Дата документу 07.12.2020 Справа № 314/3079/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/3079/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1808/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська ВК (№20),
захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула 7 грудня 2020 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурорів на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2020 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопрокопівка Токмацького району Запорізької області,
засудженого вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.11.2018 року за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Встановлені ухвалою суду першої інстанції обставини:
До Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення.

Суд першої інстанції, вказавши, що засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання має чотири стягнення, які погашені в установленому законом порядку, одне заохочення правами начальника установи, на профілактичному обліку установи не перебуває, прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, закінчив «Вільнянський навчальний центр (№20)», отримав диплом, залучається до робіт з благоустрою території установи, працевлаштований на підприємстві установи в цеху № 3, тим самим засуджений довів своє виправлення і заслуговує на звільнення його від відбування покарання, на строк який залишився, умовно-достроково, прийшов до висновку про застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, вважає її незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що засуджений ОСОБА_7 з 06.07.2019 року відбуває покарання у ДУ «Вільнянська ВК № 20», за час відбування покарання має лише 1 заохочення, яке отримав на протязі 2020 року, тобто безпосередньо перед настанням пільги передбаченої ст. 81 КК України.

Крім цього, засуджений має 5 дисциплінарних стягнень, 4 з яких засуджений отримав на протязі 2020 року. На думку прокурора, вказане свідчить про відсутність активної форми поведінки з боку засудженого та намагання засудженого своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

Також зазначає, що з моменту прибуття до «Вільнянська ВК № 20» засуджений працевлаштований взагалі не був, що вказує про відсутність такої обов`язкової ознаки для застосування ст. 81 КК України як сумлінне ставлення до праці.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано вимоги ст. 50 КК України, а саме того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню останніми нових злочинів.

Просить ухвалу суду скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом недостатньо досліджені наявні в матеріалах провадження відомості, які характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , внаслідок чого прийнято необґрунтоване рішення про можливість застосування до нього положень ст. 81 КК України

Вказує, що, відбуваючи покарання у місцях позбавлення волі з 06.07.2019 року, ОСОБА_7 мав 4 стягнення, у тому числі поміщення до ДІЗО за порушення режиму відбування покарання, що свідчить про відсутність обов`язкової, для застосування ст. 81 КК України - умови сумлінної поведінки упродовж всього строку відбування покарання. Заохочення отримав безпосередньо перед розглядом судом клопотання про умовно-дострокове звільнення - 07.10.2020 року.

Крім того не погоджується с висновком суду щодо сумлінного ставлення ОСОБА_7 до праці, оскільки, як вбачається з наявної довідки, він пропрацював лише 2 місяці - у вересні 2019 року та березні 2020 року, а також згідно довідки установи виконання покарань ОСОБА_7 до робіт з благоустрою не залучався.

Окрім цього вказує, що засуджений участь у виховних заходах, які організовуються в установі виконання покарань та роботі самодіяльних організацій не приймає.

Також звертає увагу, що комісією установи засудженому відмовлено у застосуванні заохочувальних норм, передбачених ст.ст. 81, 82 КК України.

Крім того вказує, що на час звернення до суду та розгляду судом клопотання засуджений ОСОБА_7 ще не відбув необхідної фактичної частими покарання, визначеної п.3 ч.3 ст. 81 КК України, яка дає право на умовно-дострокове звільнення.

Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування умовно-дострокового звільнення

В запереченнях на апеляційні скарги прокурорів захисник вказує про їх необґрунтованість з тих підстав, що засуджений своєю поведінкою і ставленням до праці заслуговує на умовно-дострокове звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні повністю підтримав апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 та частково апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 .
Захисник у судовому засіданні не погодився з апеляційними скаргами прокурорів, пославшись на наявність декілька заохочень, працевлаштованість засудженого. Просив не задовольняти апеляційні скарги.
Засуджений у судовому засіданні не погодився з апеляційними скаргами прокурорів, вказавши про те, що деякий період працював.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Як вбачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 засуджений вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.11.2018 року за ч. 3 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

За статтею 6 КВК України вбачається, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України N 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам необхідно ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи.

Між тим, звільняючи засудженого ОСОБА_7 умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 06.11.2018 року, місцевий суд не в повній мірі дотримався вищенаведених норм.

