КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
засудженого ОСОБА_6
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в режимі відеоконференції з Білоцерківською ВК № 35 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яготин, Київської області, громадянина України, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

На вказану ухвалу засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам, задовольнити його клопотання, замінити невідбуту частину покарання - 2 роки 9 місяців обмеженням волі та направити в колонію поселення в м. Бердичев Житомирської області.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_6 вказує, що він був засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187, п. п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України, однак, закони України не містять будь-яких обмежень для заміни невідбутої частини покарання з мотивів тяжкості вчиненого злочину, стану здоров`я або інших обставин, а тому суд першої інстанції не мав права посилатися на його вік та вказувати, що він не зможе відбувати покарання у виді обмеження волі.

Крім того, засуджений вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що в порядку ст. 101 КВК України він був переведений з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, як засуджений, який стає на шлях виправлення. За час відбування в Білоцерківській ВК № 35 з 2013 року має 20 заохочень та одне стягнення. Судові витрати в сумі 3, 772, 32 грн. відшкодовано повністю, цивільний позов відсутній. Зазначає, що він повністю усвідомив свій вчинок, свою вину у вчиненому злочині визнав, на майбутнє висловлює добрі плани та наміри. Підтримує соціально-корисні стосунки з рідними шляхом листування та особистих побачень. Також ОСОБА_6 зауважує, що має матір 1937 року народження, яка у 2020 році перенесла інфаркт, її паралізувало і вона прикута до ліжка, залишилася на самоті, без його підтримки і допомоги на досить тривалий час.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого ОСОБА_6 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого і просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 щодо заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі в ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» Міністерства юстиції України про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням на підставі ст. 82 КК України.

Згідно вимог ч.1, ч. 3, п.3 ч.4 ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначаєтся в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення та після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Як убачається з матеріалів судового провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_6 , останній був засуджений вироком Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27.03.2013 року за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. Вироком апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 року вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасовано та постановлено новий вирок, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187, п.п. 6,12 ч. 2 ст. 115 КК України до позбавлення волі строком на 12 років, з конфіскацією майна. Ухвалою Білоцерківського районного суду Київської області від 04.02.2016 року ОСОБА_6 зараховано у строк покарання попереднє ув`язнення з 28.08.2012 року по 12.07.2013 року та з 17.12.2013 року по 03.05.2014 року на підставі ст. 72 ч. 5 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Початок строку відбування покарання з 28.08.2012 року, кінець строку відбування покарання 28.05.2023 рік, тобто на день звернення засудженого ОСОБА_6 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, останній відбув 2/3 строку покарання призначеного вироком апеляційного суду Київської області від 02.07.2013 року.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні клопотаннязасудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що сумлінна поведінка засудженого під час відбування покарання полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. При цьому, висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватись на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_6 відбуваючи покарання в місцях позбавлення волі з 07.09.2012 року і утримуючись в Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, з 28.02.2013 року утримувався в Державній установі «Київський слідчий ізолятор №13», характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, з 12.08.2013 року по 07.12.2013 року, відбуваючи покарання в Державній установі
« Білоцерківська виправна колонія № 35» характеризувався також посередньо, стягнень та заохочень не мав, з 07.12.2013 року по 03.05.2014 року утримувався в Державній установі «Київський слідчий ізолятор №13» де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав. З 03.05.2014 року відбуває покарання Державній установі « Білоцерківська виправна колонія № 35» і за час відбування покарання характеризується позитивно, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, має 13 заохочень та одне стягнення, яке на даний час знято в установленому порядку. Постановою начальника колонії від 19.06.2019 року засуджений ОСОБА_6 переведений на дільницю соціальної реабілітації колонії, працевлаштований господарчим робітником на ПрАТ «Миронівська птахофабрика», відношення до праці добре, характеризується позитивно, за виконання покладених обов`язків був заохочений 4 рази, порушень не допускав, стягнень не має, до виконання робіт по благоустрою установи відноситься з розумною ініціативою але потребує контролю з боку представників адміністрації, підтримує соціальні зв`язки з рідними та близькими родичами шляхом отримання посилок.

29.06.2017 року засуджений ОСОБА_6 був розглянутий на комісії колонії з приводу застосування ст. 101 КВК України і в застосуванні було відмовлено у зв`язку з недостатнім ступенем виправлення.

06.06.2019 року розглянутий на комісії колонії з приводу застосування ст. 82 КК України і в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було відмовлено, оскільки ОСОБА_7 мав недостатній ступінь виправлення.

03.06.2020 року знову був розглянутий на комісії колонії з приводу застосування положень ст. 81 КК України і в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженому ОСОБА_7 знову було відмовлено через недостатній ступінь виправлення та тривалий термін до кінця строку покарання.

Також обґрунтовано суд першої інстанції зазначив, що сам по собі факт сумлінного ставлення засудженого ОСОБА_6 до праці та задовільного реагування на заходи виховного характеру, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, наслідком якого є умисне позбавлення життя людини, а також даних, що характеризують особу засудженого, не є переконливою підставою для висновку про те, що на час звернення до суду з вищезазначеним клопотанням ОСОБА_6 виправився, з чим також погоджується колегія суддів суду апеляційної інстанції, а тому вважає безпідставними доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції не мав права посилатися на його вік та положення ст. 61 КК України і вказувати, що по досягненню пенсійного віку він не зможе відбувати покарання у виді обмеження волі, оскільки дана обставина не була визначальною і безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням і висновок суду про те, що він не став на шлях виправлення був зумовлений оцінкою сукупності даних, які характеризують особу ОСОБА_6 за весь період відбування покарання.

Апеляційні твердження засудженого ОСОБА_6 про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що в порядку ст. 101 КВК України він був переведений з дільниці ресоціалізації до дільниці соціальної реабілітації, як засуджений, який стає на шлях виправлення, що за час відбування в Білоцерківській ВК № 35 з 2013 року він має 20 заохочень та одне стягнення, що судові витрати в сумі 3, 772, 32 грн. відшкодовано, що він повністю усвідомив свій вчинок, свою вину у вчиненому злочині визнав і на майбутнє висловлює добрі плани та наміри, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки цим обставинам у сукупності з іншими, наведеними в оскаржуваній ухвалі обставинами, суд дав належну оцінку.

Посилання засудженого ОСОБА_6 на ту обставину, що його матір 1937 року народження у 2020 році перенесла інфаркт і вона прикута до ліжка, залишилась на самоті, без його підтримки і допомоги на досить тривалий час, не може бути безумовною підставою для заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

За викладеним, колегія суддів вважає, що суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та належним чином мотивував прийняте рішення, а тому ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року стосовно ОСОБА_6 є законною та обгрунтованою і підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі засудженого ОСОБА_6 не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким без зміни.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3