ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/108/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2063/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року у відношенні ОСОБА_7 , -

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, українця, неодруженого, який має на утриманні малолітню дитину 2009р., офіційно не працевлаштований, із середньо-спеціальною освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 06.07.2007 за ч.2 ст.186 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки, згідно ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 2 роки;

-вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2008 за ч.2 ст. 185 КК України. У відповідності до ст. 71 КК України за сукупністю злочинів остаточне покарання призначене 4 роки 1 день, постановою Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.11.2010 умовно-достроково звільнений, не відбутий строк покарання 1 рік 3 місяці 2 дні;

-вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.02.2012 за ч.2 ст.185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

-вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 15.01.2013 року за ч.2 ст. 185, 70 ч.4, 71 ч.1 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців. Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.05.2014 звільнений умовно-достроково, не відбутий строк покарання 3 місяці 8 днів,

-вироком Київського районного суду м.Харкова від 30.10.2017 року за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі, ст.75 КК України 2 роки іспитового строку, ухвалою Харківського апеляційного суду від 08.10.2019 року вирок змінено в частині вирішення цивільного позову, стягнуто на користь ПрАТ "ДАТАГРУП" майнову шкоду в розмірі 8909,64 грн.;

Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання виді у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (три) роки не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Згідно вироку ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимим, 27.05.2017 року приблизно о 19:00 годині, перебуваючи на вул. Піщана Набережна в м.Харкові, діючи повторно, з умислом на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не слідкує, переліз через паркан домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , який на підставі договору дарування №ВВК 653846 від 31.08.2004 належить потерпілому ОСОБА_8 . Потім проник всередину житлового будинку через пошкоджену частину вхідної двері, де заволодів мідною проволокою, загальною вагою 2 226 кг, вартістю 211грн. 47 коп. згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 2945 від 20.06.2017, та автомобільною шиною БЛ-85 175/70 R-13 32-S та Dunlop SP-6 165-R13-82-T. Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 304 від 20.06.2017 вартість автомобільної шини БЛ-85 175/70 R-13 32-S та Dunlop SP-6 165-R13-82-T складає 0 грн, а вартість металевого автомобільного диску складає 100грн. ОСОБА_7 заволодівши викраденим майном, направився до виходу з будинку, де був затриманий ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у зв`язку з чим ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, які вважав необхідним для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі.

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного покарання просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

В обґрунтування своєї вимоги зазначає, що ОСОБА_7 офіційно не працює та не має джерела постійного заробітку, стійких соціальних зв`язків.

Крім того, обвинувачений раніше був засуджений за умисні корисливі злочини, а відтак його нинішня протиправна поведінка свідчить, що він не бажає ставати на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, обвинуваченого, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Наведені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так суд, першої вирішуючи питання щодо можливості звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання врахував, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, неодружений, має на утриманні малолітню дитину 2009 року, не працює, на диспансерному (профілактичному) обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» перебуває з грудня 2016 року; впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Обласний психоневрологічний диспансер» ХОР не звертався.

Даний злочин було вчинено за відсутності обставин, що обтяжують покарання.

У якості обставини, що пом`якшує покарання визнано щире каяття.

Більш того, колегія суддів також наголошує на тому, що ОСОБА_7 встановлено максимальний іспитовий строк, передбачений ч.4 ст. 75 КК України, що є для нього як стимулюючий так і стримуючий фактор не вчиняти злочини в подальшому.

Також, з матеріалів провадження вбачається,що цивільні позови потерпілим не подавався, що свідчить про відсутність у нього претензій обвинуваченого.

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_7 судимостей за корисливі злочини, то дана обставина на думку колегії суддів не може слугувати безумовною підставою неможливості застосовувати до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарань.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурора щодо необґрунтованого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання колегія суддів також звертає увагу на що з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 останній раз вчинював злочини в 2017 році.

Даних про те що він на час розгляду даного провадження вчинював нові злочини, або іншим чином дискредитував себе матеріали провадження не містять.

Не зазначено таких відомостей і в апеляційній скарзі.

В той же час з матеріалів кримінального провадження досліджених під час апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що пост кримінальна поведінка обвинуваченої ОСОБА_7 свідчить про те, що звільнення від відбування покарання, яке застосував суд першої інстанції вже привело до позитивних змін в його особистості та створило для нього готовність до стабільної самокерованої право слухняної поведінки у суспільстві, яку він демонструє вже тривалий час з моменту останнього вчинення злочинів.

Наведені обставини свідчать про правильність висновку суду першої інстанції та відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2020 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді