Провадження №11-кп/824/1473/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, раніше судимого вироком Деснянського районного суду м. Києва від 09.04.2012 року за ч.3 ст.152 КК України, із застосуванням ст.69 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

строком на 60 днів, а саме до 23 березня 2020 року включно.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості осіб, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, раніше судимий за вчинення аналогічного злочину. Після відбування покарання обвинувачений на шлях виправлення не став та знову скоїв особливо тяжкі злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості осіб. Його посилання на міцні соціальні зв`язки не підтверджені жодними доказами. Вказані обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , дають підстави для висновку про те, що з боку обвинуваченого існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Не погоджуючись із вказаним рішенням обвинуваченим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2020 року, як незаконну та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 .

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що висновки суду зазначені в ухвалі не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки підстави для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою відсутні. На думку апелянта було порушено його право на захист, оскільки йому не було вручено копію клопотання про продовження строку тримання під вартою. Висновки суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України є необґрунтованими. Він офіційно працевлаштований, має цивільну дружину та вони разом виховують її малолітнього сина. У той час, коли до нього було застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, він неухильно дотримувався процесуальних обов`язків та не порушував їх.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 (справа справі «Bellet v. France») зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_9 зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

За таких обставин обвинувачений ОСОБА_8 має право на оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2020 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 24.01.2020 року прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 .

За наслідками розгляду вказаного клопотання, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.01.2020 року продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 23 березня 2020 року, включно.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Правовими приписами ст.331 КПК України встановлено, що за наслідками розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень та покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, однак належних висновків для себе не зробив, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватися від суду, міськрайонний суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи ОСОБА_8 про наявність у нього міцних соціальних зв`язків не заслуговують на увагу, оскільки будь-які докази на підтвердження вказаних обставин в матеріалах провадження відсутні.

На думку колегії суддів, районний суд дійшов правильного висновку про те, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним в ч.1 ст.177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7, 9, 176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком на 60 днів, а саме до 23 березня 2020 року включно, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :