Кримінальне провадження № 703/1457/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5

з участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10

захисника ОСОБА_11 ,

потерпілої ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміли кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000750 від 05 квітня 2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, раніше судимого:

- 12 листопада 2019 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ст. 104 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки;

- за ч. 2 ст.121 КК України, -

встановив:

Згідно обвинувального акту, затвердженого прокурором Смілянської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що він, 14 квітня 2018 року близько 22 години 00 хвилин, знаходячись на території будинковолодіння АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс один удар дерев`яною битою по голові ОСОБА_13 , внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу над твердою мозковою оболонкою (епідуральний крововилив), забою головного мозку, крововиливів в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, які за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, від яких, згідно висновку експерта №05-6-02/141 від 19 червня 2018 року, ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в Смілянській центральній районній лікарні ім. С. Бобринської.

Органами досудового розслідування дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у інкримінованому йому правопорушенні визнав частково пояснював, що вчинив кримінальне правопорушення, але в стані необхідної оборони, яким саме предметом завдав ушкодження потерпілому не пам`ятає.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що ввечері близько 19-20 години у 2018 році точної дати не пам`ятає, він прямував до мікрорайону Гречківка в м. Сміла до свого знайомого ОСОБА_14 , щоб віддати йому гроші. ОСОБА_14 був із братом ОСОБА_15 , прізвище якого обвинуваченому невідоме, крім нього до ОСОБА_14 прийшов ОСОБА_16 .

ОСОБА_17 запропонував поїхати в с. Велика Яблунівка і вони разом поїхали. По дорозі в машину підсів ОСОБА_18 , з яким обвинувачений раніше знайомий не був. Приїхавши в с. Велика Яблунівка вони зупинились неподалік домоволодіння ОСОБА_13 .

ОСОБА_19 запропонував зайти до його знайомого. Обвинувачений ОСОБА_10 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 разом направилися до хвіртки. Хтось позвав ОСОБА_20 , але з будинку вийшла жінка та повідомила, що ОСОБА_21 немає вдома. В дворі освітлення не було, надворі було темно. ОСОБА_18 та ОСОБА_19 розмовляли із жінкою при вході в будинок, а ОСОБА_10 відійшов від них в сторону, бо хотів зайти у туалет. Обвинувачений вказує, що в цей момент він побачив прямо перед собою на відстані менше метра чоловіка, який з`явився несподівано, при цьому тримав у правій руці сокиру, піднявши її догори. Коли цей чоловік зробив півкроку в сторону ОСОБА_10 , останній вдарив його якимось предметом, але чим саме не пам`ятає. При цьому потерпілий щось прокричав, але що саме - не пам`ятає. Обвинувачений лівою рукою намагався вихопити у потерпілого сокиру і підштовхнув його правим плечем, після чого вони разом впали на землю, при цьому обвинувачений впав на потерпілого. Обвинувачений ОСОБА_10 зазначив також, що в той момент у правій руці в нього був телефон. Одразу після того, як обвинувачений підвівся із землі, він бачив, що сокира лежала на землі правіше від потерпілого.

До них одразу підбігли ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а ОСОБА_10 , піднявшись, вийшов із подвір`я, що відбувалось далі не бачив. Бачив лише як ОСОБА_18 та ОСОБА_19 понесли ОСОБА_21 до річки, а потім вони втрьох із ОСОБА_21 йшли зі сторони річки. ОСОБА_21 із жінкою зайшли в будинок, а вони поїхали. Де поділася сокира обвинувачений не пам`ятає, однак вказує, що в момент падіння потерпілий тримав її у руках. Обвинувачений також зазначив, що біти у нього із собою не було.

Разом з тим, стороною обвинувачення під час судового розгляду справи надані докази, на підставі системного аналізу яких, судом встановлено наведені вище обставини інкримінованого ОСОБА_10 діяння та які суд сприймає такими, що доводять наявність в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Вина обвинуваченого у вчиненні даного злочину повністю підтверджується зібраними по справі доказами, зокрема:

- протоколом огляду місця події з таблицею зображень від 15 квітня 2018 року (Т. 2а.с. 11-14);

- протоколом огляду місця події з таблицею зображень від 18 квітня 2018 року (Т.2а.с. 29-32);

- протоколом огляду місця події з таблицею зображень від 21 квітня 2018 року (Т.2а.с. 36-37);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_13 з таблицею зображень від 27 квітня 2018 року (Т.2а.с. 42-47);

- висновком експерта №05-6-02/141 від 19 червня 2018 року (Т.2а.с. 52-55).

- протоколом огляду предметів з таблицею зображень від 17 травня 2018 року (Т.2а.с. 79-81);

- протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_22 від 24 травня2018 року (Т.2а.с. 85-86);

- протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_23 від 12 червня 2018 року (Т. 2а.с. 105-109);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_23 від 12 червня 2018 року (Т.2а.с. 110-111);

- протоколом проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_18 від 12 червня 2018 року (Т. 2а.с. 116-120);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_18 від 12 червня 2018 року (Т. 2а.с. 121-122);

- протоколом проведення слідчого експерименту з таблицею зображень від 21 березня 2019 року (Т.2а.с. 218-228);

- висновком експерта №05-6-01/187 від 26 березня 2019 року (Т.2а.с. 233-236).

