ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3543/20 Справа № 201/8484/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2020 року продовжено, зокрема ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, строк тримання під вартою до 31 грудня 2020 року.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що ризики, які враховувалися при застосуванні, зокрема до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і його продовженні, не відпали і не зменшились, оскільки він обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, максимальне покарання за які передбачене до семи років позбавлення волі, судовий розгляд кримінального провадження не розпочався, тому обвинувачений ОСОБА_6 має можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження, та з врахуванням інкримінованих йому корисних діянь, переховуватись від суду та перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.
Враховуючи наявність зазначених ризиків, з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_6 стороною обвинувачення діяння і тяжкість можливого покарання, яке може бути призначено, беручи до уваги обставини, визначені у ст. 178 КПК України, місцевий суд дійшов висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти зазначеним вище ризикам та необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу скасувати, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або заставу у розмірі двадцяти мінімальних заробітних плат. В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтовано, а висновки, викладені в ній, про продовження існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, не відповідають фактичним обставинам провадження. На думку адвоката, суд залишив поза увагою дані, що характеризують ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, зареєстрований, одружений має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався. Також, захисник вказує на те, що судом не було обговорено питання про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу. Крім того, захисник посилається на ч. 3 ст. 183 КПК України, якою передбачено визначення застави при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Заслухавши суддю-доповідача, думки обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги, співставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до такого висновку.
Згідно із ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, відповідно до ст. 178 КПК України, суд зобов`язаний оцінити в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Колегія суддя вважає, що оскаржувана ухвала, постановлена на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Так, наявними матеріалами підтверджено, що у провадженні місцевого суду перебуває обвинувальний акт стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , обвинувачених у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.
В межах даного кримінального провадження суд поставив на розгляд питання доцільності проводження строку тримання обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , за наслідками розгляду якого постановив ухвалу про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою, до 31 грудня 2020 року.
Ухвала суду першої інстанції обвинуваченими ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та їх захисниками не оскаржується.
Разом з цим, на постановлену ухвалу адвокат в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу.
Дослідженням наявних матеріалів підтверджено, що суд приходячи до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинувачених, який колегія суддів вважає неупередженим, встановив наявність продовження ризиків, які враховувалися при застосуванні, зокрема до обвинуваченого ОСОБА_6 цього запобіжного заходу і його продовження на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді.
При цьому, судом об`єктивно враховано те, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, максимальне покарання, за які передбачене до 7 років позбавлення волі, те, що судовий розгляд провадження не розпочався, у зв`язку з чим прийшов до висновку про те, що ОСОБА_6 має можливість незаконно вплинути на потерпілих, свідків та інших учасників кримінального провадження, переховуватись від суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.
Стосовно наявності продовження ризику можливих спроб вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, то на думку колегії суддів, такий висновок є неупередженим, оскільки, як слідує, з обвинувального акта ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні трьох епізодів крадіжок з проникненням у житло, вчинених повторно за попередньою змовою групою осіб та у придбанні й носінні вибухових речовин та пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Що стосується можливого ризику переховування від суду, то колегія суддів вважає його об`єктивним, так як ОСОБА_13 у разі визнання його винуватим загрожує покарання до 7 років позбавлення волі, що підтверджує продовження встановленого ризику.
Доводи апеляційної скарги про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого не ґрунтуються на матеріалах за клопотанням про продовження запобіжного заходу, як і не міститься таких відомостей у додатках до апеляційної скарги сторони захисту.
Разом з цим, колегія суддів вважає слушними твердження адвоката в частині не визначення судом розміру застави у провадженні.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
З урахуванням тяжкості злочинів, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , та майнового і сімейного стану обвинуваченого, й ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне визначити у провадженні заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків.
З огляду на викладене, виходячи з вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню з постановленням нової ухвали.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати.
Постановити в цій частині нову ухвалу, якою продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 31 грудня 2020 року включно.
Визначити ОСОБА_6 заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 136200 (сто тридцять шість тисяч двісті) гривень, які можуть бути внесені обвинуваченим ОСОБА_6 або заставодавцем на відповідний рахунок до спливу терміну тримання під вартою.
Роз`яснити, що обвинувачений ОСОБА_6 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у визначеному судом розмірі протягом дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При внесенні суми застави у визначеному судом розмірі, обвинувачений ОСОБА_6 підлягає звільненню з-під варти.
У разі внесення застави, на обвинуваченого ОСОБА_6 покласти такі обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; прибувати за кожною вимогою до слідчого, який здійснює кримінальне провадження, прокурора та суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади, документи що дають право на виїзд з України.
З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачений ОСОБА_6 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
В решті ухвалу залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4