ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2417/20 Справа № 173/997/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0001375 стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Усть-Кут Іркутської області РФ, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 21.09.2007 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 115 КК України до 13 років позбавлення волі, 20.04.2016 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на 1 рік 6 місяців 16 діб,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_7 (приймає участь в режимі відеоконференції)
захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду першої інстанції задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів до 07 серпня 2020 року включно, а в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відмовлено.
При розгляді клопотання, суд виходив з того, що в наявності обґрунтована підозра про вчинення ОСОБА_7 особливо тяжких злочинів, та на даній стадії судового розгляду суд не мав повноважень давати оцінку доказам щодо їх достатності та допустимості.
На думку суду існує ризик переховування від суду, оскільки обвинувачений не має постійного офіційного місця роботи та дітей на утриманні, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, враховуючи наявність обґрунтованої підозри, та тяжкості покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винним.
Крім того, суд взяв до уваги ту обставину, що обвинуваченому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину під час умовно-дострокового строку, тобто останній не дотримується норм суспільної моралі та загальноприйнятих правил поведінки у соціумі, а отже може вчинити новий злочин. За таких обставин, обгрунтованим визнав клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою та відсутність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту.
На його думку, ухвала суду є незаконною та прийнятою з порушенням матеріального та процесуального права, в якій констатовано лише особлива тяжкість злочину, продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам. Проте суд залишив поза увагою, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, має ряд захворювань, відсутні докази того, що він вчинював або вчинює будь-який тиск на потерпілих та свідків, чи має намір вчинити інший злочин. Такі висновки суду є явно недостатніми для продовження тримання обвинуваченого під вартою, не відповідають ні матеріалам провадження, ні прецедентній практиці ЄСПЛ. Вважає, що ризики не доведені, а ОСОБА_7 можливо змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.06.2019 року №4-р/2019 визнано таким, що є неконституційним положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, яка постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська перебуває обвинувальний акт №0001375 від 10.11.2016 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 11.11.2016 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.
Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 10.06.2020 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з тих підстав, що на цей час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.
Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.
Колегія суддів вважає, що судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений може переховуватися від суду, тому що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, тобто ОСОБА_7 не дотримується норм суспільної моралі та загальноприйнятих правил поведінки у соціумі, не має офіційного працевлаштування, не має міцних соціальних зв`язків.
Також існує ризик, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може вчинити новий злочин, так як обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину під час умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, призначеного за вчинення особливо тяжкого злочину, окрім того, розгляд справи триває за клопотанням сторони захисту про дослідження доказів, стороною обвинувачення всі докази надані та судом досліджені.
Доводи сторони захисту, що відсутні докази того, що ОСОБА_7 вчинював або вчинює будь який тиск на свідків, суд не бере до уваги, оскільки дане питання не було предметом дослідження судом першої інстанції, і такого ризику в ухвалі суду не встановлено.
Також не заслуговує на увагу відсутність доказів наміру вчинити новий злочин, оскільки такі існують. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчинені злочину у період умовно-дострокового звільнення, при цьому був судимий за вбивство, знову обвинувачується у вчиненні вбивства. Згідно із рішеннями Європейського Суду з прав людини Selcuk проти Туреччини, та Matznetter проти Австріїнаявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені і об`єктивно існують, та для їх запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу домашнього арешту, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.
Твердження захисника про те, що продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою мотивовано судом лише тяжкістю кримінальних правопорушень, не може бути взято до уваги, оскільки судом враховані обставини провадження і особа обвинуваченого.
Доводи захисника про те, що ОСОБА_7 має ряд хронічних хвороб, вже були предметом дослідження апеляційного суду, висновки викладені в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2020 року, відомостей щодо погіршення стану здоров`я ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не надано.
Доводи захисника щодо тривалого розгляду справи, не є підставою для заміни запобіжного заходу, оскільки колегія суддів враховує обставини пред`явленого обвинувачення, його обсяг та обсяг доказів, що підлягають дослідженню, у зв`язку з чим слід вказати на необхідність захисту суспільних інтересів, що виправдовує у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого , юридичний відступ від принципу поваги до особистої свободи.

Твердження захисника про те, що суд залишив поза увагою що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, характеризується позитивно, не зменшують ступінь ризиків.
Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а тому, відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.
Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Будь-яких порушень КПК України при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року - залишити без задоволення.
Ухвалу Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2020 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4