Справа № 1-34/06
Провадження № 1-о/204/3/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 листопада 2020 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1
суддів: ОСОБА_2
ОСОБА_3
за участі: секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпрі в режимі відеоконференції з ДУ «Новгород-Сіверська Установа виконання покарань №31»заяву засудженого ОСОБА_7 , про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року за нововиявленими обставинами
ВСТАНОВИЛА:
До Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_7 , про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року за нововиявленими обставинами.
В своїх заявах та доповненнях до них ОСОБА_7 посилається на наявність нововиявлених обставин. А саме на те, що його було засуджено вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Згідно з відповіддю Апеляційного суду Дніпропетровської області від 09.12.2019, яка надійшла за його інформаційним запитом, судді ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мали повноважень судді на момент розгляду його справи, оскільки не давали присягу народу України, як того вимагала ст.55 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» в період з 1991 року по 2016 рік. В подальшому ОСОБА_7 подав доповнення до заяви, в якій посилався на порушення його права на захист під час перегляду вироку в суді касаційної інстанції. Зазначив, що розгляд справи було проведено без участі його захисника, хоча в матеріалах справи були наявні повноваження його захисника. Крім того на адресу Верховного суду було надіслано клопотання про надання йому безоплатного захисника, оскільки в нього не було фінансової можливості. Проте зазначене клопотання було проігноровано суддями Верховного суду, що порушило його право на захист. Крім того посилався на той факт, що 21.07.2020 його захисник ОСОБА_6 ознайомився з матеріалами кримінального провадження, а саме з аудіозаписами судових засідань, та йому стало відомо, що в матеріалах справи відсутні журнали судових засідань від 21.062006, 26.06.2006, 12.07.2006. Зазначив, що весь цей час він не мав можливості ознайомитися з аудіозаписами засідань. Так 18.07.2006, 01.08.2006, 31.08.2006 він звертався до головуючого судді із заявою про надання матеріалів справи для ознайомлення. 18.10.2006 суддя ОСОБА_8 одноособово винесла ухвалу, якою відмовила йому в повному відтворені технічного запису судового слідства. Також посилався на ту обставину, що він є громадянином Білорусі, рідна його мова білоруська, російською мовою він володів на базовому рівні. Проте судовий розгляд проходив на російській мові, переклад вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області та ухвали Верховного Суду України він не отримував, що на його думку вказую на той факт, що він фактично не ознайомився з судовими рішеннями. Вважає, що вказані обставини є нововиявленими, у зв`язку з чим просить скасувати вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року скасувати.
Від захисника ОСОБА_6 надійшли доповнення до заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку за нововиявленими обставинами. В своїх доповненнях захисник посилався на той факт, що він як захисник ознайомився з матеріалами кримінальної справи 1-34-06 в приміщенні суду 21.07.2020. Після ознайомлення з матеріалами справи та подальшого направлення відповідних адвокатських запитів йому стали відомі наступні ново виявлені обставини: відсутність у експертів повноважень на проведення експертиз; штучне створення доказів; порушення права на захист; відсутність повноважень судді ОСОБА_9 . Просив вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим та виправдати у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.
В судовому засіданні заявник свою заяву підтримав у повному обсязі.
Захисник ОСОБА_6 підтримав позицію свого підзахисного, просив задовольнити заяву. Зазначив, що ОСОБА_7 не були відомі зазначені обставини, оскільки було порушено право на захист і він не мав змоги ознайомитися з матеріалами справи. Пояснив, що всі ці обставини стали відомі лише після його ознайомлення з матеріалами справи в приміщенні суду.
Прокурор заперечував проти задоволення заяви посилаючись на ту обставину, що зазначені заявником та його адвокатом факти не є нововиявленими обставинами в розумінні КПК України.
Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 459 КПК України, судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Закон містить вичерпний перелік обставин, які визнаються нововиявленими. Відповідно до ч.2 ст.459 КПК України, нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 3) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Нововиявленими обставинами в розумінні КПК України є юридичні факти, викладені в заяві учасників процесу, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмету доказування у кримінальній справі і спростовують їх через попередню невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності. При цьому, нововиявленими визнаються такі обставини, які об`єктивно існували на момент вирішення кримінальної справи, не були та не могли бути відомі на той час суду та хоча б одній особі, яка брала участь у справі
