Справа № 304/1227/18
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2020 року м.Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №304/1227/18, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 14.07.2018 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
У межах кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України надійшло клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Клопотання обґрунтовано наступним.

На розгляді в Ужгородському міськрайонному суді перебуває обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 286 КК України, в якому 07.11.2020 закінчується строк тримання під вартою, який є необхідність продовжити.

Обставинами справи встановлено, що 13 липня 2018 року біля 22 години 44 хвилини, водій ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Jeep» моделі «Grand Cherokee» реєстраційний номер Словацької Республіки « НОМЕР_1 », разом з пасажиром гр. ОСОБА_8 , яка сиділа на передньому сидінні пасажира, рухався по вулиці Ужгородській в населеному пункті місто Перечин, по автодорозі «Н-13» сполученням «Львів-Самбір-Ужгород», зі сторони міста Великий Березний у напрямку міста Ужгород, проїжджаючи заокруглення дороги праворуч, що перед будинком №10, де дорога має дві смуги руху, по одній у кожному напрямку, які розділені між собою дорожньою горизонтальною розміткою 1.1. (вузька суцільна лінія), що поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, діючи в супереч вимог п. п. 1.3.; 2.1. «а»; 2.3. «б»; 2.9. «а»; 10.1. та 12.1. «Правил дорожнього руху України», керуючи транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не втримав автомобіль у межах своєї смуги руху, допустив виїзд правими колесами автомобіля на правий по ходу його руху тротуар та наїзд на бетонний бордюр мосту над канавою, після чого, проїхавши правим тротуаром змінив напрямок свого руху ліворуч та переїхавши через зустрічну смугу руху, виїхав на лівий походу його руху тротуар де допустив наїзд на пішоходів гр. ОСОБА_9 та гр. ОСОБА_10 , які в той час рухалися тротуаром зі сторони міста Ужгорода у напрямку центру міста Перечин. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_1 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: травматичного розриву середньої сорочки і лівого шлуночка, дугоподібного розриву правої долі печінки, які супроводжувалися масивною внутрішньою кровотечею; переломів ребер зліва 2-8 по середньоключичній лінії з крововиливом в навколишні м`які тканини, і пошкодженням пристінкової плеври в проекції 5-6-го ребер; переломів 3-6-го ребер по біля ключичної лінії з пошкодженням пристінкової плеври (всі вищеописані переломи прямі); поперечного перелому грудини в області рукоятки грудини з крововиливом в навколишні м`які тканини; переломів ребер справа 1-11 по середньо ключичній лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини і пошкодженням пристінкової плеври в проекції 4-7 ребер; переломів 2-9 ребер по біля хребтової лінії з крововиливами в навколишні м`які тканини; закритого перелому правого стегна в нижній третині; ділянок осадження на шкірних покривах правого плечового суглобу по передньо-внутрішній поверхні правого плеча в середній третині, по зовнішній передній поверхні правого передпліччя в верхній третині і середній третині, по передньо-боковій поверхні грудної клітини справа в проекції 3-8 ребер по середньо-ключичній лінії; на шкірних покривах черевної стінки зліва з переходом на задню поверхню грудної клітки; по передній поверхні лівого плечового суглобу в проекції лівої ключиці, по передній поверхні лівого плеча; лівого ліктьового суглобу, по передньо-внутрішній поверхні лівого стегна з захватом лівого колінного суглобу, які є характерними та виникли під час дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду автомобіля на пішохода. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження, згідно п.2.1.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті гр. ОСОБА_10 . Крім цього, у результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканка АДРЕСА_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому кісток тазу з пошкодженням судин і розчавленням м`яких тканин і м`язів; закритого уламкового перелому стегнової кістки лівого стегна; закритого уламкового перелому нижньої третини великогомілкової кістки справа; обширно-скальпованої рваної рани лівого стегна, у верхній третині та пахової ділянки; масивних синців і гематоми лівого стегна, лівої і правої ягодиць з розчавленням м`язів; ділянок осадження на шкірних покривах лівого стегна у верхній третині з захватом пахової ділянки і передньої поверхні брюшної стінки, які є характерними та виникли під час дорожньо-транспортної пригоди, а саме наїзду автомобіля на пішохода. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження, згідно п.2.1.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, що небезпечні для життя в момент їх спричинення, і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті гр. ОСОБА_9 .

