкритих торгів та визначено переможця ТОВ «ІБК Укртехспецбуд» м. Київ. Договір було укладено 11.11.2015 року, і вже 28.11.2015 року розпочалися ремонті роботи. У листопаді-грудні він часто хворів, тому з метою контролю за будівництвом була підписана угода з службою технічного нагляду обласного управління капітального будівництва, яка і повинна була здійснювати контроль за реконструкцією школи. Також зазначив, що серед обов`язків, викладених в його посадовій інструкції, не передбачено здійснення контролю за будівельно-ремонтними роботами.

Деякі роботи виконувалися не тими матеріалами, які були закладені в проектно-кошторисну документацію, проте виявилося, що замінені матеріали використовувати було більш доцільно у зимовий час. Проектно-кошторисна документація не передбачала виконання деяких робіт, зокрема: встановлення відливів, протипожежних швів, приямків, утеплення 250 кв.м стіни приміщення школи, а тому виконавцем за їхньою пропозицією ці роботи були виконані за рахунок інших робіт.

Акти виконаних робіт № 1, № 2 та № 3, які були підставою для перерахування коштів, не підписував і побачив їх тільки під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Платіжні доручення він також не підписував.

Частиною 1 статті 412 КПК України визначено, що істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту ст. 92 КПК України, вбачається, що обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Згідно зі ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку, крім іншого, повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Проте вирок суду щодо ОСОБА_7 вказаним вище вимогам закону не відповідає.

Так, з об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 191 КК України, має три форми вчинення: привласнення, розтрата або заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, з урахуванням кваліфікуючих ознак, за розтрату чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Розтрата передбачає умисне незаконне і безоплатне витрачання (споживання, продаж, безоплатну передачу, обмін, передачу в рахунок погашення боргу тощо) винним чужого майна, яке йому ввірене чи перебувало в його віданні. В результаті розтрати винний умисно поліпшує майнове становище інших осіб шляхом безпосереднього споживання ними незаконно вилученого майна, позбавлення їх за рахунок витрачання такого майна певних матеріальних витрат, збільшення доходів інших осіб тощо.

Обов`язковою суб`єктивною ознакою розтрати майна є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна, намір збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.

Однак, як убачається з матеріалів кримінального провадження, у змісті вироку суду 1 інстанції не зазначено, з огляду на аналіз яких доказів суд прийшов до висновку про умисний характер дій ОСОБА_7 щодо розтрати бюджетних коштів в загальній сумі 230252,00 грн., а також про наявність у нього при цьому певного корисливого мотиву, особливо з урахуванням того, що в його діях відсутня попередня змова.

При цьому суд не врахував, що форма вини і мотив вчинення кримінального правопорушення є елементами складу злочину, які обов`язково підлягають доказуванню.

Відповідальність за ч. 1 ст. 366 КК України настає за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.

З об`єктивної сторони злочин може полягати у таких формах: внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей; інше підроблення документів; складання завідомо неправдивих документів; видача завідомо неправдивих документів.

При цьому, внесення до документів неправдивих відомостей означає включення інформації, яка цілком або частково не відповідає дійсності, до справжнього офіційного документа. Отже, у всіх цих ситуаціях зміст справжнього документа змінюється лише частково частина відомостей у ньому відповідає дійсності, а частина має неправдивий характер. При цьому форма документа та всі його реквізити відповідають необхідним вимогам.

Інше підроблення документів припускає повну або часткову зміну змісту документа чи його реквізитів, однак не за рахунок внесення до нього неправдивих відомостей, а шляхом їх виправлень, підчищень, дописок, витравлювань та іншими подібними способами. Інше підроблення документів є своєрідним антиподом внесення до документа неправдивих відомостей, оскільки неправдиві відомості у цьому випадку до документа не вносяться, а виправляються або знищуються відомості, що вже є у документі та відповідають дійсності.

Складання неправдивих документів - це повне виготовлення документа, який містить інформацію, що не відповідає дійсності. При цьому форма та реквізити документа відповідають необхідним вимогам.