Вина обвинуваченого також підтверджується даними слідчих експериментів .

Так, свідок ОСОБА_19 пояснював, що потерпілий ОСОБА_13 тримав у руках сокиру, він бачив як останній разом із обвинуваченим впали на землю. Під час проведення слідчого експерименту від 12 червня 2018 року за його участю свідок ОСОБА_19 зазначав, що між ним та ОСОБА_21 стояв ОСОБА_24 , близько на відстані 2 1.5 метри від ОСОБА_21 . В цей момент свідок відволікся від ОСОБА_21 , та обернувся на гавкіт собаки, яка в цей момент заходила до двору. Повернувши погляд на ОСОБА_21 , свідок побачив, що той вже лежить на землі на спині, а біля нього підводиться ОСОБА_24 . На землі біля ОСОБА_21 лежала сокира та дерев`яна бита поламана на дві частини. Після цього свідок разом з ОСОБА_25 намагалися привести ОСОБА_21 в свідомість та віднесли до річки. Більше тілесних ушкоджень ОСОБА_21 ніхто не наносив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_19 також підтвердив, що бачив як потерпілий ОСОБА_13 тримав у руках сокиру та кричав: «я живим не здамся», свідок відволікся, а згодом побачив як ОСОБА_13 разом з обвинуваченим впали на землю, обвинувачений лежав зверху на потерпілому, а сокира поруч. Під час допиту в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 зазначив, що бити в руках у обвинуваченого він не бачив. Неподалік будинку розташований ставок, туди ОСОБА_19 та ОСОБА_18 понесли потерпілого, щоб привести до тями.

В ході розгляду справи свідок ОСОБА_26 пояснила, що працює в Смілянській районній лікарні імені Софії Бобринської лікарем анестезіологом. У квітні 2018 року в нічний час близько 4 години у лікарню привезли непритомного пацієнта із травмою голови. Пацієнта вона не приймала, оскільки її зміна почалася з 8 ранку, коли він уже був у лікарні. Свідку було відомо про те, що даному пацієнту нанесено удар битою по голові зліва у височно-тім`яну частину, в результаті чого завдана складна черепно-мозкова травма, а саме вдавлений перелом кісток черепа. У свідомість пацієнт не приходив. На думку свідка ОСОБА_26 , йому було завдано один удар, але дуже сильний.

Свідок ОСОБА_22 при проведенні слідчого експерименту від 24 травня 2018 року за її участі вказала, що близько 23 години 14 квітня 2018 року знаходилась біля входу у домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_13 стояв на відстані близько 5 метрів від неї. В цей час свідка тримав « ОСОБА_27 » ОСОБА_28 , а двоє невідомих осіб, один з яких високий, а інший низький підійшли до ОСОБА_13 . Коли вони приблизилися до ОСОБА_13 останній в цей час тримав у руках сокиру. Вищий зростом чоловік вихопив сокиру та наніс її обухом удар по голові ОСОБА_13 . Деталі нанесення удару свідок не пам`ятає. Від вказаного удару ОСОБА_13 впав на землю на правий бік. В цей час вказані двоє осіб обступили його, вищий чоловік наносив хаотичні удари своїми руками та ногами по тулубу, голові та кінцівках ОСОБА_13 , а хлопець, що нижче зростом тримав в руках дерев`яну биту та наносив удари нею по голові, кінцівках та тулубу ОСОБА_13 . Точніший механізм нанесення ударів свідок не пам`ятає. Весь цей час свідка ОСОБА_22 тримала третя особа - ОСОБА_29 «Чирик». Потім двоє хлопців, взявши ОСОБА_13 під руки, почали тягти його до річки.

Свідок ОСОБА_14 пояснював, що він близько півтора року тому підвозив людей у с. Велика Яблунівка Смілянського району Черкаської області. У будинковолодіння та подвір`я не заходив. У ОСОБА_10 биту не бачив, але в нього в машині вона була. Із потерпілим ОСОБА_13 знайомий не був.

Свідок ОСОБА_18 в ході розгляду справи пояснював, що у квітні місяці, точної дати та року не пам`ятає, товариш повідомив, що його будинок в с. Велика Яблунівка обікрали. Ввечері близько 20-21 години він разом із ОСОБА_23 , ОСОБА_14 і братом ОСОБА_30 поїхали для з`ясування обставин. Автомобіль залишили на дорозі, підійшовши до двору, зайшли на подвір`я та кликали господарів. В дворі було багато бруду, з хати вийшла дружина хазяїна, запитали її де ОСОБА_21 . Після чого ОСОБА_18 почув крик та побачив ОСОБА_20 із сокирою в руках, який замахуючись нею вгору біг в сторону ОСОБА_23 та обвинуваченого і кричав «живим не здамся». ОСОБА_10 наніс ОСОБА_13 один удар дерев`яною битою, внаслідок чого ОСОБА_13 упав і втратив свідомість. Підійшовши ближче, свідок побачив, що сокира лежала на землі біля потерпілого, обвинувачений стояв поряд. Як саме був нанесений удар та по якій частині тіла свідок ОСОБА_18 не бачив, оскільки надворі було темно. Намагаючись привести ОСОБА_13 до свідомості, вони, взявши його за руки і ноги, понесли до річки, що була неподалік, там облили водою. Після чого ОСОБА_13 опритомнів, підвівся та додому йшов самостійно.

Під час проведення слідчого експерименту від 12 червня 2018 року за участю свідка ОСОБА_18 останній при відтворенні механізму нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 повідомив, що в нічний час він разом з ОСОБА_31 та ОСОБА_32 зайшли до будинковолодіння ОСОБА_13 де через темряву нічого не побачили та почали кликати господарів. Після цього з дому вийшла невідома жінка, з якою залишився розмовляти ОСОБА_33 , а свідок ОСОБА_18 пішов в глиб двору. Потім свідок почув викрик: «Я не здамся!» та побачив в глибині двору ОСОБА_21 , який тримав в руках сокиру та знаходився на відстані 5-6 метрів від нього. Біля ОСОБА_21 на відстані близько 1.5 2 метра стояв ОСОБА_34 . ОСОБА_21 замахувався сокирою, а ОСОБА_34 в цю мить підійшов до ОСОБА_21 та наніс йому удар продовгуватим предметом, який тримав в руці. Від вказаного удару ОСОБА_21 впав, а ОСОБА_34 завалився на нього. Свідок ОСОБА_18 підбіг до ОСОБА_35 та допоміг Малому встати.

Потерпіла під час розгляду справи пояснила, що із своїм братом ОСОБА_13 , який помер внаслідок отриманих 14 квітня 2018 року тілесних ушкоджень, підтримувала гарні родинні стосунки, часто із ним бачилась, оскільки проживала неподалік, востаннє бачила його живим приблизно за 2-3 дні до вищевказаних подій. Її брат мав багато друзів, був працьовитим, поки не почав спільно проживати із співмешканкою ОСОБА_36 , з тих пір часто вживав алкогольні напої.

Безпосереднім свідком нанесення її брату тілесних ушкоджень потерпіла не була. Про обставини побиття її брата їй відомо зі слів його співмешканки ОСОБА_37 , яка того дня перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Прийшовши до домоволодіння брата, потерпіла побачила його у брудному одязі, посередині потиличної частини голови в нього була вм`ятина, на інших частинах тіла видимих тілесних ушкоджень не було, крім того на місці події вона бачила предмет схожий на дерев`яну биту, яка була переломлена навпіл. Після чого викликала працівників поліції.

Натомість обвинувачений, надаючи пояснення, вказував про те, що вчинив кримінальне правопорушення при перевищенні меж необхідної оборони, при чому вдарив чимось потерпілого, але чим не пам`ятає. Під час проведення слідчого експерименту за його участі від 21 березня 2019 року вказував про те, що сокирою ОСОБА_13 замахнувся над головою, а він, діставши з правого рукава дерев`яну биту, наніс один удар зверху вниз в область голови ОСОБА_13 , який припіднявши ліву руку намагався виставити «блок». Куди саме прийшовся удар ОСОБА_10 не пам`ятає. Від удару частина бити полетіла в напрямку куди впав обвинувачений. Перехопивши лівою рукою сокиру, ОСОБА_10 вказав як штовхнув правою ногою ОСОБА_13 в область живота. Від поштовху ОСОБА_38 впав на землю на спину та до нього підійшли ОСОБА_19 та ОСОБА_18 . Через те, що була темна пора доби, то ОСОБА_39 не бачив чи наносили ОСОБА_19 та ОСОБА_18 тілесні ушкодження ОСОБА_13 .Після того ОСОБА_19 і ОСОБА_18 понесли ОСОБА_13 до річки, останній весь час кричав, але чи били його він не бачив, тому що було темно. По дорозі до річки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 декілька разів впустили ОСОБА_40 з рук. Певний відрізок шляху його просто тягнули по землі. Дійшовши до річки, ОСОБА_19 і ОСОБА_18 намагались кинути ОСОБА_13 в річку. ОСОБА_13 впав у річку разом зі ОСОБА_18 , де вони деякий час боролися. Після криків співмешканки ОСОБА_13 боротьба зупинилася та вони пішли в сторону дороги, де був єдиний ліхтар. Прийшовши до дороги, ОСОБА_13 посадили взявши за одяг на колоду. Після цього ОСОБА_13 зі співмешканкою пішли до свого будинку, в напрямку куди вказав ОСОБА_10 , а останній разом зі свідками пішли до авто. Описана подія відбувалася за темної пори доби. Знаходячись біля ліхтаря на дорозі, ОСОБА_10 помітив на обличчі ОСОБА_13 застарілі синці і рани. Потерпілий був без головного убору, виділень крові на голові підозрюваний не помітив.

Покази обвинуваченого, на думку суду, є непослідовними, суперечливими та спростовуються письмовими доказами, поясненнями потерпілої та свідків, наданими під час судового розгляду справи, протоколами слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_19 та ОСОБА_18 від 12 червня 2018 року.

Зокрема свідок ОСОБА_14 вказав, що бита в машині була присутньою, коли він відвозив людей в с. Велика Яблунівка.

Свідок ОСОБА_26 зазначила, що хворого привезли із травмою голови, вона того дня була на зміні та чула, що хворому було нанесено удар битою по голові зліва у височно-тім`яну частину. Травма була складною.

Свідок ОСОБА_18 пояснював, що бачив ОСОБА_21 із сокирою, який замахувався і кричав: «живим не здамся», біг в сторону ОСОБА_41 і Вадима, останній наніс ОСОБА_42 лише один удар, а під час слідчого експерименту від 12 червня 2018 року зазначив, що чув викрик «я не здамся» та побачив в глибині двору ОСОБА_21 , який тримав у руках сокиру та знаходився на відстані 5-6 метрів від нього, біля ОСОБА_21 на відстані близько 1,5-2 метри стояв ОСОБА_34 . ОСОБА_21 замахувався сокирою, а ОСОБА_34 в цю мить підійшов до ОСОБА_21 та наніс йому удар продовгуватим предметом, який тримав у руці.

Свідок ОСОБА_19 зазначив, що бачив як потерпілий тримав сокиру та обвинувачений з потерпілим впали на землю, а згідно слідчого експерименту, проведеного з ним вбачається з його пояснень: бачив як ОСОБА_21 лежав на спині на землі, а біля нього підводиться ОСОБА_24 , на землі біля Василя лежала сокира та дерев`яна бита поломана на дві частини.

За таких обставин покази обвинуваченого спростовуються, а факт заподіяння ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_13 дерев`яною битою підтверджується показами потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_26 , ОСОБА_14 , даними слідчого експерименту із свідком ОСОБА_22 від 24 травня 2018 року, даними слідчих експериментів із свідками ОСОБА_19 та ОСОБА_18 від 12 червня 2018 року, а також оглянутими в ході розгляду справи доданими до них відеофайлами з місця події.

Окрім того суд не приймає до уваги доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що дерев`яна бита не є речовим доказом та знаряддям вчинення кримінального правопорушення і даний доказ не може бути взятий судом до уваги, оскільки при його дослідженні в ході розгляду справи було виявлено відсутність упакування, яке свідчить про вилучення предмета на місці події, тому не відомо чи це той предмет, що вилучений чи інший, є лише підпис експерта, який проводив експертизу.

Однак з матеріалів справи вбачається, зокрема із протоколу огляду місця події від 18 квітня 2018 року (Т.2а.с. 29), що при огляді місця події вилучено руків`я та основу бити, які огорнуті аркушами паперу та коробки з написами «Delfa Fan Heate», та поміщено до поліетиленового пакету чорного кольору, обмотаний ниткою білого кольору, вільні кінці якої обклеєні паперовою біркою з пояснюючими написами та підписами понятих.

В подальшому на підставі ухвали слідчого судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 23 квітня 2018 року вказаний вилучений предмет було направлено експертам Черкаського НДЕКЦ МВС України для проведення судової дактилоскопічної експертизи, що підтверджується супровідним листом № 6967 від 07 травня 2018 року (Т.2 а.с. 72 ). Після проведеної судової дактилоскопічної експертизи слідчому Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_43 було повернуто пакет з полімерного матеріалу № 4157580 з об`єктами дослідження, що підтверджується супровідним листом № 19/124-8018 від 16 травня 2018 року (Т.2 а.с. 73).

В подальшому слідчим Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_44 було складено протокол огляду предметів від 17 травня 2018 року, згідно якого в службовому кабінеті № 201 Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області, у відповідності до вимог статей 98, 100, 104, 105, 106, 107, 223 та 237 КПК України, слідчим при проведенні огляду сейф-пакета №4157580, в якому знаходиться дерев`яна бита, вилучена під час огляду місця події 18 квітня 2018 року виявлено вказаний сейф-пакет № 4157580, на якому нанесений рукописний текст: «Р/д до ВЕ 1/1151 Дві частини предмету, зовні схожого на биту к/п 0000750 Експерт /підпис/ ОСОБА_45 ». Цілісність пакета не порушена. При відкритті вказаного пакета встановлено, що в ньому знаходиться картонна коробка, в якій знаходяться дві частини дерев`яної бити: одна частина довжиною близько 40 см, інша - близько 20 см. Дві частини дерев`яної бити покриті лакофарбовим покриттям сіро-чорного кольорів. На одній з частин наявні написи: «Snock» та «StarUp». На другій частині в торцевій частині наявний наскрізний отвір в який протягнутий мотузок синього кольору. При детальному огляді поверхонь двох частин дерев`яної бити встановлено, що вона покрита порошком темного кольору. На самій поверхні бити маються вм`ятини та подряпини лакофарбового покриття. Після огляду дві частини дерев`яної бити поміщено в первинну картонну коробку та упаковано в сейф-пакет №4157580 (Т.2 а.с. 79).

В такому ж упакуванні прокурором ОСОБА_6 був наданий на дослідження судом даний пакет із речовим доказом, що в сукупності спростовує доводи захисника про відсутність упакування при вилученні предмета на місці вчинення злочину та, як наслідок, виникнення сумнівів в тому чи є той предмет тим самим чи іншим.

Згідно доводів захисника, судом не може бути прийнято в якості належних та допустимих доказів слідчі експерименти від 12 червня 2018 року за участю свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_18 , оскільки свідкам не оголошувалися права, вони не попереджались про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, окрім того відсутня інформація зафіксована на відеофайлах, що є додатками до протоколів слідчих експериментів за участю вказаних осіб при відтворенні події, коли потерпілого несли до річки.

Однак, дані твердження захисника в сукупності не можуть бути такими, що зумовлюють визнання в цілому недопустимими доказами протоколів слідчих експериментів з приєднаними додатками за участю свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_18 від 12 червня 2018 року, виходячи із допущених слідчим ОСОБА_44 процесуальних порушень, що виявилися у не роз`ясненні прав свідкам при проведенні слідчих експериментів та не попередженні їх про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення.

Окрім того при проведенні слідчих експериментів від 12 червня 2018 року за участю свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_18 чітко відтворені обставини та обстановка місця вчинення кримінального правопорушення.

Згідно висновку експерта №05-6-02/141 від 19 червня 2018 року причиною смерті ОСОБА_13 є закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу над твердою мозковою оболонкою (епідуральний крововилив зі здавлюванням головного мозку, крововиливів під м`які мозкові оболонки (субарахноїдальний крововилив), забою головного мозку, крововиливів в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, синців та саден на голові.

Згідно даних карти стаціонарного хворого №1626/112 смерть потерпілого настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 06 годині 20 хвилин.

При дослідженні трупа виявлені наступні тілесні ушкодження:закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу над твердою мозковою оболонкою (епідуральний крововилив) зі здавлюванням головного мозку, крововиливів під м`які мозкові оболонки (субарахноїдальний крововилив), забій головного мозку,крововиливи в м`які покрови черепа з внутрішнього боку,синці та садна на голові;синці та садна на кінцівках.

Такі тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів. Закрита черепно-мозкова травма має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Синці та садна на кінцівках мають ознаки тілесних ушкоджень легкого ступеню тяжкості.

Також при досліджені трупа виявлено сліди медичних маніпуляцій у вигляді післяопераційних ран на голові, трепанаційних отворів, трахеостомічного отвору та слідів внутрішньовенних ін`єкцій(Т.2 а.с. 52-55).

Висновком експерта №05-6-01/187 від 26 березня 2019 року встановлено, що причиною смерті ОСОБА_13 є травма голови у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу над твердою мозковою оболонкою (епідуральний крововилив) зі здавлюванням головного мозку, крововиливів під м`які мозкові оболонки (субарахноїдальний крововилив), забою головного мозку, крововиливів в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, синців та саден на голові. Такі тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів.

В морфологічній картині тілесних ушкоджень на голові потерпілого ОСОБА_13 , не відобразились будь-які індивідуальні чи специфічні характеристики травмуючого предмету в зв`язку з чим не можливо дати відповідь чи утворились тілесні ушкодження на голові потерпілого саме від бити наданої на експертизу. Дерев`яна бита надана на експертизу володіє властивостями твердого тупого предмету, що не виключає можливості виникнення тілесних ушкоджень від її дії.

Між вищевказаними травмами голови ОСОБА_13 і його смертю існує прямий причинний зв`язок.

На ділянках тіла, а саме верхні та нижні кінцівки, які як правило, зазвичай підставляються під удари або ними вони наносяться, за умов боротьби чи самооборони, виявлено тілесні ушкодження, а саме синець лівого плеча та садна обох гомілок.

Тілесні ушкодження, що виявлені на тілі трупа ОСОБА_13 під час проведення експертизи можуть відповідати часу виникнення, що становить 5-6 діб до моменту смерті або терміном наближеним до такого.

Згідно вказаного висновку експерта не виключається можливість виникнення вищевказаної травми голови за обставин, які зазначені в протоколі слідчого експерименту від 21 березня 2019 року (Т.2а.с. 233-236).

Таким чином, за вказаних обставин вина обвинуваченого також підтверджується висновком експерта №05-6-02/141 від 19 червня 2018 року, згідно якого тілесні ушкодження, що виявлені під час проведення експертного дослідження експертом Смілянського міжрайонного відділення комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_46 , виникли від дії твердого тупого предмету, а також висновком експерта №05-6-01/187 від 26 березня 2019 року, згідно якого дерев`яна бита надана на експертизу володіє властивостями твердого тупого предмету, що не виключає можливості виникнення тілесних ушкоджень від її дії та не виключається можливість виникнення вищевказаної травми голови у ОСОБА_13 за обставин, які зазначені в протоколі слідчого експерименту від 21 березня 2019 року.

Не заслуговують на увагу і твердження захисника про те яким чином проводив експерт експертне дослідження від 19 червня 2018 року, використовуючи при цьому медичну картку хворого ОСОБА_13 та яким чином вона опинилась в його розпорядженні, оскільки відсутність супровідного листа про направлення медичної картки для проведення судово-медичної експертизи в цілому не може бути підставою для визнання такого доказу як висновок експерта №05-6-02/141 від 19 червня 2018 року недопустимим.

Також захисником акцентувалася увага на тому, що залишається нез`ясованим питання куди ж саме, в яку частину голови був нанесений удар ОСОБА_13 його підзахисним. Свідок ОСОБА_26 в судовому засіданні під час її допиту пояснювала, що удар та, відповідно, травму була нанесено зліва, обвинувачений під час проведення слідчого експерименту за його участі зазначав, що наніс удар правою рукою у ліву частину.

Згідно даних судово-медичної експертизи, проведеної експертом Смілянського міжрайонного відділення комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_46 , черепно-мозкова травма лобної кістки є праворуч.

Як вбачається із висновку судово-медичної експертизи від 19 червня 2018 року, судово-медичний діагноз зазначений експертом Смілянського міжрайонного відділення комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_46 є слідуючий: травма голови - закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому кісток склепіння та основи черепа, крововиливу над твердою мозковою оболонкою (епідуральний крововилив) зі здавлюванням головного мозку, крововиливів під м`які мозкові оболонки (субарахноїдальний крововилив), забою головного мозку, крововиливів в м`які покрови черепа з внутрішнього боку, синців та саден на голові. Синці та садна на кінцівках. Сліди медичних маніпуляцій у вигляді післяопераційних ран на голові, трепанаційних отворів, трахеостомічного отвору та слідів внутрішньовенних ін`єкцій.

У висновку експерта Смілянського міжрайонного відділення комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_47 від 19 червня 2018 року, ним при проведення експертного дослідження використовувалися в тому числі і дані медичної картки хворого ОСОБА_13 № 1626/112, в якій зазначено діагноз після операції; важка закрита черепно-мозкова травма, перелом скроневої та лобної кісток праворуч.

Відтак дана інформація викладена експертом Смілянського міжрайонного відділення комунальної установи «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_46 у експертному вищевказаному судово-медичному дослідженні щодо зазначеного захисником про наявність черепно-мозкової травми лобної кістки праворуч у потерпілого на підставі даних медичної картки хворого ОСОБА_13 .

Окрім того, згідно даних слідчого експерименту від 21 березня 2019 року проведеного за участі обвинуваченого, відсутня інформація щодо нанесення ним удару правою рукою у ліву частину голови ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_26 , будучи допитаною в ході розгляду справи безпосереднім очевидцем подій та на місці пригоди не була, пояснювала лише про те, що коли ОСОБА_13 привезли в лікарню вона була черговою і лише чула про те, що потерпілого було вдарено по голові битою зліва у височно-тім`яну частину. Вказане свідчить про те, що свідок лише чула про завдання тілесних ушкоджень потерпілому та в яку саме частину тіла, однак особисто їх не бачила та детально усіх обставин не пам`ятає.

Захисником заявлялося клопотання в процесі розгляду справи щодо виклику експерта, яким проводилася судово-медична експертиза від 26 березня 2019 року для з`ясування питання в якій саме частині голови потерпілого наявна черепно-мозкова травма, однак в подальшому від заявленого клопотання захисник відмовився.

Щодо зазначення обвинуваченим про вчинення ним кримінального правопорушення в стані необхідної оборони суд зазначає наступне.

Доводи обвинуваченого про заподіяння тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони спростовуються тим, що його дії у момент заподіяння тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_13 не були такими, що були необхідними для відвернення загрози його життю або здоров`ю виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Право на оборону визнано Основним Законом одним із фундаментальних прав людини, а право на необхідну оборону є абсолютним, оскільки кожна особа має право вжити заходів оборони від суспільно небезпечного посягання незалежно від того чи має вона можливість уникнути посягання або звернутися за допомогою до представників влади чи інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчиненні з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі №336/2036/16-к, закон передбачає винятки із загального правила про те, що при необхідній обороні особа, що захищається, повинна додержуватися визначеної межі, завдаючи шкоду посягаючому. Цими винятками є напад озброєної особи, напад групи осіб або протиправне насильницьке вторгнення у житло чи інше приміщення. У таких випадках шкода, заподіяна особі, яка посягає, не обмежена ніякими межами, аж до позбавлення посягаючого життя.

