ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/248/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - на ухвалу
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2020 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування

примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника особи, щодо якої складено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2020 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2020 року задоволено клопотання прокурора та застосовано до ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом. Залишено без змін та продовжено до 22 липня 2020 року або до набрання ухвалою законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії Спеціальний заклад з надання психіатричнної допомоги Державної установи Центр психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю Міністерства охорони здоров`я України
Задовольняючи клопотання прокурора суд виходив з того, що ОСОБА_7 на даний час потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом, оскільки докази наявні в матеріалах провадження є належними та допустимими і доводять той факт, що саме ОСОБА_7 у стані неосудності вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки ч.1 ст.115 КК України.

Так, згідно оскарженої ухвали, судом визнано доведеним, що 10 липня 2019 року, в обідню пору доби, ОСОБА_7 , який перебував в житловому будинку по АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого на побутовому ґрунті конфлікту із ОСОБА_10 , не усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, наніс ОСОБА_10 , численні удари ножем в різні частини тіла, з проникненням в грудну і черевну порожнини та ушкодженнями обох легень, серця і печінки, що призвели до настання смерті потерпілого на місці події.

Таким чином, суд встановив, що ОСОБА_7 своїми діями вчинив суспільно небезпечні діяння, які підпадають під ознаки діяння, передбаченого ч.1 ст.115 КК України - вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Крім того судом встановлено, що в період вчинення цього суспільно-небезпечного діяння ОСОБА_7 страждав і на даний час страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, стабільний дефект психіки за змішаним типом, що позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними в момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, а також на даний час позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. ОСОБА_7 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні із суворим наглядом.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та кримінальне провадження закрити з підстав невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Свої вимоги обгрунтовує тим, що суд мотивуючи оскаржувану ухвалу взяв до уваги докази сторони обвинувачення, які у своїй сукупності не дають підстав для визнання ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Вказує, що на підставі здобутих речових доказів в ході досудового розслідування призначено та проведено 18 судово-медичних експертиз, які у своєму висновку за сукупністю також не дають підстави вважати, що до вчинення кримінального правопорушення причетний ОСОБА_7 . Зокрема експертами встановлено, що у наданих об`єктах на дослідження (предмети які містять на собі біологічні зразки) власний антиген А, який може належати як потерпілому так і ОСОБА_7 , оскільки у них однакова група крові з різними резусними факторами. Також захисник стверджує, що обвинувачення ґрунтується на показах трьох свідків, з яких лише один свідок ОСОБА_11 , за його словами, був очевидцем, однак його свідчення є неконкретними та такими, які не дають підстав стверджувати, що саме ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення. Додатково звертає увагу колегії суддів та невизнання ОСОБА_7 своєї вини, свою причетність до вчинення інкримінованого йому діяння він заперечує і в судовому засіданні він стверджував, що 10.07.2019 року не зустрічався з потерпілим. Також вказує, що її підзахисний зазначає, що за станом здоров`я на даний час, він не становить суспільної небезпеки та загрози для оточуючих, а тому відсутні правові підстави щодо продовження примусових заходів медичного характеру щодо нього у психіатричній лікарні з суворим режимом.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи захисника та думку законного представника і особи, щодо якої вирішувалось клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив проти її задоволення та вважає ухвалу суду законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні та належним чином оцінених в ухвалі доказів, якими повністю спростовуються наведені в апеляційних скаргах доводи.

Так, суд першої інстанції взяв до уваги показання свідка ОСОБА_11 , який під час допиту в судовому засіданні вказав, що 10 липня 2019 року він прийшов до ОСОБА_10 та ОСОБА_7 з метою випити алкогольні напої. Потім між ОСОБА_10 і ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу грошей та якихось документів. Під час конфлікту ОСОБА_7 взяв в руки кухонний ніж і наніс ним ОСОБА_10 декілька ударів в область грудей. Після цього ОСОБА_7 втік у невідомому напрямку. Потім він зустрів сусіда, з яким викликав швидку медичну допомогу.

Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду підтвердив, що 10 липня 2019 року зранку він разом із ОСОБА_10 розпивав алкогольні напої. Потім вони зустріли по вул.Оболоня в м.Тернополі ОСОБА_7 він, свідок, залишив ОСОБА_10 та ОСОБА_7 вдвох, а сам пішов до себе додому. Пізніше того ж дня він знову пішов до ОСОБА_10 і по дорозі зустрів ОСОБА_7 , який пробіг повз нього, а коли зайшов до будинку ОСОБА_10 , то побачив, що той лежить біля ліжка, а поряд сидів незнайомий йому чоловік, який повідомив, що ОСОБА_7 . Зарізав ОСОБА_10 і втік. Тоді він викликав працівників швидкої медичної допомоги.

Також, свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомила, що була знайома з ОСОБА_7 і як їй відомо між ним та ОСОБА_10 був конфлікт.

Наведені показання свідків узгоджуються між собою за хронологією подій та є логічними і послідовними, а тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв їх до уваги та прийшов до правильного висновку, що ним підтверджується виникнення між ОСОБА_10 і ОСОБА_7 конфлікту, що призвів до фізичної сутички між ними, в ході якої ОСОБА_7 завдав удари ножем ОСОБА_10 і вбив його.

Доводи апеляційної скарги захисника про неконкретність та непереконливість показань свідка ОСОБА_11 спростовуються даними журналу судового засідання від 24 квітня 2020 року ( т.1 а.к.п.128-129) і доданим до нього технічним записом (т.2 а.к.п.32), з яких вбачається, що під час допиту у відкритому судовому засіданні за участю сторони захисту свідок ОСОБА_11 вказав, що він, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 перебували в будинку останнього і в якийсь момент він почув звук удару, а потім побачив як ОСОБА_7 завдавав ОСОБА_10 кілька ударів ножем в груди. При цьому свідок в категоричній формі ствердив, що особисто бачив як ОСОБА_7 завдав ОСОБА_10 два удари ножем, після чого вибіг з будинку, а невдовзі прийшов ОСОБА_14 , тобто ОСОБА_12 .

Крім показань свідків вказані обставини підтверджуються іншими доказами, що встановлені в ході судового розгляду.

Так, 10 липня 2019 року при огляді місця події, а саме домогосподарства по АДРЕСА_1 з додатком до нього таблицею ілюстрацій, згідно яких встановлено місце події, зафіксована та вилучена слідова інформація, зокрема виявлено і вилучено кухонний ніж, проведено огляд трупа (т.1 а.к.п. 132-158).

Згідно висновків судово-медичної експертизи №569 від 18 вересня 2019 року, смерть ОСОБА_10 настала за 16-24 години до судово-медичної експертизи його трупа (розпочата 11 липня 2020 року) тобто в період, який відповідає часу його суперечки з ОСОБА_7 .

Також, даними висновку цієї експертизи встановлено, що смерть ОСОБА_10 настала внаслідок численних поранень тіла з ушкодженнями м`яких тканин, проникненням в грудну і черевну порожнини та ушкодженнями обох легень, серця і печінки, що призвело до зовнішньої та внутрішньої кровотеч, розвитку масивної крововтрати (різкого обезкровлювання організму), а також порушення функцій внутрішніх органів, що призвело до розвитку внутрішньої і зовнішньої кровотеч та як наслідок масивної крововтрати, характер яких дає підстави вважати, що після їх спричинення смерть потерпілого настала в короткий проміжок часу, який може вимірюватися хвилинами. Вказані тілесні ушкодження спричинені незадовго до настання смерті ОСОБА_10 колючо-ріжучою дією гострого предмета (знаряддя) з властивостями леза та спинки, що притаманно клинку ножа, в тому числі того ножа, який вилучено з місця події та наданого для експертизи.

Згідно висновку судово-медичної експертизи №31 від 06.09.2019, в момент утворення рани грудей ОСОБА_10 в місці кріплення 6-7-го лівих ребер до тіла грудини клинок ножа був обернений лезом вправо вверх і діяв крізь текстильну тканину в напрямі спереду-назад дещо зверху-вниз зліва-направо щодо вказаної поверхні грудей (т.1 а.к.п. 184-188).

Наведені висновки судово-медичних експертиз об`єктивно підтверджують повідомлені свідком ОСОБА_11 обставини вбивства ОСОБА_10 .

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що згідно інших висновків судово-медичних експертиз на вилучених з місця події та наданих на експертизу об`єктах було виявлено сліди крові, які можуть походити як від ОСОБА_7 , так і від ОСОБА_10 , оскільки в них однакова група крові, не спростовують факту присутності ОСОБА_7 на місці події та інших встановлених судом першої інстанції обставин вбивства ОСОБА_10 , які встановлені на підставі сукупності інших доказів, що були досліджені в ході судового розгляду і детально проаналізовані в ухвалі суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно показань ОСОБА_7 він 10 липня 2020 року не зустрічався із ОСОБА_10 повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_11 , які узгоджуються між собою та іншими доказами у справі, в тому числі об`єктивними даними висновків судово-медичних експертиз.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав вважати, що ОСОБА_7 не становить суспільної небезпеки і відсутні підстави для застосування до нього примусових заходів медичного характеру в умовах суворого нагляду не ґрунтуються на встановлених в ході судового розгляду обставинах і вимогах кримінального закону.

Так, судом першої інстанції на підставі ретельно досліджених в ході відкритого судового розгляду правильно встановлено, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки ч.1 ст.115 КК України, тобто особливо тяжкого злочину який пов`язаний з посяганням на життя інших осіб.

За змістом ст.92, ст.93, ч.5 ст.94 КК України примусовими заходами медичного характеру є поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь. Примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння. Суд може застосувати примусові заходи медичного характеру залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб. Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах суворого нагляду.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №319 від 30.07.2019р. в період вчинення суспільно-небезпечного діяння, тобто станом на 10 липня 2019 року, ОСОБА_7 страждав на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, стабільний дефект психіки за змішаним типом, що позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними в момент вчинення суспільно-небезпечного діяння. На час проведення експертизи ОСОБА_7 також страждав на тяжкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, стабільний дефект психіки за змішаним типом, що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії і керувати ними. ОСОБА_7 потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру в психіатричній лікарні із суворим наглядом.

Враховуючи наведене, застосування до ОСОБА_7 таких заходів медичного характеру ґрунтується на встановлених в ході судового розгляду обставинах і відповідає вимогам кримінального закону, а тому колегія суддів приходить до висновку, що оскаржена ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та скасуванню не підлягає.

На підставі наведенного та керуючись ст.ст. 404-419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника особи, щодо якої складено клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 травня 2020 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а ОСОБА_7 у той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий

Судді