Справа № 1-148/2008 Провадження №11-кп/802/228/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:звільнення від відбування покарання Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року,
В С Т А Н О В И В
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2008 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 11.07.2008 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області відносно ОСОБА_8 залишено без змін.
Захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області про звільнення від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, оскільки строк давності виконання вироку закінчився 11.07.2018.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про звільнення засудженого від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку відмовлено.
Своє рішення суд мотивував тим, що засуджений ОСОБА_8 з 06.10.2008 перебуває у розшуку, тобто ухиляється від відбування покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2008 і за таких обставин, перебіг строків давності у даному кримінальному провадженні згідно ч.3 ст.80 КК України зупинений та не підлягає обрахуванню до настання однієї із обставин, визначеної законом: з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 оскаржує ухвалу суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Посилається, що станом на момент звернення до суду з клопотанням, строк давності щодо відбування покарання засудженим ОСОБА_8 перейшов максимальну тривалість строку давності виконання, призначеного йому покарання більше 10 років, а тому твердження суду про відновлення такого строку з дня з`явлення засудженого для відбування покарання є помилковим. Зазначає про невірне тлумачення судом першої інстанції норм ст. 80 КК України.
Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення адвоката ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який просив залишити скаргу без задоволення, перевіривши матеріали судового провадження, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного висновку.
На адресу апеляційного суду 21 липня 2020 року надійшла заява від засудженого ОСОБА_8 про розгляд апеляційного провадження без його участі, датована 01 лютого 2020 року.
Відповідно до ст. 80 КК Кримінального кодексу України звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків.

Окрім того, ч. 3 ст. 80 КК передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 13 частини першої цієї статті, подвоюються.
Таким чином з аналізу даних норм вбачається, що при ухиленні від відбування покарання строк давності не спливає протягом усього періоду ухилення, а його перебіг відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, згідно вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2008 року ОСОБА_8 засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 11.07.2008 року вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області відносно ОСОБА_8 залишено без змін.

Відповідно до розпорядження суду від 17.07.2008 року, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 травня 2008 року щодо ОСОБА_8 набрав законної сили 11.07.2008 року (а. к.с. 318).

Матеріалами провадження стверджується, що засуджений ОСОБА_8 з 06.10.2008 перебуває у розшуку, тобто ухиляється від відбування покарання, призначеного вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2008.

Також, як убачається з матеріалів провадження, стороною захисту не було надано суду жодних доказів, які б спростовували рішення про розшук ОСОБА_8 щодо встановлення факту ухилення його від відбування покарання.
Також в даному випадку колегія суддів звертає увагу, що згідно правового висновку, вказаного в постанові Верховного Суду України №5-324кс15 від 24.12.2015 року, держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише в тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.
Як вірно встановлено судом 1 інстанції, засуджений ОСОБА_8 перешкоджав своєю поведінкою виконанню вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.05.2008 року, оскільки зник з місця свого постійного проживання, не виконав умови запобіжного заходу у виді підписки про невиїзд, яка була застосована до нього вироком суду. Такі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі № 264/1736/17.
Таким чином, розглядаючи клопотання адвоката ОСОБА_7 , суд відповідно до вимог ст. 80 КК України, ст. ст. 369-372 КПК України, дав належну оцінку доводам захисника, в тому числі і тим, на які захисник посилається в апеляційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у його задоволенні.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не вбачається, тому ухвала суду є законною та обґрунтованою.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2020 року без змін.
Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий
Судді