КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,
представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , та накладено арешт на автомобіль марки «Рендж Ровер», д.н.з НОМЕР_1 , що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонивши останньому або особам, які будуть діяти від імені ОСОБА_7 , відчужувати вказаний транспортний засіб та будь-яким чином ним розпоряджатись.

Як вказав в ухвалі слідчий суддя, в межах кримінального провадження заявлено цивільний позов, що має на меті забезпечити відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), що відповідає вимогам п.4 ч.2 ст. 170, ч.6 ст. 170 КПК України, та зважаючи на наявність достатніх підстав вважати, що вказане майно може бути перетворено або відчужене, клопотання підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, з доповненнями, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна відмовити.

В доповненнях до апеляційної скарги представник вказує, що в ухвалі слідчого судді не зазначається, що автомобіль марки «Рендж Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 відповідає критеріям ст. 98 КПК України, як і не наведені обставини того, на якій підставі слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що у нього є розумні підстави вважати, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, є доказом злочину.

Апелянт вказує, що наявність лише постанови слідчого про визнання вказаного автомобіля речовим доказом не може бути єдиним та достатнім аргументом для прийняття рішення слідчим суддею щодо необхідності накладення арешту на майно.
Щодо посилання в оскаржуваній ухвалі на наявність цивільного позову у кримінальному провадженні, представник вказує, що незрозумілим є спосіб, у який даний цивільний позов з`явився в матеріалах досудового розслідування, так як на копії даного цивільного позову відсутні відмітки про його реєстрацію в СУ ГУНП у м. Києві. Також відсутній протокол допиту потерпілого, в ході якого міг би бути долучений вказаний цивільний позов.

Крім того, в цивільному позові міститься посилання на наряд-замовлення № 79 від 06.08.2019 та акт виконаних робіт від 05.06.2019, як на підставу того, що потерпілому ОСОБА_9 було завдано матеріальної шкоди в розмірі 10430 грн. 00 коп. (в дужках зазначено «шість тисяч гривень»).
Щодо твердження в цивільному позові про завдання потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 700 000, 00 грн., то вказане не підтверджується жодним доказом (наприклад, висновком експертизи), а тому, на думку апелянта, не може братися судом до уваги.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчими СУ ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0003676 від 18 травня 2019 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України.
13 травня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження 15 травня 2020 року до СУ ГУНП у м. Києві надійшов цивільний позов від потерпілого ОСОБА_9 (цивільний позивач) до підозрюваного ОСОБА_7 (цивільний відповідач), де заявлено суму матеріального та морального відшкодування, загалом на суму 710 430 грн.00 коп.

Також встановлено, що у власності підозрюваного ОСОБА_7 перебуває автомобіль марки «Рендж Ровер», д.н.з НОМЕР_1 .

18 травня 2020 року слідчий СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на автомобіль марки «Рендж Ровер», д.н.з НОМЕР_1 , що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_7 .
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року зазначене клопотання було задоволено та накладено арешт на автомобіль марки «Рендж Ровер», д.н.з НОМЕР_1 , що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , заборонивши останньому або особам, які будуть діяти від імені ОСОБА_7 , відчужувати вказаний транспортний засіб та будь-яким чином ним розпоряджатись.
З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на такі обставини.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, а також з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на автомобіль перевірялись судом першої інстанції, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч твердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1, 6 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, та постановою слідчого СУ ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 від 15 травня 2020 року правомірно визнане речовим доказом (а.с.42-43), оскільки під час вчинення інкримінованого злочину підозрюваний здійснював постріли прямо з даного автомобіля.

Також слідчий суддя врахував, що в межах вказаного кримінального провадження 15 травня 2020 року надійшов цивільний позов від потерпілого ОСОБА_9 до підозрюваного ОСОБА_7 де заявлено суму матеріального та морального відшкодування, загалом - 710 430 грн.00 коп.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ухвала слідчого судді не містить обґрунтування щодо значення арештованого нерухомого майна для встановлення обставин кримінального провадження, є необґрунтованими.
Разом з тим, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на автомобіль марки «Рендж Ровер», д.н.з НОМЕР_1 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність, і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи апелянта про те, що арешт на вищевказане нерухоме майно накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Посилання апелянта на те, що в цивільному позові доводи про завдання потерпілому ОСОБА_9 моральної шкоди в розмірі 700 000, 00 грн. нічим не підтверджуються, а при визначенні розміру матеріальної шкоди є певні розбіжності, на даній стадії досудового розслідування не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник, також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 25 травня 2020 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_5 , та накладено арешт на автомобіль марки «Рендж Ровер», д.н.з НОМЕР_1 , що на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборонивши останньому або особам, які будуть діяти від імені ОСОБА_7 , відчужувати вказаний транспортний засіб та будь-яким чином ним розпоряджатись - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3072/2020
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_10
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1