Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
26 жовтня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції з ДУ Луцький слідчий ізолятор та Волинським апеляційним судом кримінальне провадження № 0001876 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горзвин Луцького району Волинської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше неодноразово судимого, востаннє - вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 червня 2014 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України з врахуванням ухвали Апеляційного суду Волинської області від 04 серпня 2014 року до трьох років і трьох місяців позбавлення волі, звільненого з місць позбавлення волі 30 грудня 2016 року, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання чотири роки позбавлення волі.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши в строк відбуття покарання термін перебування під вартою з 19.00 год. 26.04.2017 року по 27.04.2017 року включно.

Судом вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів у справі та зазначено про стягнення з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_8 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1190 грн та 3500 грн моральної шкоди; на користь держави - документально підтверджені витрати на залучення експертів в сумі 890,35 грн.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 24 квітня 2017 року близько 03.03 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поблизу приміщення нічного закладу Стара підкова, що по вул. Д. Галицького 1а в м. Луцьк Волинської області, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, застосувавши до ОСОБА_8 фізичне насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я останнього, яке виразилося в нанесенні одного удару правою рукою в ліву ділянку обличчя та одного удару кулаком правої руки в тулуб, відкрито заволодів майном потерпілого: мобільним телефоном марки Самсунг J2 IMEI НОМЕР_1 вартістю 2025 грн, в якому знаходились сім-карти мобільних операторів Київстар № НОМЕР_2 та лайфсел № НОМЕР_3 , вартістю кожен по 10 грн, на рахунку яких були грошові кошти в сумі 8 та 12 грн, флеш картою ємністю 16 Гб вартістю 150 грн та гаманцем коричневого кольору марки Jizima вартістю 92 грн, в якому знаходились грошові кошти в сумі 1000 грн, заподіявши шкоду на загальну суму 3307 грн.

У поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 апеляційній скарзі захисник - адвокат ОСОБА_7 , не заперечуючи факту нанесення ОСОБА_5 потерпілому тілесних ушкоджень, доводить, що суд обґрунтував оскаржуваний вирок висновками, які не відповідають фактичним обставинам справи, суперечливими і недопустимими, на її думку, доказами, а також неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність. Зазначає, що органом досудового розслідування зібрано не достатньо доказів, які б підтверджували викрадення саме обвинуваченим гаманця потерпілого ОСОБА_8 , в протоколі проведення слідчого експерименту зазначено виключно процес нанесення ударів та місце вчинення злочину, про викрадення гаманця та телефону нічого не вказано. Доводить, що покази потерпілого ОСОБА_8 щодо наявних у гаманці коштів не відповідають послідовності і дійсності, а тому не можуть братися до уваги. Просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії ОСОБА_5 з ч. 2 ст. 186 КК України на ст. 125 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 , які при апеляційному розгляді просили скасувати вирок з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, доводи прокурора щодо законності оскаржуваного вироку і залишення його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню.

За змістом кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції покликаний не стільки самостійно встановити обставини кримінального провадження, як зобов`язаний перевірити та оцінити правильність їх встановлення судом першої інстанції, точність та відповідність застосування ним норм матеріального і процесуального закону, справедливість призначеного заходу кримінально-правового впливу, а також безпомилковість вирішення інших питань, що підлягають з`ясуванню при ухваленні судового рішення.

Положення ч. 1 ст. 404 КПК України ґрунтуються на принципі римського права tantum devolutum quatum appellatum («скільки скарги - стільки рішення»). Тобто, на відміну від суду першої інстанції, апеляційний суд здійснює перегляд вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Тому повноваження суду апеляційної інстанції стосовно дослідження доказів визначаються переглядом кримінального провадження в межах вимог апеляційної скарги, однак, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 404 КПК.

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційний суд досліджує докази, які не досліджувались судом першої інстанції, за двох умов: 1) наявність відповідного клопотання учасників кримінального провадження; 2) про дослідження цих доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або такі докази стали відомі після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Отже, відсутність клопотання про дослідження доказів не зумовлює обов`язку апеляційного суду повторно досліджувати обставини, встановлені під час кримінального провадження, та передумов для здійснення судом свого права дослідити нові докази за наявності умов, встановлених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, підтверджується сукупністю розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана правильна юридична оцінка, і є обґрунтованим.

Покликання апелянта в апеляційній скарзі щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, побудованих на сумнівних, з її погляду, доказах, спростовуються зібраними у справі доказами, і не є переконливими.
Як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив факт перебування 24 квітня 2017 року близько 03.03 год. поблизу приміщення нічного закладу Стара підкова, що по вул. Д. Галицького 1а в м. Луцьк Волинської області, разом із потерпілим ОСОБА_8 , якого до події не знав і у неприязних стосунках з ним не перебував, та нанесення останньому тілесних ушкоджень, заперечивши майна ОСОБА_8 .

Між тим, як вбачається з показань потерпілого ОСОБА_8 , 24 квітня 2017 року біля 03.00 год. ночі він познайомився в нічному закладі Стара Підкова з обвинуваченим ОСОБА_5 , який на подвір`ї, за вказаним кафе, наніс йому один удар кулаком в обличчя, від якого він впав на землю, а потім ще один удар кулаком в тулуб, викравши при цьому гаманець та мобільний телефон.

Вказані показання потерпілого і обвинуваченого ОСОБА_5 щодо обставин вчиненого злочину об`єктивно підтверджується і протоколами огляду місця події від 24.04.2017 року, згідно яких вилучено відеозаписи з камер відеоспостереження, які записано на лазерний диск, котрий визнано речовим доказом і оглянуто в судовому засіданні, а також гаманець коричневого кольору марки Jizima, в якому знаходились грошові кошти, банківські карточки та студентський квиток, виданий на ім`я ОСОБА_8 ; і протоколом огляду місця події від 27.04.2017 року, в ході якого в гр. ОСОБА_9 вилучено мобільний телефон марки Самсунг J2 IMEI НОМЕР_1 .

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання від 26.04.2017 року, потерпілий ОСОБА_8 чітко вказав на ОСОБА_5 , як на особу, яка 27 квітня 2017 року близько 03.00 год. ночі поблизу приміщення нічного закладу Стара підкова нанесла йому тілесні ушкодження та відкрито викрала у нього гаманець та мобільний телефон. Дану особу він впізнав за тілобудовою, зачіскою, кольором волосся та іншими рисами обличчя.

При проведенні 30 травня 2017 року слідчого експерименту з дотриманням норм кримінального - процесуального законодавства потерпілий ОСОБА_8 вказав на місце вчинення злочину та відтворив механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , що узгоджується і з іншими дослідженими письмовими доказами, зокрема, і висновком судово-медичної експертизи № 369 від 26.04.2017 року.

Судом, на думку колегії суддів, обґрунтовано не взято до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про те, що телефон і гаманець був знайдений поблизу місця вчинення злочину та подарований ОСОБА_10 , які проживають в одному селі із обвинуваченим і підтримують дружні відносини з ним, з наведенням відповідного мотивування у вироку суду.
Не залишилося без оцінки суду і доводи обвинуваченого про відсутність в його діях складу інкримінованого злочину, на чому наголошувала сторона захисту в судовому засіданні, які судом першої інстанції оцінено критично з наведенням відповідного обґрунтування в судовому рішенні, з яким погоджується і апеляційна інстанція, котра розцінює це, як спосіб уникнути кримінальної відповідальності ОСОБА_5 .

При цьому, колегією суддів береться до уваги, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за корисливі злочини і на даний час утримується під вартою за підозрою у скоєнні умисних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, 2 ст. 190 КК України грабежу і шахрайства.

Твердження сторони захисту про суперечливість показів потерпілого у зв`язку з перебуванням його в стані алкогольного сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки покази потерпілого ОСОБА_8 не є єдиним доказом в даному кримінальному провадженні, а узгоджуються з іншими письмовими доказами, які безпосередньо досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи.

Враховуючи, що зазначені вище докази були отримані відповідно до положень кримінально-процесуального законодавства України, узгоджуються між собою і не суперечать один одному, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги досліджені докази, підстав для визнання яких неналежними чи недопустимими не вбачається, як про це наголошує захисник, і вірно прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, як видно з вироку, дотримуючись вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та розяснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, віднесеного законом до тяжкого злочину, особу ОСОБА_5 , який раніше неодноразово судимий, позицію потерпілого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину в стані алкогольного спєяніння, і призначив ОСОБА_5 за скоєне мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 186 КК України.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставою для скасування оскаржуваного вироку, як і підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 на ст. 125 КК України, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали, а засудженим ОСОБА_5 - в цей же строк з моменту вручення копії рішення.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського
апеляційного суду ОСОБА_1 . 28.10.2020 року