При цьому згідно роз`яснень, які містяться у абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону» судам слід мати на увазі, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно-небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Згідно постанови Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №748/1226/18 стосовно необхідної оборони у ситуації бійки Верховний Суд вказує, що вирішення питання, чи перебував засуджений у стані необхідної оборони, залежить від сукупності обставин, установлених під час розгляду справи. Зокрема, на підставі всієї сукупності обставин має бути встановлено, чи зазнала особа посягання та чи були її дії зумовлені захистом від такого посягання. Особа, що завдала шкоду, не може посилатися на стан необхідної оборони, якщо саме насильство було спровоковано нею ж самою, тобто було передбачуваним наслідком її власної поведінки. Окремим випадком такого спровокованого насильства є бійка, під час якої учасники застосовують один до одного насильство певного ступеня. Таке спровоковане насильство не можна вважати «посяганням» у тому значенні, яке цьому терміну надається статтею 36 КК. Це не виключає можливості, що особа, яка спровокувала насильство, опиниться в ситуації необхідної оброни, якщо ступінь спровокованого насильства очевидно перевищить той, який особа могла передбачити, наприклад, якщо в ситуації обопільної бійки один з учасників застосує або виявить намір застосувати значно вищий ступінь насильства, зброю або до його насильницьких дій приєднаються інші особи. У таких випадках насильство може перетворитися в «посягання», що дає право на необхідну оборону.

При цьому необхідно зазначити, що обов`язковою умовою кваліфікації заподіяння тяжкого тілесного ушкодження при перевищенні меж необхідної оборони є перебування винного у стані необхідної чи уявної оборони.

Виходячи із конкретних обставин даного кримінального провадження, шляхом дослідження доказів судом встановлено, що ОСОБА_13 , перебуваючи на території власного домоволодіння знаходився неподалік від ОСОБА_10 , при цьому не вчиняв ніяких активних дій. Натомість дії обвинуваченого ОСОБА_10 можна охарактеризувати як активні умисні дії. Вказані дії обвинуваченого не можливо охарактеризувати як такі, що були необхідними для його оборони, оскільки в той час на нього ніхто не нападав.

Так, щоб встановити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема, місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їх фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

Про умисність дій обвинуваченого свідчить застосування ним в якості знаряддя злочину дерев`яної бити, яка, зі слів свідка ОСОБА_14 , була в автомобілі в якому перебували ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_10 , коли він їх підвозив до будинку ОСОБА_13 та з якою він цілеспрямовано йшов до будинку потерпілого, зберігаючи биту у правому рукаві, що підтверджується даними слідчого експерименту проведеного за участі ОСОБА_10 від 21 березня 2019 року.

Окрім того, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 зазначили при їх допиті про те, що чули як ОСОБА_21 кричав «живим не здамся», це також підтверджується даними слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_18 від 12 червня 2018 року. Такий викрик потерпілого ОСОБА_13 свідчить про те, що небезпеці піддавався саме він.

Крім того, свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 під час проведення слідчих експериментів за їх участю 12 червня 2018 року, повідомили що ОСОБА_24 стояв на відстані 1,5-2 метри від ОСОБА_21 . Отже, відстань на якій знаходився обвинувачений від потерпілого була такою, що надавала можливість ОСОБА_10 уникнути небезпеки в разі її існування.

Все вищеперераховане судом спростовує доводи обвинуваченого про завдання ним тілесних ушкоджень потерпілому в умовах необхідної оборони та підтверджує наявність умислу в його діях.

Пояснення потерпілої та свідків суд вважає послідовними, такими, що не містять між собою істотних суперечностей, які повністю узгоджуються з доказами, дослідженими в суді.

Обставинами кримінального правопорушення, доказами в кримінальному провадженні встановлено, що дії потерпілого ОСОБА_13 не були таким суспільно-небезпечним посяганням, зокрема нападом, не були такі дії безпосередньо спрямовані на заподіяння обвинуваченому ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень або такої негайної та невідворотної шкоди, яка вимагала від обвинуваченого діяти в стані необхідної оборони, тим більше із дерев`яною битою.

Тобто обвинувачений не перебував при вчиненні злочинного діяння в стані необхідної оборони та не діяв з перевищенням її меж, а отже в його діях відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 124 КК України.

Відтак, до показів обвинуваченого, наданих ним в ході розгляду справи, зокрема, що він наніс тілесні ушкодження потерпілому при перевищенні меж необхідної оборони, суд ставиться критично, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами.

Так, за наведених вище обставин не знайшли підтвердження доводи про наявність в діях потерпілого акту суспільно-небезпечного посягання на життя обвинуваченого. При цьому співвідношення дій потерпілого та протидії обвинуваченого не можуть бути визнані відповідними захисту від небезпечності посягання, оскільки не були спрямовані на відвернення нападу та захисту, натомість були обумовлені бажанням спричинити шкоду потерпілому.

Інші докази суду на дослідження учасниками справи не надавалися.

