Дата документу 27.07.2020 Справа № 323/1952/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 323/1952/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/751/20 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Краматорського міського суду Донецької області

розглянула 27 липня 2020 року у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) у м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2020 року відносно
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Амвросіївка Амвросіївського району Донецької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 256 КК України.

Встановлені вироком судом першої інстанції обставини:

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що на початку квітня 2014 року на території Донецької області невстановленими особами для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної так званої «Донецької народної республіки» було створено непередбачене законом збройне формування, яке мало організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку. Крім того, в зазначеному формуванні було визначено механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставилися завдання щоденної діяльності, які полягали в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких кримінальних правопорушень. Вказані формування дислокувалися в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.
Так, ОСОБА_8 починаючи з квітня 2015 року (точної дати досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, на території міста Амвросіївка Донецької області та поблизу розташованих населених пунктів, за власною ініціативою, поділяючи мету створення та функціонування злочинної організації «ДНР», а саме: зміну меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, вступив на посаду заступника начальника - начальника кримінальної поліції Амвросіївського РВ МВС так званої незаконної злочинної організації «Донецька народна республіка» маючи злочинний намір щодо заздалегідь не обіцяного сприяння учасникам злочинної організації «ДНР» у здійсненні їх злочинної діяльності щодо встановлення на окупованих територіях злочинного режиму для здійснення злочинної діяльності проти органів державної влади та військових підрозділів України.
Після чого, ОСОБА_8 діючи умисно, проживаючи на території міста Амвросіївка Амвросіївського району Донецької області, займаючи посаду заступника начальника - начальника кримінальної поліції Амвросіївського РВ МВС так званої незаконної злочинної організації «Донецька народна республіка», за власною ініціативою, поділяючи мету створення та функціонування злочинної організації «Донецька народна республіка», заздалегідь не обіцяно сприяв учасникам злочинної організації «ДНР» у здійсненні їх злочинної діяльності, а саме являючись особою, якій надано дозвіл на право розкриття та розслідування злочинів та правопорушень, скоєних на території злочинної організації «Донецька народна республіка», керуючись законами та іншими нормативно-правовими актами злочинної організації «ДНР», що суперечать Конституції України та законам України, виконуючи функції по встановленню злочинного правового режиму, створював сприятливі умови для існування злочинної організації у м. Амвросіївка та Амвросіївському районі, маючи у користуванні сили та засоби спрямованні на розкриття та розслідування злочинів, вчинених в м. Амвросіївка та Амвросіївському районі, чим сприяв учасникам злочинної організації «ДНР» у здійсненні злочинної діяльності проти органів державної влади та військових підрозділів України.

Вироком Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2020 року:
ОСОБА_8 визнаний невинуватим та виправданий на підставі п. 3 ч.1 ст. 373 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 256 КК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд, ухвалюючи виправдувальний вирок, лише фактично перерахував наданні стороною обвинувачення докази вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 256 КК України, не надавши їм правової оцінки як окремо так і в їх сукупності та не взявши їх до уваги як докази, які могли істотно вплинути на висновки суду щодо винуватості ОСОБА_8 .

Посилаючись на наказ Головного управління МВС України в Донецькій області № 2126 від 17.12.2014 року та наказ (витяг) Головного управління МВС України в Донецькій області № 435 о/с від 23.12.2014 року; протокол перегляду інтернет мережі від 22.04.2019 року з додатками, показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вважає, що вина ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 256 КК України є доведеною у повній мірі, а справу судом першої інстанції розглянуто однобічно

Крім того, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, вказує, що судом в резолютивній частині вироку не вирішено долю речових доказів, які судом було досліджено.

Просить в порядку ч.3 ст. 404 КПК України повторно дослідити докази. Вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_8 визнати винним за ч. 1 ст. 256 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 100 КПК України вирішити питання щодо речових доказів, долучених до матеріалів судового провадження.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, вважав її обґрунтованою та з підстав, викладених в ній, просив задовольнити. Клопотання про повторне дослідження доказів не підтримав через недоцільність.

Захисник у судовому засіданні заперечував вимогам апеляційної скарги, вказавши про відсутність порушень як матеріального так і процесуального права.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Клопотання прокурора про повторне дослідження доказів, з урахуванням позиція прокурора при апеляційному розгляді щодо відмови від повторного дослідження письмових доказів та допиту свідків, заперечень сторони захисту, а також з урахуванням відсутності виключних підстав для повторного дослідження доказів апеляційною інстанцією, які ініціатором клопотання не зазначені та не наведені при апеляційному розгляді, що передбачено ч.3 ст. 404 КК України, задоволенню не підлягає.

При розгляді доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

На переконання колегії суддів, місцевий суд, не навівши у вироку на обґрунтування своїх висновків переконливих мотивів, не проаналізувавши всі надані докази у їх сукупності передчасно прийняв рішення про необхідність виправдання обвинуваченого.

Суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 94 КПК України стосовно оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному їх дослідженні, в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку між собою для прийняття відповідного процесуального рішення.

Місцевий суд побудував своє рішення про виправдання ОСОБА_8 на не достатньо перевірених доказах, без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу усіх наявних у кримінальному провадженні доказів.

Твердження в апеляційній скарзі прокурора щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, які призвели до прийняття необґрунтованого рішення, слід визнати аргументованими, оскільки судом, в контексті висунутого ОСОБА_8 обвинувачення не проаналізовані у своїй сукупності докази, які могли вплинути на його висновки, зокрема: показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та протоколу перегляду інтернет мережі від 22.04.2019 року з додатками (а.п. 157-164).

Так, місцевий суд, допитавши вказаних свідків і навівши їх показання у вироку, не проаналізував їх показання в контексті висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, зокрема щодо забезпечення діяльності Амвросіївського РВ МВС ДНР.

Крім того, суд першої інстанції не приділив достатньої уваги протоколу перегляду інтернет мережі від 22.04.2019 року та оглянутому доданого до наведеного протоколу відеоматеріалу, не співставивши їх з іншими доказами.

Слід зазначити, що суд допустив формалізм стосовно оцінки доказів, оскільки без конкретизації фактично визнав їх неналежними і недопустимими доказами, не звернувши увагу на те, що такі висновки мають різне підґрунтя (ст.ст. 85, 86 КПК України).

Обґрунтовуючи висновок щодо виправдання ОСОБА_8 та одночасно прийшовши до висновку, що в діях обвинуваченого вбачається склад кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 260 КК України, а саме участь у діяльності збройного формування не передбаченого законом, про що зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, місцевий суд виявив протиріччя у власних висновках.

При цьому судова колегія зауважує, що виправдувальний вирок не може містити суперечностей і з підстав, передбачених п.3 ч.1 ст. 373 КПК України ухвалюється у разі не доведення, що у діях особи є склад кримінального правопорушення.

Вірно наголосивши на положеннях ст. 337 КПК України, натомість вбачаючи у діях ОСОБА_8 склад іншого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 260 КК України, місцевий суд не був позбавлений можливості вирішити питання щодо перекваліфікації дій ОСОБА_8 , відповідальність за які, як ті, що інкримінувалися органом досудового розслідування, так і встановлені районним судом передбачена одним розділом, а саме 9 розділом КК України, який за родовим об`єктом злочинів передбачає кримінальну відповідальність за дії проти громадської безпеки.

Наведенні порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційна інстанція не знаходить висновки місцевого суду переконливими і вважає, що означені недоліки засвідчують ухвалення судом першої інстанції передчасного рішення.

Отже, враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що сукупність зазначених порушень є істотними та процесуально неприпустимими, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади забезпечення законності, змагальності сторін та одночасно обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, що передбачено ст. 370 КПК України як обов`язкові вимоги, які містяться і у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати.
Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції, що відповідає нормам ч. 1 ст. 412; п. 6 ч. 1 ст. 407; п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.
Під час повторного розгляду місцевому суду необхідно ретельно дослідити надані докази в контексті висунутого обвинувачення, свої висновки щодо оцінки доказів викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу висновків суду, достовірності того чи іншого доказу, а відтак прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано з дотриманням вимог ст. 94 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Оріхівського районного суду Запорізької області від 17 січня 2020 року відносно ОСОБА_8 , виправданого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 256 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4