КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/2723/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

30 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року у кримінальному провадженні №0001948 щодо ОСОБА_7 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

перекладача ОСОБА_10 ,

В с т а н о в и л а :

Ухвалою підготовчого судового засідання Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 .

Цією ж ухвалою частково задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_7 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 07 серпня 2020 року включно.

В обґрунтування свого рішення в частині повернення обвинувального акту, суд першої інстанції зазначає, що згідно п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави. Таке право обвинуваченого є невід`ємною складовою, закріпленого у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд. Кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право, якщо він не розуміє мови, яка використовується в суді, або не розмовляє нею - одержувати безоплатну допомогу перекладача.
На переконання суду першої інстанції, стороною обвинувачення не дотримано визначеної законом процедури здійснення обвинуваченому ОСОБА_7 перекладу процесуальних документів мовою, якою він володіє, що має наслідком порушення його права на захист, а відтак, колегія суддів прийшла до висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі даного обвинувального акту.

Суд першої інстанції зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 337 КПК Українисудовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, проте, стороною обвинувачення не забезпечено здійснення його належного перекладу обвинуваченому ОСОБА_7 , а доводи прокурора про те, що відсутність перекладу на грузинську мову не є перешкодою для призначення судового розгляду є неправильними, оскільки не ґрунтуються на вищенаведених вимогах кримінального процесуального закону та положеннях пункту а) підпункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Дотримання вказаних приписів забезпечує належну реалізацію права підозрюваного, обвинуваченого на захист.

Суд першої інстанції вказує на те, що як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при виконанні ст. 293 КПК України, прокурор надав обвинуваченому ОСОБА_7 , громадянину Грузії, копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, викладені українською мовою, під якими міститься лише підпис перекладача, тобто вищевказані процесуальні документи були вручені в присутності перекладача, однак жодних даних про те, що компетентним перекладачем був здійснений належний переклад, правильність якого посвідчує перекладач, матеріали не містять.

Крім цього, суд першої інстанції зазначає, що з реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні вбачається, що перекладач під час досудового розслідування не залучався.
Також колегія суддів ставить під сумнів, долучену під час підготовчого судового засідання прокурором заяву-розписку обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки дана заява, зі слів обвинуваченого ОСОБА_7 , була привезена слідчим, підписана ним безпосередньо у СІЗО, за відсутності перекладача та захисника.