Згідно вимог ч.1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними та допустимими, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Належними і допустимими як джерело доказу є висновки проведених у справі судових експертиз та долучених документів, суд не вбачає порушення вимог КПК України під час їх отримання.

Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, про достатність доказів для визнання ОСОБА_10 винним у тому, що він своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України - як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинувачених за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.

Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого, з врахуванням того, що суд розглядає справу лише в межах пред`явленого обвинувачення, суд вважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого правильною та не приймає до уваги доводи обвинуваченого про вчинення ним кримінального правопорушення з метою самозахисту при перевищенні меж необхідної оборони та відповідну позицію сторони захисту, вважає такі доводи безпідставними, як бажання та спробу уникнути відповідальності за скоєне в дійсності.

На підставі аналізу зібраних по кримінальному провадженню доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлено обставин, які б свідчили про необхідну оборону зі сторони обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки жодні свідчення про те, що він захищався він неправомірних дій потерпілого ОСОБА_13 відсутні. В судовому засіданні не встановлено будь-яких об`єктивних даних та доказів того, що потерпілий ОСОБА_13 посягав на життя чи здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , застосовуючи сокиру, таким чином, відсутні підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_48 на ст.124 КК України, тобто на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони.

Відтак, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про вчинення ним кримінального правопорушення з метою самозахисту при перевищенні меж необхідної оборони, суд вважає неправдивими та розцінює як бажання уникнути відповідного покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Дослідивши повно і неупереджено всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності і допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, що відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який є особою молодого віку та, хоча раніше притягувався до кримінальної відповідальності, однак, на момент вчинення даного злочину не знятої та не погашеної судимості не мав, частково вину визнав, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, утриманців не має.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Відповідно до п. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з наведеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у виді реального позбавлення волі.

Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_10 покарання у вигляді позбавлення волі суд, серед іншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 у справі N 1-33/2004.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

З урахуванням вище наведеного, суд вважає, що підстави для призначення ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 69 КК України або звільнення його від відбування призначеного покарання в порядку ст. 75 КК України, відсутні.

Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ч.4 ст.70 КК України, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Відповідно до ст. 128, 129 КПК України суд вирішує цивільний позов в кримінальному провадженні.

Статтею 127 КПК України встановлюється, що підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатом розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Потерпілою ОСОБА_12 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що складають витрати на лікування її брата ОСОБА_13 в розмірі 3506 гривень 91 копійка (Т. 1 а. с. 69-70).

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_12 позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Обвинувачений позовні вимоги ОСОБА_12 про відшкодування заподіяних матеріальних збитків визнав повністю.

При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви,- з іншого.

За загальними правилами відшкодування завданої особі шкоди відповідно до умов статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала за наявності її вини.

Суд вважає доведеними позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі понесених потерпілою фактичних витрат, які підтверджені відповідними доказами (квитанціями та чеками з яких вбачається, що потерпіла ОСОБА_12 понесла витрати у зв`язку із вчиненням злочину на лікування її брата) в розмірі 3506 гривень 91 копійка.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З врахуванням норми ч.2 ст.124 КПК України, з ОСОБА_10 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта при проведенні судової дактилоскопічної експертизи в розмірі 715 гривень.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

У зв`язку із призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, до набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого у вигляді тримання під вартою підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 70, ч. 2 ст. 121 КК України ст. ст. 85,94,100, 124,127,128,129,370,373, 374,376 КПК України, ст.ст. 1166, 1177 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 1 «Про судову практику у справах про необхідну оборону», -

засудив:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання 8 (вісім) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вироку Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 листопада 2019 року, остаточно визначити ОСОБА_10 покарання строком 8 (вісім) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_10 обчислювати з 13 березня 2019 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, до строку позбавлення волі ОСОБА_10 зарахувати строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, за період з 13 березня 2019 року по день набрання законної сили даним вироком суду.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 , в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням майнової шкоди в сумі 3506 (три тисячі п`ятсот шість) гривень 91 (дев`яносто одну) копійку.

Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави понесені процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової дактилоскопічної експертизи в розмірі 715 (сімсот п`ятнадцять) гривень.

Речові докази: дактилокарту та зразки волосся трупа ОСОБА_13 , які упаковані в паперові конверти з пояснюючими написами та підписами понятих, спеціаліста та слідчого, футболку сірого кольору з поперечними смугами зеленого, рожевого, синього кольору та чоловічу спортивну куртку червоного, білого та синього кольору, які поміщені в поліетиленовий пакет чорного кольору, горловина якого обмотана ниткою білого кольору, до вільних кінців якої наклеєна паперова бирка з пояснюючими написами, які передані на зберігання в кімнату зберігання речових доказів Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області знищити;

- дві частини дерев`яної бити: одна частина довжиною близько 40 см, інша - близько 20 см, покриті лакофарбовим покриттям сіро-чорного кольорів, які поміщені в сейф-пакет №4157580, що зберігається при матеріалах кримінального провадження знищити.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення вироку можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Головуючий: ОСОБА_1