У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000829, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2020 року відносно
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайську Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,
обвинувачений ОСОБА_5 ,
потерпілий ОСОБА_7 ,
законний представник потерпілого ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
Ухвалено, на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки із покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь держави в особі комунального некомерційного підприємства «Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня» Миколаївської обласної ради вартість стаціонарного лікування потерпілого від кримінального правопорушення у сумі 10 624,07 грн., а також витрати за проведення експертних досліджень в сумі 6 538 грн.
Ухвалено цивільний позов законного представника, який діє в інтересах потерпілого ОСОБА_7 задовольнити повністю, стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 11 482,26 грн. в рахунок відшкодування майнової шкоди та 50 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання, зменшивши розмір додаткового покарання до 1 року позбавлення права керувати транспортними засобами.
Цивільний позов потерпілого задовольнити частково, стягнувши моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 25 000 грн.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 вважає, що обираючи вид та міру покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував його особу, того, що він характеризується позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, повністю визнав себе винним, активно сприяв розкриттю злочину, в ході судового розгляду майже повністю відшкодував майнову шкоду потерпілому, а також того, що він є фізичною особою-підприємцем і займається вантажними та пасажирськими перевезеннями, а відтак, позбавлення права керування транспортними засобами на такий довгий строк негативно вплине не тільки на його здатність заробляти на проживання, а й на його спроможність відшкодувати шкоду потерпілому та сплатити судові витрати.
Зауважує, що задовольняючи цивільний позов законного представника потерпілого у повному обсязі, суд першої інстанції не зазначив підстав для його задоволення саме в такому розмірі, оскільки, на думку апелянта, моральна шкода в сумі 25 000 грн. буде достатньою.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

26.04.2020 р. близько 07.40 год. ОСОБА_5 керував технічно справним власним автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на якому у світлу пору доби за відсутності явищ, які погіршують видимість, перебуваючи частково за межами проїзної частини (праворуч) по вул. Олександра Коротченка в м. Первомайську Миколаївської області (зі сторони військової частини НОМЕР_2 навпроти багатоквартирного будинку № 8), увімкнувши лівий покажчик повороту, розпочав маневр розвороту ліворуч із нерухомого положення.
Діючи з необережністю, проявляючи злочинну недбалість, не стежачи за зміною дорожньої обстановки, яка полягала у появі іншого транспортного засобу, маючи об`єктивну можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху шляхом дотримання вимог Правил дорожнього руху України, обвинувачений грубо та умисно порушив вимоги ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», а також вимоги п. 10.1 та п.10.4 Правил дорожнього руху України, які зобов`язують водіїв перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та зобов`язують водіїв при виконанні розвороту поза перехрестям не з крайнього лівого положення на проїзній частині дати дорогу попутним транспортним засобам, під час здійснення розворот ліворуч виїхав на смугу руху мотоцикла «Forte FT200 GY-C5B», реєстраційний номер, НОМЕР_3 , під керуванням неповнолітнього ОСОБА_7 , який в цей же час рухався по вул. Олександра Коротченка зі сторони вул. Гвардійська у напрямку вул. Одеська по своїй (правій) смузі, в результаті чого допустив зіткнення вказаних транспортних засобів.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_7 впав з мотоцикла на асфальтоване покриття проїзної частини та отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому лівого стегна зі зміщенням, які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.
Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як умисне порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 та звільняючи його від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно. Визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставин, які обтяжують покарання не встановив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, потерпілого та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими та відповідають фактичним обставинам справи. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, та апелянтом не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.
Покарання ОСОБА_5 призначено відповідно до вимог ст. ст. 65 - 67 КК України, в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України. Вирок суду в цій частині апелянтом також не оскаржується.

З приводу доводів апеляційної скарги обвинуваченого в частині зменшення строку додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно із п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Призначаючи обвинуваченому, окрім основного покарання, додаткове, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував, що ОСОБА_5 вчинено нетяжкий злочин, він раніше не судимий, характеризується виключно позитивно, добровільно частково відшкодував майнову шкоду.
З урахуванням наведених обставин, а також того, що ОСОБА_5 , який є професійним водієм та основним видом його діяльності як ФОП є надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та багажу автомобільним транспортом, вчинено кримінальне правопорушення саме в сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, апеляційний суд вважає, що призначене додаткове покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років позбавлення права керувати транспортними засобами є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним аналогічних кримінальних правопорушень.
Доводи у скарзі ОСОБА_5 про те, що робота водієм є єдиним джерелом його заробітку, а позбавлення права керувати транспортними засобами обмежує його право на працю та здатність відшкодувати потерпілому шкоду, за наявності вищевказаних обставин, є такими, що не можуть слугувати підставою для зменшення розміру додаткового покарання, оскільки суспільна небезпека від можливих наслідків порушення Правил дорожнього руху значно перевищує особисті інтереси обвинуваченого.

Щодо зменшення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню, апеляційний суд вважає такі доводи обвинуваченого безпідставними, виходячи з наступного.

За змістом ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є, у тому числі, захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а отже і захист прав та інтересів окремих осіб, яким злочином заподіяно матеріальної або моральної шкоди.
Відповідно до положень ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого. На захист інтересів неповнолітніх осіб цивільний позов може бути пред`явлений їхніми законними представниками. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 2 ст. 23 ЦК України, передбачено, що моральна шкода полягає, окрім іншого: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, при цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до правового висновку, викладеного в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 686/23731/15-ц, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі.

З матеріалів провадження вбачається, що до початку судового розгляду законним представником потерпілого ОСОБА_10 , в інтересах потерпілого ОСОБА_7 , подано цивільний позов, в якому моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, оцінено в 100 000 грн. Такий розмір обґрунтований тим, що ОСОБА_7 , який на час вчинення кримінального правопорушення був неповнолітнім, переніс фізичний біль і страждання у зв`язку з ушкодженням здоров`я та страхом за своє життя, проходив відповідне лікування, що призвело до порушення сну та нормальних життєвих зв`язків, через неможливість продовження активного життя, спілкування із товаришами та працевлаштування, внаслідок пересування в інвалідному візку.
24.11.2020 р., під час судового розгляду, потерпілий та його представник висловили вимогу про зменшення розміру моральної шкоди до 50 000 грн.

Оцінивши вказані обставини та матеріали кримінального провадження, суд першої інстанції дійшов беззаперечного висновку, що заподіяна моральна шкода є очевидною, що не заперечується і в апеляційній скарзі обвинуваченого.

За такого, цивільний позов, у частині відшкодування моральної шкоди, вирішено правильно, оскільки сума, призначена до стягнення, відповідає ступеню моральних страждань потерпілого ОСОБА_7 , який внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому лівого стегна зі зміщенням, що тією чи іншою мірою супроводжуватиме потерпілого протягом всього життя, проходив відповідне тривале лікування та потребував стороннього догляду, що призвело до зміни його звичайного укладу та способу життя і навчання, із чим погоджується апеляційний суд.

Інших переконливих доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питань правильності застосування закону України про кримінальну відповідальність в апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 не навів.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає, вирок суду є законним і підстав для його зміни, як того просить апелянт, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 листопада 2020 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3