У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.12.2020 Справа №607/21519/20

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернувся ОСОБА_3 з клопотанням про скасування арешту автомобіля ВАЗ 21011 д.р.н. НОМЕР_1 , 1987 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , який було накладено відповідно до ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 05.11.2020 року в рамках кримінального провадження № 0002191.

Заявник вказав, що оскільки станом на 09 грудня 2020 року із автомобілем ВАЗ 210П д.р.н, НОМЕР_3 проведено усі необхідні експертизи, на підтвердження чого надав відповідну довідку слідчого ВП Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_4 , потреба у подальшому арешті вилученого майна відпала, відтак, просить суд скасувати накладений арешт на зазначений автомобіль.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Дослідивши доводи клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, у відповідності до ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст.. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею встановлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на обставини кримінального провадження, із врахуванням проведених у кримінальному провадженні необхідних експертиз та слідчих дій, беручи до уваги надану слідчим довідку щодо проведення з автомобілем марки ВАЗ 21011 р. н. НОМЕР_4 необхідних слідчих дій та експертиз, а наявність обтяження не дає можливості заявнику вільно користуватися та володіти належним йому майном, та потреба в подальшому застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна із зазначеним майном відпала, клопотання ОСОБА_3 підлягає задоволенню, застосований відповідно до ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 листопада 2020 року захід забезпечення кримінального провадження скасуванню, вилучене в рамках кримінального провадження майно автомобіль марки ВАЗ 21011 р. н. НОМЕР_4 , який на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 належить ОСОБА_3 та перебував тимчасово у користуванні ОСОБА_5 , 1957 р.н., поверненню власнику зазначеного майна ОСОБА_3 , 1988 р.н. ( АДРЕСА_1 ).

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт автомобіль марки ВАЗ 21011 р. н. НОМЕР_4 , повернувши вказане майно ОСОБА_3 , 1988 р.н., який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію даної ухвали надіслати на адресу СВ Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області (м. Тернопіль, бул.. Шевченка 10); власнику арештованого майна - ОСОБА_3 , 1988 р.н. ( АДРЕСА_1 ).

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1