На думку колегії суддів, районний суд належним чином не врахував, що однією із обов`язкових умов для умовно-дострокового звільнення засудженого є доведення ним свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Згідно матеріалів провадження, за час перебування в установі, виходячи з даних довідки про заохочення та стягнення, поряд із одним заохоченням, яке отримав безпосередньо перед настанням пільги передбаченої ст. 81 КК України, наявний факт неодноразового притягнення ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог режиму відбування покарання, за що було накладено стягнення. При цьому останні 4 стягнення були в 2020 році, останнього навіть було поміщено до ДІЗО (а.п. 75).

Аргументи сторони захисту при апеляційному розгляді щодо наявності у засудженого декількох заохочень спростовується вищевказаною довідкою.

Звертаючись до доводів прокурора ОСОБА_10 стосовно того, що на час звернення до суду та розгляду судом клопотання засуджений ОСОБА_7 ще не відбув необхідної фактичної частими покарання, визначеної п.3 ч.3 ст. 81 КК України, яка дає право на умовно-дострокове звільнення, без зазначення конкретних обґрунтувань такої тези та наведених розрахунків, колегія суддів не бере їх до уваги.

Між тим, доводи прокурорів щодо відсутності бездоганної поведінки засудженого свідчать про їх обґрунтованість з огляду на наявність стягнень відносно ОСОБА_7 .

Крім того, за час відбування покарання засуджений згідно довідки про працевлаштованість ОСОБА_7 в установі виконання покарань за 2019 -2020 роки працював лише 2 місяці, що є незначним періодом (а.п. 54).

При цьому, в матеріалах провадження відсутні документи на підтвердження будь-яких обмежень щодо працевлаштованості із-за стану здоров`я, що спростовує доводи засудженого щодо неможливості працювати із-за стану здоров`я.

Таким чином, сукупність даних про особу засудженого ОСОБА_7 за період відбування ним покарання беззаперечно не свідчать про його усталену сумлінну поведінку і, відповідно, доведення його виправлення, що вказує на формальний характер розгляду місцевим судом питання про умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.

На переконання колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього часу відбування покарання, що не вбачається в поведінці ОСОБА_7 .

Колегія суддів, приймаючи до уваги поведінку засудженого під час відбуття покарання, непрацевлаштованість ОСОБА_11 , наявність неодноразового притягнення до дисциплінарної відповідальності, що свідчить про те, що засуджений не довів, що його поведінка є стабільно позитивною та активною, а отже і не довів свого виправлення, приходить до висновку про неможливість застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відносно ОСОБА_7 .

Одночасно колегія судів зауважує, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

При вирішенні питання щодо можливості застосування до ОСОБА_7 заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України, слід враховувати також тяжкість призначеного покарання, за що особа була засуджена та чи довела з урахуванням цих обставин своє виправлення.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурорів про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заяви засудженого, оскільки поряд з наявністю як позитивних відомостей так і негативних щодо особи засудженого зазначених у характеристиці, встановлено, що ОСОБА_7 у виховних заходах, які організовуються в установі виконання покарань та роботі самодіяльних організацій не приймає.

Одночасно апеляційна інстанція звертає увагу, що рішенням комісії державної установи «Вільнянська виправна колонія (№20)» від 30.06.2020 року, якою ОСОБА_7 було відмовлено у застосуванні до засудженого заохочувальної норми у виді умовно-дострокового звільнення, оскільки останній не став на шлях виправлення.

При цьому, такий незначний проміжок часу з 30 червня 2020 року по 16 жовтня 2020 року, що є періодом з дати наведеної вище відмови до дня ухвалення оскаржуваної ухвали колегія суддів вважає недостатнім для виправлення ОСОБА_7 .

Отже, як вбачається з матеріалів провадження, відсутні достатні, вагомі та переконливі докази, які б надавали законні підстави для висновку про виправлення ОСОБА_7 , його стабільно позитивну поведінку.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що засуджений ОСОБА_7 під час відбування покарання став на шлях виправлення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне на підставі п.2 ч.1 ст.409 КПК України ухвалу суду скасувати і відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.407 КПК України постановити нову ухвалу.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 539 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити частково.

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 жовтня 2020 року про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання скасувати

Постановити нову ухвалу, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4