Верховний суд у своїй ухвалі від 18.05.2020 під час розгляду провадження № 51-2290ск20 прийшов до висновку, що перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайним (екстраординарним) переглядом судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанції) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.
Тобто, обставини, що не були відомі суду на час судового розгляду, повинні бути настільки суттєвими та неспростовними, щоб мати можливість вплинути на законність прийнятого судом рішення по суті.
Відповідно до вищезазначеного, нововиявлені обставини мають стосуватися лише вироку або судових рішень, що постановлені щодо цього вироку, тобто судового рішення по суті кримінального обвинувачення.
Так, за змістом статей 459 - 467 КПК перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є ревізійною стадією, в ході якої суд не розглядає обвинувачення по суті, а лише надає оцінку доводам учасників судового провадження щодо наявності у кримінальному провадженні обставин, що не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення, а також щодо можливості впливу цих обставин на правильність судового рішення, яке належить переглянути.
При цьому важливим є дотримання принципу юридичної визначеності. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 3 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» та від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України» неодноразово наголошував, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливостями і непереборними обставинами. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення ЕСПЛ від 09 червня 2011 року в справі «Желтяков проти України»).
Процедура скасування остаточного рішення передбачає виникнення суттєвих для справи обставин, які раніше не були відомі та не могли бути відомі. Особа, яка порушує питання про скасування, має довести, що не було можливості надати зазначені докази на остаточному розгляді і що вони є суттєвими. Така процедура сама по собі не суперечить вимозі щодо юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2005 року в справі «Попов проти Молдови» та рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року в справі «Правєдная проти Росії»).
Відповідно до п.5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
В своїй заяві засуджений ОСОБА_7 посилався на ту обставину, що судді ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не мали повноважень судді, оскільки вони не давали присягу судді України. В подальших доповненнях посилався на порушення його права на захист, відсутність аудіозаписів та журналів судового засідання, та той факт, що він є громадянином Білорусі і володів російською мовою на загальному рівні, що призвело до порушення його прав.
В судовому засіданні встановлено, що вироком Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року, ухваленого колегією суддів у складі ОСОБА_8 , судді ОСОБА_9 , народних засідателів, ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.187, ч.3 ст.289, п.п.6,12,13 ч.2 ст.115 КК України, на підставі ч.1 ст.70 КК України остаточно призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна. Ухвалою Верховного Суду України від 30.01.2007 вирок Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року залишено без змін.
Заявник посилається на лист голови Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_10 від 09.12.2019 як на доказ того, що вирок був ухвалений відносно нього неповноважним складом суду. З датою отримання листа він пов`язує свою обізнаність про існування зазначених в листі обставин.
З листа голови Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_10 від 09.12.2019 вбачається, що ОСОБА_8 вперше обрана на посаду народного судді Тегульдецького районного суду 21.06.1982, з червня 1987 року працювала суддею П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області, з січня 2001 року суддя Дніпропетровського обласного суду, з липня 2001 року 0 апеляційного суду Дніпропетровської області. В жовтні 2018 року переведена на посаду судді Дніпровського апеляційного суду. ОСОБА_8 прийнято присягу судді 25.04.1990. ОСОБА_9 вперше обраний на посаду народного судді Новоайдарського районного народного суду Ворошиловградської області в 1983 році, з січня 1991 року суддя Дніпропетровського обласного суду, з липня 2001 року апеляційного суду Дніпропетровської області. 8 вересня 2016 року Верховною Радою України звільнений з посади судді у зв`язку з виходом у відставку. Сформована в апеляційному суду Дніпропетровської області особова справа не містить відомостей про дату і місце прийняття присяги (а.с.10).
Як вбачається з наданого листа, суддя ОСОБА_8 прийняла присягу судді 25.04.1990, стосовно судді ОСОБА_9 не вказано, що суддя ОСОБА_9 не приймав присягу судді, а лише констатується відсутність відомостей про дату і місце прийняття присяги в його особовій справі, тобто докази щодо не складання присяги суддею ОСОБА_9 до суду не надані.
Статтею 10 Закону України «Про статус суддів» від 15 лютого 1992 року, який набрав чинності з 10.02.1993 року, передбачено, що вперше обраний суддя в урочистій обстановці приймає присягу. Вказаною нормою не передбачено повторної присяги суддів, які її прийняли до прийняття вказаного закону.