Невиконання водієм ОСОБА_7 вказаних вимог п.п. 1.3.; 2.1. «а»; 2.3. «б»; 2.9. «а»; 10.1. та 12.1. Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням гр. ОСОБА_10 та гр. ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень, які потягли за собою їх смерть. Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.286 Кримінального кодексу України, а саме, порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель кількох осіб.

14 липня 2018 року органом досудового розслідування у відповідності до ст. ст. 40, 104, 131, 132, 208-211 та 213 Кримінального процесуального кодексу України, було затримано гр. ОСОБА_7

14 липня 2018 року гр. ОСОБА_7 у встановленому ст.ст.276, 277 та 278 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України.

23 серпня 2018 року гр. ОСОБА_7 у встановленому ст.ст.42, 276, 277, 278, 279 Кримінального процесуального кодексу України повідомлено про зміну (уточнення) раніше повідомленої підозри, передбаченого ч.3 ст.286 Кримінального кодексу України.

16 липня 2018 року слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_11 обрала відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. У подальшому строк тримання продовжувався.

13.08.19 ОСОБА_7 у зв`язку з закінчення 60 денного терміну перебування під вартою звільнений з приміщення УВП №9.

12 вересня 2019 року Львівським апеляційним судом скасовано вирок Перечинського районного суду та разом з тим обрано ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб.

Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що на даний час розгляд судове слідство триває, заявлені раніше органом досудового розслідування ризики не зменшилися, усвідомлюючи неминучість покарання за дане правопорушення перебуваючи на волі з метою переховування від органів суду може виїхати за межі України чим самим ухилятися від виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, скоїв тяжкий злочин, за який передбачено покарання від 5 до 10 років позбавлення волі, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених у клопотанні, дає підстави для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Необхідність продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України, які і послужили підставою для обрання такого запобіжного заходу відносно останнього.

Ризики які послужили підставою для обрання та продовження запобіжного заходу наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, тому подальше тримання під вартою ОСОБА_7 буде виправданим та необхідним. Інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 , оскільки підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали, альтернативні запобіжні заходи не забезпечують належний рівень гарантії доброчесної поведінки підсудного, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(c) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(c) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (К.- F. проти Німеччини, 27 листопада 1997, § 57). Затримання та тримання під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії). На даний час ризики, які послужили підставою для обрання та продовження запобіжного заходу не відпали і не зменшилися, а відтак сторона обвинувачення просить продовжити запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

У судовому засідання прокурор клопотання підтримав з наведених у ньому підстав, просив таке задовольнити. Окрім того зазначив, що обвинувачений займав особливо відповідальне становище у зв`язку із займаною посадою, а відтак може впливати на експертів, спеціалістів, свідків. Усвідомлюючи неминучість кримінальної відповідальності, обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Захисник до початку судового засідання подав через канцелярію суду заперечення на клопотання, в якому вважає, що заявлені прокурором ризики є недоведеними та належно не обґрунтованими і непереконливими доводами, які не підкріплені жодними доказами їх існування, у зв`язку з чим вони мають ознаки суб`єктивних оціночних суджень сторони обвинувачення, а тому із цих міркувань є абстрактними сумнівними, необґрунтованими, недоведеними і безпідставними. За час перебування на волі протягом місяця, немаючи ніяких правових обмежень підзахисний із власної ініціативи забезпечував норми особистого зобов`язання і демонстрував зразкову поведінку, постійно перебував за місцем свого перебування, влаштувався на роботу та не допустив жодних дій, які б створювали хоча б найменші ризики, на наявність яких вказував прокурор у своєму клопотанні.

З метою виключення заявленого ризику прокурора того, що ОСОБА_7 може переховуватись від покарання і виїхати за межі країни, обвинувачений у добровільному порядку, під час розгляду апеляції, передав Львівському апеляційному суду свій закордонний паспорт, який міститься в матеріалах справи, чим спростовується і цей ризик.

