ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 18.11.2019р. за №0002096, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ур. м.Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, не працює, раніше судимого: 1) 18.02.1997р. Запорізьким районний судом Запорізької області за ч.2 ст.140, ч.2 ст.141 КК України (в редакції 1960р.) до 3-х років позбавлення волі, звільнився на підставі ЗУ «Про амністію» 03.09.1997р.; 2) 17.09.1999р. Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.3 ст.81, ч.2 ст.141, ч.3 ст.141, ч.2 ст.140, ст.ст.42,44 КК України (в редакції 1960р.) до 5-ти років позбавлення з конфіскацією майна, звільнився 02.02.2004р. по відбуттю строку покарання; 3) 01.10.2004р. Запорізьким районним судом Запорізької області за ст.395 КК України до 3-х місяців арешту, звільнився 31.12.2004р. по відбуттю строку покарання; 4) 25.09.2007р. Запорізьким районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.304, ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до 5-ти років 6-ти місяців позбавлення волі, звільнився 10.07.2012р. по відбуттю строку покарання; 5) 25.04.2014р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ст.75 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з випробувальним терміном 1 рік; 6) 08.09.2016р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України до 3-х місяців арешту, звільнився 26.01.2017р. по відбуттю строку покарання; 7) 26.05.2017р. Хортицьким районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.263, ч.1 ст.70 КК України до 4-х місяців арешту, звільнився 24.11.2017р. по відбуттю строку покарання, без визначеного місця проживання,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України,

ВСТАНОВИВ:
26.11.2019р. приблизно о 16.20год. ОСОБА_4 , не будучи зареєстрованим у встановленому законом порядку суб`єктом підприємницької діяльності та не будучи посадовою особою суб`єкта господарювання, що має право на здійснення операцій з металобрухтом, порушуючи порядок здійснення операцій з металобрухтом, визначений ст.4 Закону України «Про металобрухт», діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись у гаражі № НОМЕР_1 ГБК «Спутник 3» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Новобудов, буд.9, прийняв від ОСОБА_5 14,5кг. брухту чорного металу, визначивши масу на спеціально заготовлених вагах-кантир, за ціною 3,00грн. за 1кг., на загальну суму 42,00грн.

26.11.2019р. о 18.40год. в ході проведення обшуку у гаражі № НОМЕР_1 ГБК «Спутник 3» за адресою: м.Запоріжжя, вул.Новобудов, буд.9, працівника поліції було виявлено та вилучено брухт чорних металів, загальною вагою 132кг., який ОСОБА_4 приймав у населення за готівковий рахунок та зберігав з метою подальшого збуту.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні вину в скоєнні даного кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що дійсно здійснював прийом брухту чорних металів від населення за готівковий рахунок. При цьому, як суб`єкт підприємницької діяльності не зареєстрований, посадовою особою суб`єкта господарювання, який має право здійснювати операції з металобрухтом, не є. Таку діяльність здійснював, щоб заробити собі на життя. На даний час постійного місця проживання немає, офіційно не працює, існує за рахунок доходів, які отримує від збирання та здавання вторинної сировини. В скоєному щиро кається, просить суворо не карати.

З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що в ході досудового розслідування зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, а тому визнання обвинуваченим своєї вини, на думку суду, є цілком виправданим.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення повністю, сторони не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким з учасників процесу не оспорюються.

Суд вважає встановленим та доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.213 КК України, тобто здійснення прийму брухту чорних металів фізичною особою, у вчиненні якого суд визнає його винуватим.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі злочини, судимості не зняті та не погашені, не одружений, постійного місця мешкання та стійких соціальних зв`язків не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

На підставі викладеного, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень суд вважає покарання у вигляді обмеження волі, яке слід обрати в межах санкції ч.1 ст.213 КК України.

Також з урахуванням конкретних обставин даної справи, даних про особу обвинуваченого, суд вважає можливим на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України.
Суд вважає, що застосування в даному випадку до обвинуваченого іспитового строку в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на нього більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання.
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.368,370,374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.213 КК України, та призначити йому покарання за даною статтею у вигляді обмеження волі строком 1 (один) рік.
Відповідно до ст.75,76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного судом покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі, якщо він протягом іспитового строку 1 (один) рік не вчинить нового злочину та виконає обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази - брухт чорних металів, вагою 132кг., ваги-кантири, які знаходяться в камері схову Хортицького ВП Дніпровського ВП ГУНП України в Запорізькій області, конфіскувати в дохід держави.

Вирок суду може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, якщо вирок не було скасовано, він набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1

05.08.2020