Відповідно до п.12 перехідних положень Конституції України від 28 червня 1996 року судді всіх судів України, обрані чи призначені до дня набуття чинності Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені.

Таким чином, на дату ухвалення вироку судді ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є такими, що прийняли присягу суддів.

Окремо суд звертає увагу на той факт, що Верховний суд в своїй ухвалі від 18.05.2020 у справі № 51-2290ск20 зазначив, що обставини неприйняття суддею присяги не відносяться до нововиявлених обставин, які є підставою для перегляду вироку суду. На відміну від перегляду судового вироку в порядку апеляційного та касаційного оскарження, підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість вироку, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення вироку суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на прийняття обвинувального вироку, оскільки учасники розгляду справи не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вирок відносно засудженого ОСОБА_7 ухвалено законним складом суду, а доводи засудженого з посиланням на вищевказані обставини як на нововиявлені є безпідставними.
Оцінюючи інші обставини, на які ОСОБА_7 вказує як на нововиявлені, та обґрунтування строків звернення із відповідною заявою до суду, колегія зазначає по наступне.
Відповідно до ч.1 ст.461 КПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано протягом трьох місяців після того, як особа, яка звертається до суду, дізналася або могла дізнатися про ці обставини.
Оцінюючи посилання ОСОБА_7 на порушення його права на захист під час розгляду справи Верховним Судом України, а також на порушення його прав, оскільки він не ознайомився з матеріалами справи (в тому числі не знав про відсутність низки журналів судових засідань в матеріалах справи), суд зазначає про те, що такі обставини не є нововиявленими обставинами, закріпленим у ст.459 КПК України та свідчать виключно про незгоду засудженого з рішенням суду. Крім того, в даному випадку ОСОБА_7 порушено строки на звернення до суду з заявою про нововиявлені обставини, передбачені ч.1 ст.461 КПК України, оскільки він знав про такі обставини відразу після винесення рішення ВСУ 30.01.2007.

Посилання ОСОБА_7 на той факт, що він є громадянином іншої держави, а саме Білорусі, рідна мова його білоруська, а судовий розгляд в судах проводився на російській мові, якої він володів на базовому рівні, вирок та ухвала не були перекладені на його рідну мову, а отже він фактично не ознайомився з судовим рішенням, суд відкидає з огляду на наступне.

З вступної частини вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року вбачається, що суд встановлював анкетні дані ОСОБА_7 , під час розгляду справи суд був обізнаний в тому, що ОСОБА_7 є громадянином іншої держави, крім того з матеріалів витребуваної судом справи вбачається, що ОСОБА_7 не заявляв клопотання про перекладача, крім того у нього був захисник, який також не заявляв клопотання про захисника. Таким чином зазначена обставина не є нововиявленою, оскільки під час судового розгляду суд і інші учасники (в тому числі обвинувачений) справи були обізнані про цю обставину. Висловлена вимога заявника свідчать виключно про незгоду засудженого з рішенням суду. Крім того, колегія знову звертає увагу, що в даному випадку ОСОБА_7 порушено строки на звернення до суду з заявою про нововиявлені обставини, передбачені ч.1 ст.461 КПК України, оскільки він знав (повинен був знати) про такі обставини відразу після винесення рішення ВСУ 30.01.2007.

В частині посилань захисника ОСОБА_6 на відсутність у осіб повноважень на проведення експертиз, а саме, що експерт ОСОБА_11 , не маючи відповідних повноважень на проведення експертизи, сфальсифікував дані, які містяться в акті №2221 та висновку експерта №2221-Е шляхом внесення до офіційних документів завідомо неправдиві відомості; крім того акт №2185, висновок експерта №2185-е, додатковий висновок експерта №2185ЕД було складено ОСОБА_12 , проте на той час ОСОБА_12 не являвся експертом; складання акту судово-медичного дослідження трупа №2410, експертизи трупа №2410е було проведено експертом ОСОБА_13 , проте згідно Реєстру атестованих судових експертів ОСОБА_13 підтвердив вищу кваліфікаційну категорію 29.12.2007; акт стаціонарної судово-психіатричної експертизи №23 від 23.01.2006 вбачається, що стаціонарну судово-психіатричну експертизу стосовно ОСОБА_7 було проведено трьома особами до складу яких увійшли ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які за даними реєстру отримали відповідні кваліфікації судових експертів лише 18.08.2018, суд зазначає наступне.
З вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року вбачається, що під час судового розгляду було досліджено зазначені вище докази та їм було надано оцінку. Ухвалою Верховного Суду України від 30.01.2007 зазначений вирок було перевірено та всім доказам були надано належно оцінку. Фактично такі посилання захисника зводяться до переоцінки ним доказів та не є нововиявленими обставинами. Крім того, захисник посилається, що ці обставини йому стали відомі лише після ознайомлення з матеріалами кримінальної справ, проте суд зауважує, що під час судового розгляду у ОСОБА_7 був захисник, який був ознайомлений з матеріалами провадження та міг під час судового розгляду дізнатися про зазначені вище обставини, однак ніяких клопотань та зауважень від нього не надходило. З чого колегія робить висновок про те, що про такі обставини ОСОБА_7 мав можливість дізнатися раніше (зокрема на стадії судового розгляду провадження щодо нього та оцінки доказів) за умови обрання іншої стратегії та якості захисту, а та обставина, що саме адвокат ОСОБА_6 дізнався про такі обставини у 2020 році після укладення договору з ОСОБА_7 , таких висновків суду не спростовує.

І в останнє, але не за значенням, колегія, оцінюючи пояснення ОСОБА_7 щодо не ознайомлення з матеріалами справи, з чим він пов`язує звернення до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами лише у 2020 році та неможливість раніше повідомити про існування обставин, які він вважає нововиявленими, звертає увагу, що такі посилання заявника спростовуються письмовою заявою ОСОБА_7 від 18.09.2006, в якій він зазначає, що з матеріалами кримінальної справи та протоколом судових засідань ознайомлений у повному обсязі, зауважень не має (т.7 а.с.44). Звернення з відповідною заявою лише у 2020 році свідчить виключно про переоцінку доказів ним та його новим адвокатом, та порушення строків звернення за ч.1 ст.461 КПК Україниз заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Колегія також підкреслює, що за наслідками кримінального провадження за нововиявленими обставинами суд не надає оцінку доказам, зібраних в ході досудового розслідування кримінального провадження, не дає оцінку законності і справедливості вироку суду, оскільки це перебуває поза повноваженнями суду за цією формою провадження, передбаченою главою 34 КПК України, а лише вирішує питання можливості скасування вироку в разі наявності чи відсутності нововиявлених обставин. Вже в разі скасування вироку суд розпочинає судовий розгляд, в ході якого досліджує наявні докази та надає ним оцінку.
Таким чином, провівши належну перевірку обставин, викладених у заяві про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами та доповненнях до неї, суд не знаходить обставин, які не були та не могли бути відомі суду та особам, що брали участь у справі (в тому числі засуджений), доводи, що наводить засуджений та його захисник, фактично зводяться до переоцінки доказів, раніше досліджених судами в даному провадженні, заява засудженим подана з порушенням строків, передбачених ч.1 ст.461 КПК України. Ознайомлення адвоката ОСОБА_6 , який діє і інтересах засудженого, з матеріалами у липні 2020 року, не є датою, коли особа дізналась про існування обставин, не змінює передбачені ч.1 ст.461 КПК України строки звернення, які існують саме для засудженого, який був ознайомлений з матеріалами провадження (про що свідчить його відповідна розписка), та мав можливість виявити ті обставини, на які він наразі посилається як на новововиявлені.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 26, 459-464, 467 КПК України, колегія судді
ПОСТАНОВИЛА:
У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 , про перегляд вироку Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2006 року за нововиявленими обставинами відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів з дня її оголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3