Вищенаведене безсумнівно вказує на те, що ОСОБА_7 , перебуваючи на волі з обранням йому менш суворого запобіжного заходу і у подальшому буде безспірно виконувати всі покладені на нього законом обов`язки і зобов`язання по дотриманню всіх без виключення законодавчих умов, що визначалися переліком заявлених прокурором ризиків.

Ризик щодо ймовірного впливу на свідків ОСОБА_7 є безпідставним і недоведеним, оскільки підзахисний жодний дій впливу ні на свідків, ні на потерпілих не допускав за час перебування на волі протягом місяця. Щодо існування ризику впливу на експертів, то він перестав існувати, оскільки усі експертизи у справі виконано, а зібрання таких доказів обвинувачення, відповідно до норм КПК України, здійснюється на стадії досудового слідства.

Виходячи з цього, при розгляді даного клопотання та тих доводів які зазначалися у клопотанні прокурора про повторне обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання його під вартою, просив суд також прийняти до відому та крім вищенаведеного врахувати:

-що ОСОБА_7 раніше не судимий і до кримінальної відповідальності притягається вперше;

-той факт, що ОСОБА_7 інкриміновано злочин, який відноситься до категорії ненавмисних і необережних правопорушень;

-той факт, що ОСОБА_7 є інвалідом з дитинства і довготривале камерне тримання його під вартою негативно позначається на його здоров`я зокрема погіршується зір єдиного органу зору;

-той факт, що ОСОБА_7 займав відповідальне посадове становище був головою Перечинської РДА, був і на теперішній час є депутатом Перечинської районної Ради, що свідчить про факт визнаної довіри великого кола громадськості району, керівництва держави і області та вказує на його добропорядні життєві і державницькі позиції і позитивно характеризує його особисті людські якості;

-той факт, що за місцем проживання та попереднього місця роботи ОСОБА_7 характеризується виключно позитивно;

-той факт, що він має постійне місце проживання і проживає зі своєю мамою, яка є особою похилого віку;

-той факт, що його мама ОСОБА_12 і на теперішній час є лежачою хворою, яка потребує з боку її близьких, в тому числі і її сина ОСОБА_7 , постійного особистого догляду і безпосередньої допомоги, а також щоденної допомоги у веденні домашнього господарства;

-той факт, що ОСОБА_7 під час перебування під вартою одружився, що є також стримуючим фактором недопущення ним дій ризиків передбачених законом;

-той факт, що ОСОБА_7 на теперішній час частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_13 на розмір отримання якої той погодився і публічно заявив в суді про бажання продовжувати відшкодування визначене вироком суду;

-той факт, що ОСОБА_7 вжив дійові заходи по частковому відшкодуванню шкоди і іншій потерпілій ОСОБА_4 і також публічно заявив в суді про бажання продовжувати відшкодування визначене вироком суду;

-той факт, що ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою вину в ДТП, щиро розкаявся та усвідомлює настання вкрай негативних наслідків і невідворотність його покарання;

-той факт, що ОСОБА_7 повторно, після оголошення йому вироку вжив додаткових заходів щодо компенсації заподіяної шкоди зазначеним потерпілим;

-той факт, що на теперішній час відсутні ризики щодо ймовірності ОСОБА_7 неправомірно впливати на свідків;

-той факт, що депутати Перечинської районної Ради у неодноразових зверненнях до суду висловлювали свої особисті гарантії поруки стосовно ОСОБА_14 , що свідчить про високу їхню довіру обвинуваченому з боку різнофракційного депутатського корпусу, які реалізують волевиявлення громадськості виборців району;

-той факт, що ОСОБА_7 вже скоро близько двох років утримується під вартою і на теперішній час його вина у передбачений законом спосіб не доведена, а ряд тих доводів, які суду надані в порядку обґрунтування обвинувачення мають явні ознаки неналежних або не допустимих доказів, про що свідчить скасування Львівським апеляційним судом вироку суду першої інстанції;

-той факт, що за висновками органу пробації ОСОБА_7 також характеризується виключно позитивно;

-той Факт, що ОСОБА_7 перебуваючи на волі протягом одного місяця не допустив жодних дій чи без дій які б вказували на існування будь-яких ризиків, напроти він влаштувався на роботу і вів добропорядний спосіб життя та у цей період зразково виконував всі покладені на нього законом обов`язки як обвинуваченого у справі:

-той факт, що вирок суду першої інстанції апеляційним судом скасовано і стосовно ОСОБА_7 поширюються правові конституційні гарантії презумпції невинуватості;

-той факт, що ОСОБА_7 , як раніше так і зараз, за ввесь час перебування під вартою характеризувався і характеризується виключно позитивно,

-той факт, що переважна більшість країн світу, в тому числі і окремі суди регіонів України, у зв`язку із виникненням непередбачуваних негативних обставин пов`язаних з пандемією коронавірусу обрали гуманні послаблюючі заходи щодо засуджених осіб та тих, які утримувалися під вартою.

У судовому засіданні захисник просив відмовити у задоволенні клопотання з наведених у запереченні підстав, та просив обрати відносно ОСОБА_7 менш суворий запобіжний захід, непов`язаний із триманням під вартою.

Обвинувачений також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, підтримав заперечення захисника, окрім того надав пояснення суду, в яких зазначив, що вину свою визнає, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягався, має міцні сімейні стосунки, має на утриманні матір, є інвалідом ІІІ групи по зору з дитинства, періодично проходить лікування, а також те, що здав свій закордонний паспорт. У зв`язку з цим просить застосувати до нього цілодобовий домашній арешт.

У судовому засіданні представник потерпілої ОСОБА_4 - ОСОБА_5 клопотання сторони обвинувачення підтримав, просив таке задовольнити з наведених у ньому підстав.

Потерпілий ОСОБА_13 та його представник ОСОБА_15 у судове засідання не з`явились, однак до суду надійшло клопотання представника потерпілого ОСОБА_15 про проведення призначеного судового засідання без його участі та участі потерпілого, у зв`язку з запровадженими карантинними заходами. Клопотання сторони обвинувачення повністю підтримує.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши та оцінивши докази, якими обґрунтовується клопотання, суд виходить з наступного.
На розгляді в Ужгородському міськрайонному суді Закарпатської області перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000204 від 14.07.2018, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

03.11.2020 до суду надійшло клопотання сторони обвинувачення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Дана справа перебуває у провадженні головуючої судді ОСОБА_16 , яка на час подання клопотання перебувала на лікарняному.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, проведеного 05.11.2020 відповідно до п.20-5 Перехідних положень КПК, визначено суддю ОСОБА_1 для розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Відповідно до ухвали головуючої судді ОСОБА_16 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого закінчується 07.11.2020.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення цих питань судом відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Метою застосування запобіжного заходу, згідно з ч.1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до приписів, указаних ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою розглядається згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність гр. ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. Обґрунтованість підозри не спростована належними та допустимими доказами та стверджується наявними в матеріалах справи документами, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того у судовому засіданні з розгляду клопотання обвинувачений визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Перевіряючи доводи клопотання сторони обвинувачення на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає, що доводи є обґрунтованими, оскільки заявлені у клопотанні ризики з часу обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 не зменшилися та продовжують існувати.

Щодо доводів захисника про відсутність вказаних ризиків, слідчий суддя вважає також необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконний вплив на потерпілих, свідків, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України за ступенем тяжкості є тяжким злочином і передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються в сукупності всі обставини, в тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Суд враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Відтак, на думку судді, з огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та низки об`єктивних обставин, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, приходить до висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення. Застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів, в даному випадку, не зможе запобігти наявним ризикам та досягнути мети застосування запобіжного заходу, а саме забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 184, 186, 194, 196, 199, 376, 392 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Закарпатської області ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.
Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою без визначення застави, на період судового розгляду кримінального провадження, але не більше ніж на шістдесят днів до 03 січня 2021 року.
Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Копію ухвали надіслати начальнику Державної установи «Закарпатська установа виконання покарань (№9)».

Повний текст ухвали проголошено 09.11.2020 о 16 год. 50 хв.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1