У Х В А Л А
іменем України

02 грудня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000527 від 07.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, погодженого прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000527 від07.11.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 07.11.2020 приблизно о 00:30 водій ОСОБА_5 1966 р.н. керуючи автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Р-60 Суми-Пирятин в Чорнухинському районі поблизу с. Курінька в напрямку м. Пирятин, змінив напрямок свого руху, виїхав на зустрічну смугу для руху де в подальшому допустив зіткнення із сідловим тягачем Ман д.н.з. НОМЕР_2 із напівпричепом-цистерною lds д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 1984 р.н., який рухався в зустрічному напрямку по своїй смузі для руху. В результаті описаної вище ДТП водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_5 загинув на місці пригоди, а пасажир цього ж автомобіля ОСОБА_7 1982 р.н. отримав тілесні ушкодження з якими доставлений до реанімаційного відділення Пирятинської ЦРЛ, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 від отриманих травм помер в реанімаційному відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , не приходячи до свідомості.

07.11.2020 року працівниками поліції проведено огляд місця події, під час якого оглянуто та вилучено транспортний засіб -автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , мешканцю с. ІванівкаНовомиргородського району Кіровоградської області, згідно свідоцтва про реєстрацію ТХ НОМЕР_4 від 26.06.1987року.

В ході огляду встановлено, що на момент огляду автомобільмає пошкодження. За результатами огляду транспортний засіб тимчасового вилучено та поміщено для зберігання на територію Чорнухинського ВП Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області, що за адресою: смт. Чорнухи, вул. Шевченка, 11 .

З огляду на вказане, враховуючи те, що автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , зберіг на собі сліди злочину, є доказом в кримінальному провадженні, може бути використаний для встановлення обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. 07.11.2020 року постановоюстаршого слідчогоВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 його визнано та залучено як речовий доказ у вказаному кримінальному провадженні.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. В свою чергу, слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно п.п.1,4 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

В ч.3 ст.170 КПК України вказано, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, тобто являється речовим доказом в кримінальному провадженні.

Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч.2 ст.173 КПК України, тобто може бути використано як доказ в кримінальному провадженні або за рахунок якого може бути відшкодовано шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

В даному випадку є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 , мешканцю с. ІванівкаНовомиргородського району Кіровоградської області, згідно свідоцтва про реєстрацію ТХ НОМЕР_4 від 26.06.1987року, є речовим доказом, який може бути використано як речовий доказ та, за наявності заявленого цивільного позову в рамках розслідування кримінального провадження, для відшкодування заподіяної шкоди.

Виходячи з того, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вказаного кримінального правопорушення, з метою збереженням слідової інформації та загалом речового доказу, з необхідністю встановлення обставин, що вирішуються в ході досудового розслідування шляхом проведення відповідних судових експертиз, а також запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, використання, перетворення, пересування, передачі та відчуження автомобіляВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_1 , є потреба в накладенні арешту на майно.

У судове засідання слідчий не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про розгляд клопотання судом повідомлялись, причини неявки суду невідомі.

За таких обставин, слідчий суддя вважає можливим розглянути клопотання про арешт майна за відсутності учасників процесу.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється, оскільки в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у судовому провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, вважає, що клопотання про арешт майна не підлягає задоволенню з таких підстав.

Положеннями ст.7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема: змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та диспозитивності.

Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Судом установлено, що СУ ГУНПв Полтавській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000527 від 07.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Частиною 2 ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов до висновку, що відповідно до вимог ст.173 КПК України слідчим належним чином не обґрунтовано підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, а також відповідність майна, на яке необхідно накласти арешт, критеріям передбаченими ст.ст.98, 170 КПК України, і необхідності накладення арешту на таке майно.

Крім того, слідчий суддя критично оцінює невизначеність позиції слідчого, під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, який у судове засідання не з`явився, що свідчить про фактичне не підтримання ним поданого клопотання та недоведення обставин, передбачених ч.1 ст.173 та абз.2 ч.1 ст.170 України.

Враховуючи викладене, а також ті обставини, що слідчим належним чином не доведено необхідності застосування арешту на зазначене у клопотанні майно, а також ризиків його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, як і значення вказаного майна для досягнення цілей у кримінальному провадженні, а відтак з метою запобігання створенню перешкод у користуванні власністю, оскільки протилежного не встановлено, слідчий суддя вважає, що за вказаних обставин у їх сукупності арешт автомобіля є надмірним та передчасним заходом, а тому подане слідчим клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Полтавській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000527 від 07.11.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, погодженого прокурором Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1