Справа № 147/485/19
Провадження № 1-кп/135/24/20
ВИРОК
іменем України

17.11.2020 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ладижин Вінницької області кримінальне провадження №0000217 від 15 вересня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Львів Львівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, не одруженого, має на утриманні двох малолітніх дітей, військовозобов`язаного, працюючого в ФОП ОСОБА_4 на посаді водія автотранспортних засобів, раніше не судимого
який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
сторони кримінального провадження: прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИВ:
14.09.2018 близько 19 год 15 хв на нерегульованому перехресті автошляхів «Тростянець Тростянчик Бершадь Гордіївка» Тростянецького району Вінницької області водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній автодорозі сполученням Гордіївка - Бершадь в напрямку м. Бершадь Вінницької області, наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, в порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України та не дотримуючись вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», перед здійсненням маневру виїзду з другорядної дороги на головну дорогу не переконався в безпеці своїх дій, не дав дорогу автомобілю марки «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_8 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі сполученням смт. Тростянець - с. Тростянчик і рухався в напрямку с. Тростянчик Тростянецького району Вінницької області, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних автомобілів. В результаті дорожньо - транспортної пригоди водієві автомобіля «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_8 заподіяно тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта Ладижинського відділення судово-медичної експертизи №8 від 31.01.2019 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості по критерію тривалого розладу здоров`я більш як 21 день, а саме: рваної рани лівого вуха, синців-саден правої поперекової ділянки, правих коліна і гомілки, травматичного гемартрозу правого колінного суглобу, забою шийного відділу хребта, закритої черепно-мозкової травми - струса головного мозку з вираженим цефалічним синдромом, а також пасажиру автомобіля «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_7 заподіяно тілесні ушкодження, які згідно з висновком експерта Ладижинського відділення судово-медичної експертизи № 125 від 07.12.2018 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя під час скоєння, а саме: забитої хребтово-спинномозкової травми у вигляді переломовивиха на рівні четвертого - п`ятого шийних хребців з розривом міжхребцевого диска, ретролістезом четвертого шийного хребця, забою спинного мозку, порушення провідності спинного мозку.

Згідно з висновком судової автотехнічної експертизи № 727 від 07.11.2018 Вінницького НДЕКЦ МВС України в ситуації, яка склалася, водій ОСОБА_9 , керуючи автомобілем «Citroen C4 Picasso», перед здійсненням маневру виїзду з другорядної дороги на головну не переконався в безпеці своїх дій, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем марки «Chevrolet Niva», який рухався по головній дорозі. Такі дії водія автомобіля «Citroen C4 Picasso» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху України та вимогам дорожнього знаку 2.2, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій автомобіля «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України та вимог дорожнього знаку 2.2 ПДР: п. 16.11 - «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»; дорожній знак 2.2 ПДР - «Проїзд без зупинки заборонено».

Порушення водієм автомобіля «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_3 вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України та дорожнього знаку 2.2 находяться у причинному зв`язку з наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_8 середньої важкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я, більш як 21 день та потерпілому ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки під час скоєння.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у висунутому звинуваченні визнав у повному обсязі, щиро покаявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення злочину, показавши, що 14.09.2018 близько 19 год 15 хв на нерегульованому перехресті автошляхів «Тростянець Тростянчик Бершадь Гордіївка» Тростянецького району Вінницької області, керуючи автомобілем марки «Citroen C4 Picasso» та рухаючись по другорядній автодорозі сполученням Гордіївка - Бершадь в напрямку м. Бершадь Вінницької області, наближаючись до перехрестя нерівнозначних доріг, перед здійсненням маневру виїзду з другорядної дороги на головну дорогу не переконався в безпеці своїх дій, не дав дорогу автомобілю марки «Chevrolet Niva» під керуванням водія ОСОБА_8 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення вказаних автомобілів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілі отримали середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження. У вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що глибоко переживає за те, що сталося, критично оцінює свою протиправну поведінку, щиро осуджуючи її, висловив жаль з приводу вчиненого, добровільно відшкодував завдану потерпілим шкоду, попросив у них вибачення та примирився, а також виявив готовність нести кримінальну відповідальність за вчинене. Водночас просив суд при призначенні покарання не позбавляти його права керування транспортним засобом, посилаючись на те, що на даний час він працює водієм і це являється єдиним джерелом його доходу, що поставить його сім`ю у важке матеріальне становище.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись лише допитом обвинуваченого та дослідженням тих документів, які характеризують особу обвинуваченого.
За таких обставин суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 , керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілому, а тому ці його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України.
Стосовно призначеного обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд зазначає про таке.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Відповідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Вирішуючи питання про вид і розмір покарання в кожному конкретному випадку, суд повинен визначати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, виходячи із сукупності всіх обставин вчинення злочину (форми вини, мотивів, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, ступеня участі кожного із співучасників у вчиненні злочину та ін.).
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, проте вчинений з необережності, дані про особу обвинуваченого, який свою винуватість визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, має постійне місце проживання та роботи, працює водієм і ця робота є єдиним та основним джерелом існування для його сім`ї, є особою молодого віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох малолітніх дітей, жодних компрометуючих даних щодо обвинуваченого встановлено не було, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відтак відсутні сумніви в його осудності, а також як вбачається з досліджених в судовому засіданні договорів про відшкодування шкоди та примирення від 11.11.2020 обвинувачений повністю відшкодував потерпілому ОСОБА_8 завдану шкоду в розмірі 112 000 грн та потерпілому ОСОБА_7 75 803 грн, з огляду на що останні не мають до обвинуваченого будь-яких претензій, прийняли його вибачення та просять застосувати вимоги ст. 75 КК України з проханням не позбавляти ОСОБА_3 права керування транспортними засобами. Окремо суд враховує поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, яка наповнена сумом з приводу вчиненого, співчуттям стосовно потерпілих, критичною оцінкою вчиненого, щирий осуд цієї поведінки та висловлення жалю з приводу вчиненого, а також демонстрація готовності нести відповідальність за вчинене (повне визнання вини, належна процесуальна поведінка, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди).
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 , суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повне відшкодування потерпілим завданих збитків.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 не встановлено.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутність обставин, які обтяжують покарання, щире каяття, повне відшкодування завданої шкоди потерпілим, які жодних претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не мають, їхню думку щодо призначення покарання без реального позбавлення волі та призначення додаткового покарання, наведені вище дані про особу обвинуваченого, тяжкість вчиненого ним злочину, який хоча і відноситься до категорії тяжких злочинів, проте вчинений з необережності, а також виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та враховуючи, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд у даному конкретному випадку вважає за можливе виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, а тому призначивши йому мінімальне покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі, вважає за можливе звільнити його від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
На думку суду, таке покарання буде гуманним, справедливим, відповідатиме принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових злочинів, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою обвинуваченого.
Разом із тим санкція ч. 2 ст. 286 КК надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків тощо.
З урахуванням наведених вище обставин, які підлягають обов`язковому врахуванню при призначенні як основного, так і додаткового покарання, а також виходячи із встановлених судом пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, поведінки після вчинення злочину, позицію потерпілих, зваживши на те, що на даний час він працює водієм і це являється єдиним джерелом його доходу, суд вважає за можливе не призначати йому додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Цивільний позов до початку судового розгляду не заявлявся.
Питання про речові докази вирішується на підставі ч. 9 ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати по справі у сумі 1 001 грн (одна тисяча одна гривня) на залучення експерта та проведення судової автотехнічної експертизи №727 від 07.11.2018 відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави.
Запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався.
Керуючись ч. 3 ст. 349, ч. 9 ст. 100, ст.ст. 124, 366, 368-371, 373-376КПК України, суд
У Х В А Л И В:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за якою призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Заходи забезпечення кримінального провадження, а саме: арешт на тимчасово вилучене майно - автомобіль «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 та автомобіль «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_2 , які перебувають на зберіганні на спецмайданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Тростянецького відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, що знаходиться за адресою: Вінницька область, смт. Тростянець, вул. Соборна, 102, які накладено ухвалами слідчого судді від 11.10.2018 - скасувати.
Речові докази по справі, після набрання вироком законної сили, а саме: автомобіль «Citroen C4 Picasso», державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебуває на зберіганні на спецмайданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Тростянецького відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, що знаходиться за адресою: Вінницька область, смт. Тростянець, вул. Соборна, 102 повернути власнику ОСОБА_10 ; автомобіль «Chevrolet Niva», державний номерний знак НОМЕР_2 , на який накладено арешт ухвалою Бершадського районного суду Вінницької області від 11.10.2018, який перебуває на зберіганні на спецмайданчику тимчасово затриманих транспортних засобів Тростянецького відділення поліції Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області, що знаходиться за адресою: Вінницька область, смт. Тростянець, вул. Соборна, 102 - повернути власнику ТОВ "ОТП Лізинг".
Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової автотехнічної експертизи №727 від 07.11.2018 в сумі 1 001 грн (одна тисяча одна гривня) стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Ладижинський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.
Суддя