Видача неправдивих документів означає надання фізичним або юридичним особам такого документа, зміст якого цілком або частково не відповідає дійсності і який був складений або службовою особою, яка його видала, або іншою службовою особою. Видача неправдивого документа буде мати місце й у тому випадку, якщо документ був складений приватною особою, але потім був засвідчений службовою особою і виданий нею іншим фізичним чи юридичним особам від імені тієї організації, яку представляє службова особа, що видала цей документ.

Проте, як вбачається з матеріалів судового провадження, органом досудового розслідування ОСОБА_7 ставилося у провину те, що він вчинив службове підроблення, а саме те, що він, перебуваючи на посаді начальника відділу освіти Варвинської РДА, будучи наділеним організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, окрім іншого, щодо готування проектів, угод, договорів, виконуючи свої посадові обов`язки службової особи, достовірно знаючи, що будівельно-монтажні роботи по реконструкції Варвинської ЗОШ I-III ступенів підрядником «ІБК «Укртехспецбуд-ТД» в повному обсязі не виконані, 28.12.2015 року у рядку «замовник» в актах форми КБ-2 № 1, № 2 та № 3 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2015 року та довідках форми КБ-3 про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, поставив власноручно свої підписи та відтиски офіційної печатки «Відділ освіти Варвинська районна державна адміністрація Чернігівської області», і тим самим засвідчив документи, що містять недостовірну інформацію про обсяги та вартість виконаних робіт по зазначеному об`єкту будівництва, надавши їм статус офіційних.

Такі дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 366 КК України, вчинення службовою особою службового підроблення, а саме підроблення офіційних документів.

Сторона обвинувачення, висуваючи обвинувачення ОСОБА_7 , посилається на акти приймання виконаних будівельних робіт та довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, як на доказ його дій, оскільки такі в графі «замовник» містять підпис ОСОБА_7 та відтиск офіційної печатки «Відділ освіти Варвинська районна державна адміністрація Чернігівської області».

Крім того, матеріалами кримінального провадження встановлено, що ухвалою слідчого судді Варвинського районного суду Чернігівської області від 01.03.2016 року було задоволено клопотання начальника слідчого СВ Варвинського ВП Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області про проведення позапланової ревізії, за результатами проведення якої складено акт позапланової ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності відділу освіти Варвинської районної державної адміністрації за період з 01.01.2015 року по 01.03.2016 року, який був наданий як доказ та на який посилається сторона обвинувачення в пред`явленому ОСОБА_7 обвинуваченні.

Вирішуючи питання належності вищезазначеного доказу, суд має урахувати положення статті 85 КПК України, та з`ясувати питання чи підтверджують вони прямо чи непрямо існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, достовірність чи недостовірність доказів у кримінальному провадженні.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду 1 інстанції на те, що документ, яким підтверджується чи спростовується обставина, що підлягає доказуванню у справі, та покладається в основу рішення суду має бути отриманий сторонами кримінального провадження у порядку ст. 93 КПК України, а відтак відповідати критеріям допустимості та достовірності.

Зокрема, ч. 2 ст. 93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, регламентованих цим Кодексом.

Зі змісту вимог КПК України встановлено, що проведення позапланової ревізії не відноситься ані до заходів забезпечення кримінального провадження, ані до слідчих дій, ані до негласних слідчих дій, вичерпний перелік яких наведено в ч.2 ст. 131 КПК України, главах 20 і 21 КПК України. В КПК України відсутня і процедура розгляду клопотань про надання дозволу на проведення позапланової ревізії.

До пп. 12 п. 5 розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року, докази, які були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень є недопустимими.

Допущені судом 1 інстанції порушення згідно з частиною 1 статті 412 КПК України є істотними, оскільки перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.

Враховуючи викладене, апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню, а вирок суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді 1 інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, ретельно дослідити доводи, викладені у апеляційних скаргах, дати належну оцінку наявним доказам, вмотивувавши прийняте рішення.

При новому розгляді суду 1 інстанції необхідно врахувати наведене вище, перевірити доводи апеляційних скарг сторони захисту та обвинувачення, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку й ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 412, 415, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 задовольнити частково, а вирок Варвинського районного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4