Ухвала
Іменем України
17 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 693/103/19
провадження№ 51- 4050 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 03 червня 2020 року,
встановив:
Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2019 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 гривень.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 червня 2020 року вирок районного суду залишено без зміни.
Засуджений звернувся із касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд вищевказаних судових рішень щодо нього.
Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2020 року касаційну скаргу засудженого залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю ст. 427 КПК України, оскільки наведене обґрунтування скарги ним було викладено без урахування вимог ст. 433 КПК України, яка визначає межі перегляду судом касаційної інстанції, та положень ч. 1 ст. 438 КПК України.
Засуджений на обґрунтування своєї невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України, вказував на порушення порядку проведення досудового розслідування, однобічність, неповноту та упередженість судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження, доказам у кримінальному провадженні просив дати іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до вимог ст. 438 КПК України, не є підставою для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції.
Також у поданій скарзі засуджений не зазначав, яких саме порушень допустилися суди першої та апеляційної інстанції та не конкретизував, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України.
Крім того, прохання засудженого до суду касаційної інстанції було сформульоване не у відповідності до ст. 436 КПК України, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги та відповідно до вимог ч. 5 ст. 427 КПК України, до касаційної скарги засудженим не було долучено копій оскаржуваних судових рішень.

Також засудженому було роз`яснено, що у разі неусунення в установлений строк недоліків касаційної скарги, залишеної без руху, така скарга повертається особі, яка її подала.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 27 серпня 2020 року засуджений подав нову касаційну скаргу, у якій просить перевірити рішення суду першої та апеляційної інстанції щодо нього у касаційному порядку.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, вимог ст. 427 КПК України засудженим не дотримано, вказані в ухвалі недоліки не усунуто.
По суті, нова касаційна скарга за змістом відповідає попередньо поданій. Так, у касаційній скарзі засуджений так і не зазначив на конкретні порушення закону, з урахуванням положень ст. 438 КПК України, які були допущені судами першої та апеляційної інстанцій при винесенні судових рішень та які б були підставами для їх скасування,та не конкретизував, у чому саме ці порушення полягали, як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених судами судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом вироку районного суду та ухвали апеляційного суду згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України та з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 419 цього Кодексу.

Натомість, засуджений ОСОБА_4 повторно дає свій аналіз та викладає свої міркування щодо правильності, повноти проведення судового розгляду, вказує на невідповідність висновків суду, викладених у вироку суду першої інстанції, фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується із оцінкою доказів, наявних у матеріалах провадження, надає їм власну оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанції, а саме, вказує на невірну оцінку протоколу обшуку та акту зважування від 18 січня 2019 року, показанням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що у розумінні ст. 433 КПК України не може бути предметом касаційного розгляду.
Тобто, засудженим у скарзі так і не наведено обґрунтування, як саме такі порушення, на його думку, вплинули на правильність доведеності його винуватості у вчиненні злочину, а також на прийняття судами першої та апеляційної інстанції законних та обґрунтованих рішень в цілому.
При цьому у поданій касаційній скарзі засуджений знову не зазначає, в чому незаконність та необґрунтованість ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону, в силу ст. 419 КПК України, на його думку, було допущено цим судом та які доводи його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції належним чином чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Оскільки в установлений строк засудженим не усунуто недоліків касаційної скарги, яку залишено без руху, то його скарга підлягає поверненню.
Водночас, враховуючи невідповідність касаційної скарги засудженого вимогам ст. 427 КПК України, суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання нової касаційної скарги.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 листопада 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 03 червня 2020 року, з усіма доданими до неї матеріалами, повернути.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3