На вказану ухвалу суду першої інстанції прокурор Київської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу колегії суддів Деснянського районного суду міста Києва від 09.06.2020 та призначити на новий судовий розгляд обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0001948 за обвинуваченням ОСОБА_7 зі стадії підготовчого розгляду.
За доводами апелянта, ухвала суду першої інстанції є незаконною, невмотивованою та такою, яка підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону (п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України), які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (ч. 1 ст. 412 КПК України) з наступних підстав.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що судом в своєму рішенні зроблено посилання на недотримання прокурором вимог статті 29 КПК України, зокрема частини 2 та 3 даної статті, щодо забезпечення перекладача та перекладу процесуальних рішень у кримінальному провадженні, проте, прокурор вказує, що це не відповідає дійсності, оскільки, переклад обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового ррозслідування було здійснено перекладачем, про що свідчить підпис останнього на кожному аркуші вказаних процесуальних документів, які вручались обвинуваченому та захиснику. При цьому, на переконання апелянта, право обвинуваченого ОСОБА_7 на одержання допомоги перекладача, яке є невід`ємною складовою закріпленою у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд не було порушено.
На думку апелянта, посилання суду, що обвинувачений ОСОБА_7 не розуміє суті висунутого обвинувачення на українській мові, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки ним, як безпосереднім прокурором у кримінальному провадженні за участю перекладача та захисника обвинуваченого вручався обвинувальний акт з додатками, а також відбиралась заява-розписка від обвинуваченого про те, що йому не потрібний обвинувальний акт з додатками на грузинській мові (написана власноручно на російській мові) та суть обвинуваченням за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України йому зрозуміла.
Крім цього прокурор зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 в ході досудового розслідування чи під час підготовчого судового розгляду не заявляв клопотання про надання йому перекладача, однак стороною обвинувачення з метою забезпечення його права на справедливий суд та забезпечення права на захист було залучено перекладача, який брав безпосередню участь в ході слідства та судового розгляду, про що перекладачем чітко було зазначено в ході підготовчого судового засідання.
Апелянт вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_7 перебуває на території України з 2013 року, а також приймав участь в бойових діях на сході України (АТО), що, на думку прокурора, у свою чергу підтверджує, що обвинувачений розумів суть пред`явленого обвинувачення, викладену в обвинувальному акті на українській мові.
Прокурор вважає, що доводи суду першої інстанції про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 не здійснено письмовий переклад обвинувального акту, а лише здійснено усний переклад, що засвідчено підписами перекладача на кожному процесуальному документів аркуші наданому останньому є хибними, оскільки перекладачем, під час судового розгляду вказано, що суть процесуального документу є зрозумілою та такою, що відповідає суті висунутого обвинувачення та перекладачем здійснено фактичний переклад даного документу перед скерування його до суду, що міститься на аудіо-, відео файлах судового засідання, а відтак, на переконання апелянта, твердження суду, що містяться в ухвалі не відповідають фактичним даним, які були отримані в ході даного засідання.
Апелянт зазначає, що дійсно відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 42 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право користуватись рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною мовою або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави, однак судом при посиланні на вказану норму Закону не враховано, що особа повинна про це клопотати перед органом досудового розслідування чи суду. З матеріалів даного провадження вбачається, що будь - якого клопотання від підозрюваного (обвинуваченого) чи його захисника не надходило, а тому, суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про те, що обвинувальний акт з додатками не відповідає вимогам чинного КПК України, а тому ухвала колегії суддів Деснянського районного суду міста Києва від 09.06.2020 року у кримінальному провадженні № 0001948 відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню, у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкоджали ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також призводить до порушення розумних строків кримінального провадження.
До початку апеляційного розгляду, а саме, 29.07.2020 року до Київського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_8 про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів.
В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, особливо тяжкого злочину, який посягає на життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, що свідчить про те, що з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, останній може вчинити дії щодо ухилення від суду.
Також прокурор вказує на те, що підставами продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчинені умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, наявність ризику переховування від суду, вчинення іншого кримінального провадження, ризик впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які в своїй сукупності дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити вищевказані дії, а тому менш суворі запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави чи домашнього арешту не є достатніми для запобігання вищевказаним ризикам. На думку прокурора лише перебування ОСОБА_7 під вартою зможе забезпечити запобіганню можливості ухилення останнього від суду, незаконного впливу на потерпілого і свідків у кримінальному проваджені, а також зможуть забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.
Прокурор вважає, що обраний запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_7 відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винним, з огляду на вірогідність переховування від органу досудового розслідування, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення, доводять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, відтак, за доводами прокурора, саме такий запобіжний захід, що пов`язаний з ізоляцією від суспільства, може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. А тому просить продовжити ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, яка підтримала як апеляційну скаргу, так і клопотання про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою та просила їх задовольнити, пояснення захисника, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, а також заперечувала проти задоволення клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи це тим, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, пояснення обвинуваченого, який підтримав думку захисника та просив відмовити в задоволенні як апеляційної скарги прокурора, так і його клопотання, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання, колегія суддів, доходить висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги прокурора, задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , виходячи з наступного.
Згідно з п.п.1, 18 ч. 3 ст. 42 КПК України обвинувачений має право: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують; користуватися рідною мовою, отримувати копії процесуальних документів рідною або іншою мовою, якою він володіє, та в разі необхідності користуватися послугами перекладача за рахунок держави.
У відповідності з положеннями ст.29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою.
Слідчий суддя, суд, прокурор, слідчий забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Переклад процесуальних документів кримінального провадження, надання копій яких передбачено цим Кодексом, здійснюється за клопотанням зазначених осіб. Переклад судових рішень та інших процесуальних документів кримінального провадження засвідчується підписом перекладача.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, який відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу
Вимоги до оформлення обвинувального акта і його змісту, а також порядок вручення його особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, для забезпечення такій особі права на захист від конкретного і зрозумілого для неї обвинувачення, передбачені у ст.ст. 291, 293 КПК України, при цьому, з урахуванням вищезазначених положень кримінального процесуального закону, вручення процесуальних документів, які стосуються підозри і обвинувачення, повинно здійснюватися мовою, якою володіє особа, оскільки у іншому випадку така особа фактично не може ефективно сприймати пред`явлене їй обвинувачення і захищатися від нього.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином Грузії і не володіє державною (українською) мовою (що останнім підтверджено як під час підготовчого судового засідання, так і під час апеляційного розгляду), внаслідок чого під час досудового розслідування останньому було забезпечено участь перекладача з української мови на грузинську мову.
Разом з тим, при виконанні вимог ст. 293 КПК України стороною обвинувачення під розписку обвинуваченому ОСОБА_7 було надано копію обвинувального акта, який складений державною мовою і здійснено перекладачем усний переклад цього процесуального документа на грузинську мову. При цьому, з пояснень як самого обвинуваченого, так і пояснень його захисника вбачається, що обвинувачений наполягав на врученні йому копії обвинувального акта в перекладі на грузинську мову, оскільки висунуте йому обвинувачення у вчинення особливо тяжкого злочину, і йому до такого обвинувачення належить підготуватись.
Проте, в наданих суду матеріалах кримінального провадження відсутнє підтвердження того, що обвинувачений ОСОБА_7 отримав копію обвинувального акта у перекладі на рідну для нього грузинську мову (цього факту не заперечував і прокурор), що є порушенням гарантованого законом обвинуваченому права на захист, та свідчить про неналежне виконання прокурором вимог ст. 293 КПК України. Наведені порушення вимог КПК України, в свою чергу, позбавляли суд можливості призначити дане кримінальне провадження до судового розгляду.
Посилання в апеляційній скарзі прокурора на власноруч написану заяву ОСОБА_7 про те, що обвинувачення йому зрозуміле і перекладу обвинувального акту на грузинську мову він не потребує, як на доказ виконання вимог ст.ст. 29, 293 КПК України є безпідставними, оскільки, як пояснив під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 йому в присутності захисника було вручено копію обвинувального акта, викладеного українською мовою, дійсно перекладачем здійснено усний переклад цього документу, проте, він наполягав на отриманні письмового перекладу обвинувального акта. В подальшому до нього в слідчий ізолятор прийшов слідчий та продиктував зміст заяви, яка міститься в матеріалах провадження, написавши яку без присутності перекладача та захисника, обвинувачений не зрозумів повністю зміст цієї заяви, адже, не є юридично обізнаною людиною.
З врахуванням таких пояснень обвинуваченого, долучена до обвинувального акта розписка про отримання обвинуваченим копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування на українській мові та заява - розписка останнього не мають ніякого процесуального значення, адже, обов`язок з вручення перекладу копії процесуальних документів в тому числі, обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування на рідну для обвинуваченого мову, що передбачено ст.ст. 29, 293 КПК України, прокурором, виконано не було.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду, викладеними в ухвалі суду першої інстанції, про те, що вказані порушення унеможливлюють призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, і є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.
При цьому твердження прокурора про відповідність обвинувального акта іншим вимогам ст. 291 КПК України із зазначенням пунктів ч. 2 ст. 291 КПК України є безпідставними, оскільки суд при повернення обвинувального акта не мотивував свої висновки невідповідністю його вказаним вимогам закону.

А відтак, ухвала суду в частині рішення про повернення обвинувального акта прокурору є законною та обґрунтованою і підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

З приводу заявленого прокурором клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та заявленого захисником клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт слід вказати наступне. Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України,підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Так, приймаючи рішення за клопотанням прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приймає до уваги, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який посягає на життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, що в свою чергу свідчить про те, що з метою уникнення покарання, обвинувачений може вчинити дії щодо ухилення від суду, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, те, що він є громадянином іншої держави, не одружений, не працює і не займається суспільно корисною роботою, а відтак не має джерела доходу,.
Крім того, враховуючи, що судовий розгляд у кримінальному провадженні не розпочато, обвинувачений може чинити незаконний вплив на свідків та потерпілих, які судом ще не допитані і про місце проживання яких він обізнаний, а так само перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
Вказані обставини в своїй сукупності підтверджують потребу в подальшому триманні обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, адже, альтернативні запобіжні заходи, в тому числі цілодобовий домашній арешт, як про те ставила питання захисник, не будуть достатніми для запобігання передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам, а тому ОСОБА_7 слід продовжити строк тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 418 КПК України, колегія суддів

П о с т а н о в и л а :

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року, якою обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, повернуто прокурору Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора у кримінальному прокурора Київської місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Клопотання прокурора ОСОБА_8 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів по 27 вересня 2020 року включно.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4