У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:
головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.05.2020 року, якою засудженому:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Омськ Російська Федерація, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, засудженого 12.02.2015 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.115 КК України до позбавлення волі строком на 8 років, початок строку: 09.04.2014 року; кінець строку: 05.03.2021 року,

- відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання.
учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_6
засуджений: ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 03.07.2020 року відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи апелянта.

Апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам справи.

Вважає, що судом першої інстанції не були враховані всі дані, що свідчать про його виправлення.

Стверджує, що він не може працювати через те, що він пенсіонер та має хвороби.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.02.2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст.115 КК України до позбавлення волі строком на 8 років.

З матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_5 вбачається, що останній відбуває покарання у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» з 18.06.2015 року, за період відбуття покарання своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення.
Суд першої інстанції відмовив у клопотанні засудженого ОСОБА_5 про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки дійшов висновку, що обставини в сукупності із встановленими судом даними про особу, його поведінкою за весь час відбуття покарання, ставленням до праці, тяжкістю вчиненого ним злочину, дає підстави вважати про неготовність його до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки. При цьому, сам по собі факт відсутності дисциплінарних стягнень у певному періоді не може бути самостійною та єдиною підставою для протилежного висновку.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши пояснення засудженого ОСОБА_5 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про залишення ухвали без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.
Статтею 81 КК України передбачені підстави, за яких може бути застосовано умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання.
Вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі.
Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 24.02.2016 року зараховано засудженому ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09.04.2014 року по 13.05.2015 року за правилами, визначеними абзацом першим ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року), з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Казанківського районного суду від 24.04.2019 року, в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовлено.

Суд першої інстанції прийшовши до висновку, що підстави для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, відмовив у задоволенні клопотання останнього, вірно зазначивши, що ОСОБА_5 за пенсійним віком не працевлаштований, неважливо ставиться до майна установи та предметів, якими користується, догляд за ними не здійснює. Допускає порушення вимог режиму утримання, пожежної безпеки і безпеки праці. Безвідповідально відноситься до виконання робіт по благоустрою установи виконання покарань, не вбачає суспільної необхідності у їх виконані. Встановлений режим утримання порушує, за що має ряд стягнень та одне заохочення. У скоєному злочині розкаюється, визначену судом міру покарання вважає справедливою. Від кримінальної справи позову не має.

У відносинах з представниками адміністрації колонії ввічливий, тактовний, але виконує їх законні вимоги тільки під контролем. На профілактичному обліку не перебуває. Загальноосвітній рівень не підвищує, на заходи виховного впливу реагує негативно, правильних висновків для себе не робить. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Правова освіта». У колективі засуджених товариський, дружні стосунки підтримує із особами негативної спрямованості. За характером: відкритий, щирий, спокійний, врівноважений-сангвінік, екстроверт. Зв`язки з родичами підтримує шляхом листування та отриманням посилок та передач. Зовні не завжди охайний, вимог санітарії та гігієни дотримується тільки під контролем представників адміністрації, свідомо не утримує в чистоті і порядку своє спальне місце та при ліжкову тумбочку. Намірів працевлаштуватися не виказує.

Колегія суддів з даним висновком погоджується.

Так, згідно положень п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У пункті 17 вказаної постанови роз`яснено, що оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Вказана норма вимагає від суду ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.
Суд першої інстанції зазначив, що є підстави вважати про неготовність ОСОБА_5 до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки. При цьому, сам по собі факт відсутності дисциплінарних стягнень у певному періоді не може бути самостійною та єдиною підставою для протилежного висновку.

Наведені вище факти не дають суду підстав стверджувати, що ОСОБА_5 своєю зразковою поведінкою і сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Комісією державної установи Казанківської ВК №93 з питань застосування до засуджених заохочувальних норм, встановлення адміністративного нагляду вбачається, що комісією прийнято рішення про відмову засудженому ОСОБА_5 в застосуванні ст.81 КК України як такому, що не довів свого виправлення, а саме не завжди здатний до самокерованої право слухняної поведінки.

Дане рішення комісії ОСОБА_5 не оскаржив.

Так, прийняття рішення про умовно дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Аналізуючи наведене судом першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даного клопотання повністю дотримався вимог кримінального закону та інших нормативних актів, обґрунтовано дійшов висновку про те, що застосування до ОСОБА_5 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним, з чим погоджується і апеляційний суд.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини були в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийняті рішення про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Так, згідно до вимог ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

На думку апеляційного суду процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали, про що просить апелянт, не вбачається.
Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд
п ос т а н о в и в :
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.
Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 14.05.2020 року, якою засудженому ОСОБА_5 , відмовлено в умовно достроковому звільненні від подальшого відбування покарання залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Головуючий:

Судді: