Провадження № 1-кс/760/617/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 червня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 4852/10 від 19.04.2012р., договір про надання правової допомоги, ордер та договір про надання правової допомоги),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000018 від 22.02.2017р., -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.
Подане клопотання обґрунтоване тим, що слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві, за процесуального керівництва Київської місцевої прокуратури № 9, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000018 від 22.02.2017р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
23.04.2018р. ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/10375/18, провадження № 1-кс/760/5780/18) задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження за індексним № 36870144, 100 відсоткову частку нерухомого майна (квартири), загальною площею 49.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за громадянкою ОСОБА_5 , інн. НОМЕР_1 , із забороною розпоряджатися будь-яким особам об`єктом нерухомості, з метою збереження речових доказів.
На думку представника володільця майна ОСОБА_5 ОСОБА_4 арешт на вказане майно був накладений необґрунтовано, оскільки слідчий суддя не пересвідчився в наявності достатніх доказів, які дають підстави вважати, що власник є недобросовісним набувачем.
Крім того, представник зазначив, що жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що вказане нерухоме майно, зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, з матеріалів кримінального провадження не вбачається.
На думку представника володільця майна ОСОБА_5 ОСОБА_4 , вказані обставини свідчать про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, на які посилається орган досудового розслідування. Однак, слідчим суддею, при розгляді даного клопотання про арешт не було враховано відсутність вказаних правових підстав для арешту майна.
Крім того, на думку представника, слідчим суддею, при постановленні ухвали не було враховано наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для власника майна та співмірність такого обмеження права власності потребам досудового розслідування, оскільки сам власник не є підозрюваним у даному кримінальному провадження та не має жодного відношення до вчиненого кримінального правопорушення.
Крім цього, представник зазначив, що відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР ще 22.02.2017р., разом з тим, на цей час досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено, кінцеве процесуальне рішення не прийнято, фактично протягом року не було проведено будь-яких слідчих дій та не прийнято жодних процесуальних рішень.

Тому, представник володільця майна ОСОБА_5 ОСОБА_4 просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 23.04.2018р. на об`єкт нерухомого майна, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження за індексним № 36870144, 100 відсоткову частку нерухомого майна (квартири), загальною площею 49.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за громадянкою ОСОБА_5 , інн. НОМЕР_1 , із забороною розпоряджатися будь-яким особам об`єктом нерухомості.
В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити в повному обсязі.

Прокурор Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, проте надіслав на адресу суду свої письмові заперечення, в яких просив розглядати клопотання про скасування арешту майна у його відсутності та відмовити у задоволенні поданого клопотання. Відповідно до вимог ст. 174 КПК України слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд скарги у відсутності прокурора.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів.
Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали клопотання, та матеріали клопотання про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000018 від 22.02.2017р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (справа № 760/10375/18, провадження № 1-кс/760/5780/18), слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
В ході судового розгляду клопотання встановлено, що слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві, за процесуального керівництва Київської місцевої прокуратури № 9, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000018 від 22.02.2017р. за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
23.04.2018р. ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/10375/18, провадження № 1-кс/760/5780/18) задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження за індексним № 36870144, 100 відсоткову частку нерухомого майна (квартири), загальною площею 49.2 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності зареєстрована за громадянкою ОСОБА_5 , інн. НОМЕР_1 , із забороною розпоряджатися будь-яким особам об`єктом нерухомості, з метою збереження речових доказів.
Слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, прийшов до висновку, що прокурором було обґрунтовано правову підставу для арешту майна та потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні прокурора та може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням про арешт майна.
За таких обставин, слідчий суддя прийшов до висновку, що вказане в клопотанні майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та може бути використане як доказу в кримінальному провадження, тому вбачав наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Приймаючи рішення за результатами розгляду клопотання органу досудового розслідування про арешт майна, слідчий суддя, дотримався вказаних вище вимог законодавства, встановивши належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.
Наведене свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси володільця майна ОСОБА_5 , оскільки невжиття даних заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна призведе до його втрати, перетворення або іншої передачі майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Враховуючи вказані обставини та проаналізувавши зазначені в ухвалі слідчого судді від 23.04.2018р. правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що арешт на вказане вище майно був накладений обґрунтовано та в жодному разі не призвів до надмірного обмеження прав власника, а також в повній мірі відповідав принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини, відповідно до практики ЄСПЛ.
За таких обставин, слідчий суддя вважає, що клопотання ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_5 , не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 131-132, 170, 171, 173, 174, 309, 369, 371-372, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , поданого в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000018 від 22.02.2017р. відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1