Справа № 646/4840/20
№ провадження 1-в/646/387/2020
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.11.20 року м.Харків
Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника колонії ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції заяву ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення
ВСТАНОВИВ:
До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
В обґрунтування клопотання зазначено, що з урахуванням позитивної характеристики засуджений довів своє виправлення. Також він просив врахувати, що він одружений та його батьки пенсійного віку потребують його допомоги.
В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник клопотання підтримали з підстав, наведених в ньому.
Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Представник колонії в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, вивчивши надані докази та матеріали особової справи засудженого, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбування засудженого не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.
Згідно вимог ч.2 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Статтею 107 КВК України передбачено права та обов`язки осіб, засуджених до позбавлення волі. Зокрема, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії.
Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.02.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання і заміни невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно - дострокове звільнення від відбуття покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.
При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено законом.
Крім того, висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений із урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних, що характеризують особу.
Дослідженням матеріалів особової справи встановлено, що ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2018 року задоволено клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Калузького районного суду Калузької області від 13 січня 2017 року у відповідність із законодавством України відносно засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирок Калузького районного суду Калузької області від 13 січня 2017 року, яким ОСОБА_6 засуджено за частиною третьою статті 30, частиною п`ятою статті 228.1 КК РФ строком на 9 років, приведено у відповідність із законодавством України та постановлено вважати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим за ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, і з застосуванням статті 69 КК України, до 9 років позбавлення волі без конфіскації майна. Строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховано з 13 січня 2017 року.
На підставі ч.5 ст. 72 КК України (в редакції Закону № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року), в строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 зараховано строк попереднього ув`язнення з 16 липня 2015 року по 11 квітня 2017 року (день набрання вироком суду законної сили ) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі - з урахуванням ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 30 серпня 2019 року про виправлення описки.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.06.2020 року ухвалу Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 10 травня 2018 року відносно ОСОБА_6 змінено. На підставі ч.4 ст. 610 КПК України, визначено, що строк покарання у виді позбавлення волі, який підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_6 на підставі вироку Калузького районного суду Російської Федерації від 13 січня 2017 року з урахуванням положень ч.3 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України, а також ч.3 ст. 68 КК України, становить 8 (вісім) років позбавлення волі без конфіскації майна. В іншій частині ухвала залишена без змін.
Згідно матеріалів особової справи, кінець строку відбуття покарання -20.10.2022 року.
Таким чином, на момент розгляду клопотання засуджений відбув 7 років 00 місяців 22 дні, що більше, ніж 3/4 строку призначеного йому покарання, залишилось 11 місяців 08 днів.
З матеріалів дослідженої особової справи засудженого та характеристики Диканівської ВК (№12) від 29.07.2020 року, вбачається, що з 22.07.2019 року засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у Диканівської ВК (№12). За період перебування вимоги режиму тримання не порушував, заохочувався 1 раз. Характеризувався посередньо.
Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення з персоналом установи.
Засуджений працевлаштований у швацькій дільниці з відрядною оплатою праці. До виконаних завдань ставиться посередньо, виконує задовільно, інколи потребує контролю. До виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань відноситься без ініціативи.
Визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.
Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.
Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.
Згідно наявної в особовій справі характеристики засудженого вбачається, що він заохочувався один раз, характеризується посередньо, повсякчас потребує контролю зі сторони персоналу установи.
Згідно Витягу з протоколу № 30 засідання комісії від 29.07.2020 року ДУ Диканівської ВК (№12) по розгляду матеріалу про умовно-дострокове звільнення з-під варти ОСОБА_6 , комісією постановлено стриматись від подання матеріалу до суду про умовно-дострокове звільнення з-під варти ОСОБА_6 , оскільки останній своєю поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення. Повторний розгляд матеріалу буде розглянуто на засіданні комісії не раніше 29.07.2021 року.
Враховуючи вищезазначене, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання та наявність посередньої характеристики не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Посилання засудженого на наявність у нього дружини, батьків похилого віку судом враховано, однак вказаний факт не є самостійною підставою для задоволення клопотання засудженого.
Відсутність у засудженого стягнень також враховано судом, але при цьому суд зазначає, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище.
На думку суду, процес виправлення та перевиховання засудженого ОСОБА_6 протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання не є стабільним та послідовним, оскільки його поведінка та ставлення до праці за весь період відбутого покарання не носять системного характеру та не є такими, що можуть слугувати прикладом для інших засуджених, оскільки, перебуваючи у слідчому ізоляторі, ОСОБА_6 порушував умови режиму тримання, за що на нього були накладені стягнення.
З урахуванням зазначених обставин, суд не може визнати поведінку засудженого як сумлінну, а відбуття засудженим певної частини покарання не надає безумовного права на застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Враховуючи викладене суд, оцінивши в сукупності досліджені докази вважає, що засуджений на даний час не довів сумлінною поведінкою та ставленням до праці свого виправлення, а лише стає на шлях виправлення, а тому застосування до нього умовно-дострокового звільнення неможливе.
На підставі наведеного та керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення.
Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з моменту отримання копії ухвали.
Повний текст ухвали складено 13.11.2020 року.

Суддя ОСОБА_1