Справа № 214/3231/19
1-кп/214/219/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі кримінальне провадження №0002273 внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.03.2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться кримінальне провадження №000227, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.03.2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

12.01.2021 року обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018 року у вказаному кримінальному провадженні. Просив частково скасувати арешт на належний йому автомобіль Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 та на свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля серії НОМЕР_2 , а саме, дозволити йому користуватися вказаним майном.

В обґрунтування клопотання обвинувачений зазначив, що ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018 року на належний йому автомобіль Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 та на свідоцтво про реєстрацію вказаного автомобіля серії НОМЕР_2 був накладений арешт із забороною розпоряджатись та відчужувати вказаний автомобіль до закінчення досудового розслідування та судового провадження. При цьому, після проведення необхідних слідчих дій та експертиз, слідчого було зобов`язано повернути власнику автомобіль на зберігання. Обвинувачений наголошує, що відповідно до матеріалів кримінального провадження, слідчим було проведено всі необхідні слідчі дії за участю його автомобіля, але слідчим не виконано ухвалу слідчого судді в частині повернення на зберігання автомобіля власнику. Обвинувачений вважає, що наразі, відсутні будь-які правові підстави надалі обмежувати його у праві користування та розпорядження належним йому майном, тому арешт на автомобіль має бути частково скасований. Окрім того, обвинувачений звертає увагу, що належний йому автомобіль на теперішній час знаходиться на території для зберігання транспортних засобів понад рік в неналежному стані, без гаражу, з пошкодженими вікнами, на що суттєво впливають погодні умови, опади та, як наслідок, втрачається товарна вартість належного йому майна.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 , кожен окремо, підтримали заявлене клопотання, просили його задовольнити та зняти арешт з транспортного засобу.

Прокурор просив відмовити в клопотанні обвинуваченого, оскільки вважав його необґрунтованим та передчасним.

Потерпіла та її представник, кожен окремо, просили відмовити у задоволенні клопотання обвинуваченого.

Суд, вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та клопотання про зняття арешту, вважає, що воно не підлягає задоволенню за таких підстав.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст.1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
В силу ст.41 Конституції України та ст.1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.
Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.
Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При цьому, ч.6 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Окрім цього, згідно з ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Так, ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018 року накладено арешт на майно, а саме: автомобіль Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_6 та на вказане свідоцтво, із забороною розпоряджатись та відчужувати вказаний автомобіль до закінчення досудового розслідування та судового провадження. При цьому, в ухвалі окремо зазначено про необхідність повернення ОСОБА_6 вказаного майна на зберігання після проведення всіх необхідних слідчих дій.

Разом з цим, згідно з реєстром матеріалів зазначеного кримінального провадження, 26.04.2019 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та відкрито матеріали кримінального провадження, а 27.04.2019 року складено та затверджено обвинувальний акт.

Таким чином, слідчим, відповідно до ч.5 ст.40 КПК України та глави 20 КПК України було проведено всі необхідні слідчі дії, зокрема, судову авто-технічну експертизу №32/10.1/89 та експертизу технічного стану вказаного автомобіля №32/10.2/86.

Отже, з урахуванням тієї обставини, що досудове розслідування у цьому проваджені закінчено, а слідчим проведено всі слідчі дії, суд приходить до висновку, що на теперішній час відсутні будь-які перешкоди, які б заважали обвинуваченому ОСОБА_6 звернутися до слідчого з клопотанням про повернення належного останньому автомобіля марки Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 на зберігання та к, як про це зазначено в ухвалі Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018 року.

Окремо, суд наголошує на положення ст.129-1 Конституції України та ст.533 КПК України, відповідно до яких судове рішення є обов`язковим до виконання, а вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Таким чином, вимоги клопотання в частині надання дозволу ОСОБА_6 на користування автомобілем марки Daewoo Lanos д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтвом про реєстрацію вказаного транспортного засобу не підлягають задоволенню, оскільки ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018 року вони не заборонені.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність на теперішній час підстав для задоволення клопотання ОСОБА_6 про часткове скасування арешту майна, що був накладений ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.170, 174, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.12.2018 року у кримінальному провадженні №0002273, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 15.03.2020 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 15.01.2021 року.

Суддя ОСОБА_1