Справа № 143/342/18
Провадження №11-кп/801/1257/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000246 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 11.09.2020, яким засуджено
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш, Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не одруженого, не працюючого, згідно ст. 89 КК України раніше не судимого,
- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України, призначено остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку, тривалістю в 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання..

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Згідно з вироком суду, 31.01.2017 близько 08 години, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у своєму житловому будинку що розташований по АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, підійшов до ОСОБА_9 , з яким вживав спиртне та який сидів на стільці за столом, взяв його за верхній одяг та скинув на підлогу, внаслідок чого ОСОБА_9 впав на спину, а ОСОБА_7 скориставшись цим сів на потерпілого та долонями обох рук наніс близько двох ударів по обличчю, після чого не зупиняючись на досягнутому, умисно, з метою спричинення тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи, що від його дій можуть настати тяжкі наслідки для здоров`я потерпілого, пальцями правої руки із застосуванням сили почав вдавлювати на праве око ОСОБА_9 , таким чином своїми умисними діями спричинивши травму правого ока з розривом склери, гіфами, гемофтальму, травматичного ціліо - хоріоїдального відшарування, травматичної афакій, ретробульбарної гематоми, травматичного ушкодження внутрішнього прямого м`яза, а також забій зовнішнього носа, перелом верхньої стінки гайморової пазухи. Внаслідок спричиненої травми ока у ОСОБА_9 наступила повна сліпота на праве око. Травма правого ока у ОСОБА_9 потягла за собою стійку втрату загальної працездатності із застосуванням (ст. 24 «Таблици процентов утраты общей трудоспособности в результате разлічних травм «Инстуркции Министерства Финансов СССР «О порядке организации и проведении Врачебно - страховой експертизы» № 2 от 08.01.1986 г.) на 5 % (спричинило стійку втрату загальної працездатності більш ніж на одну третину), тому вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_9 належать до тяжких тілесних ушкоджень ( п. 2.1.6 «Правил судово - медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 p.).
Окрім цього, ОСОБА_7 , 23 жовтня 2017 року близько 16 години перебував в гостях у ОСОБА_9 по АДРЕСА_1 , де спільно розпивали спиртні напої. Під час розпиття алкоголю між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 сказав ОСОБА_7 залишити його житловий будинок, на що той погодився та вийшов із будинку, а ОСОБА_9 вийшов вслід закрити за ОСОБА_7 двері. Перебуваючи на сходах житлового будинку, на ґрунті конфлікту у ОСОБА_7 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_7 схопив ОСОБА_9 за його верхній одяг і стягнув зі сходів, внаслідок чого ОСОБА_9 впав на землю спиною. Після чого, ОСОБА_7 не зупиняючись на досягнутому, скориставшись тим що ОСОБА_9 лежить на землі, сів на нього та умисно наніс йому два удари долонею в область обличчя, після чого лівою рукою схопив праву руку ОСОБА_9 за зап`ястя та із застосуванням сили потягнув її в сторону, спричинивши таким чином ОСОБА_9 згідно висновку експертів № 133 к від 24.11.2017 рентгенографічно передньо нижній вивих правої плечової кістки та компресійно - уламковий перелом сегмента головки в ділянці великого горбика правої плечової кістки. Наявна травма правого плеча у ОСОБА_9 не є небезпечною для життя в момент спричинення, за своїм характером належить до середньої тяжкості тілесних ушкоджень (пункт 2.2.1 в «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995 р.) за ознакою тривалого розладу здоров`я ( пункт 2.2.2. «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», 1995р.).

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Липовецького районного суду від 11.09.2017 скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. Ухвалити свій вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні злочинів. Призначити йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді у виді 5 років позбавлення волі; за ч.1 ст.122 КК України у виді у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України, призначити остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Свою апеляційну скаргу прокурор мотивував тим, що судом в достатній мірі не враховано особу винного, конкретні обставини кримінальних правопорушень та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, оскільки обвинувачений негативно характеризується, злочини відносяться до категорії тяжких, а також наявність досудової доповіді де зазначено, що ризик повторного вчинення кримінальних правопорушень є високим.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла наступного.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки місцевого суду щодо фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, доведеності вини та кваліфікація дій обвинуваченої ніким не оспорюється.
Проте, покарання винному не відповідає нормам ст. 65 КК України, повною мірою не враховано характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого ОСОБА_7 , дані, що характеризують його особу.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції було вірно враховано обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме: є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а тому і призначене за сукупністю злочинів мінімальне по розміру покарання у виді 5 років позбавлення волі.
ОСОБА_7 хоч і вважається несудимим в силу ст. 89 КК України одгнак неодноразово засуджувався за корисливі злочини до реального покарання. Тобто, навіть реальне відбуття покарання не запобігло продовженню ОСОБА_7 скоєнню злочинів.
Більше того, ОСОБА_7 після вчинення першого злочину за ч. 1 ст. 121 КК України знову, через декілька місяців, у стані алкогольного сп`яніння, скоїв злочин за ч. 1 ст. 122 КК України відносно того ж самого потерпілого, що вказує на його підвищену суспільну небезпечність.
Також, необхідно врахувати обставину, що обтяжує покарання, відповідно до ст.67 КК України, вчинення злочину особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та що обвинувачений негативно характеризується за місцем проживання (а.с. 128).
У досудовій доповіді вказано, що відносно ОСОБА_7 наявний дуже високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та дуже високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, а також на думку органу пробації застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку засудженого з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (а.с. 71-74).
Однак, цю доповідь жодним чином не було враховано судом при застосуванні ст. 75 КК України.
Відповідно до ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, рішення суду про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції таких вимог Закону не дотримався, та вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, не надав належної оцінки вищенаведеним обставинам кримінального правопорушення.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про безпідставне застосування до засудженого норм ст. 75 КК України, а тому найбільш доцільним покаранням для ОСОБА_7 буде покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати у межах, визначених місцевим судом.
В зв`язку з вищевикладеним вирок суду першої інстанції в частині застосування ст. 75 КК України слід скасувати та постановити новий вирок.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :
апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Липовецького районного суду Вінницької області від 11.09.2020 в частині застосування ст. 75 КК України щодо ОСОБА_7 скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України 5 років позбавлення волі; за ч. 1 ст. 122 КК України 2 роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити остаточне покарання ОСОБА_7 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
В решті вирок суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4
виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду
помічник судді
ОСОБА_2 ОСОБА_10
08.12.2020