Справа № 353/540/20
Провадження № 11-сс/4808/175/20
Категорія ст.173 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

особи, щодо якої вирішується питання про арешт майна ОСОБА_8

та його представника адвоката ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року про арешт майна, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року частково задоволено клопотання слідчого. Накладено арешт на майно, яке було тимчасово вилучене відповідно до протоколу огляду місця події від 11.07.2020 року, а саме на:

-транспортний засіб марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1988 року випуску, який згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_10 , жителю с. Радча Тисменицького району Івано-Франківської області та яким фактично користується ОСОБА_8 , житель АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження;

-піщано-гравійну суміш,об`ємом 6,084 куб.м, яка завантажена на кузов транспортного засобу марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1988 року випуску, який згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_10 , жителю с. Радча Тисменицького району Івано-Франківської області та яким фактично користується ОСОБА_8 , житель АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування;

-три лопати з дерев`яним штилем, які належать ОСОБА_8 , жителю АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року щодо арешту майна ОСОБА_8 та постановити нове рішення, яким зняти арешт з транспортного засобу марки «ЗИЛ 131», реєстраційним номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_10 .

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на порушення слідчим суддею вимог кримінального процесуального закону, зокрема: ОСОБА_8 не був повідомлений про розгляд справи у спосіб передбачений КПК України; суд не з`ясував причини неявки ОСОБА_8 як фактичного власника транспортного засобу марки «ЗИЛ 131», реєстраційним номер НОМЕР_1 ; накладено арешт на піщано-гравійну суміш об`ємом 6,084 куб.м, що не відповідає дійсності, і прокурор не надав відповіді на питання сторони захисту щодо методики визначення об`єму; відмовлено стороні захисту у клопотанні ознайомитись з матеріалами справи, не взявши до уваги причини неможливості вчасно ознайомитись через стан здоров`я захисника.

Під час апеляційного розгляду:

- ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 просили задовольнити вимоги апеляційної скарги;

- прокурор вважав, що ухвала слідчого судді є законною, а подана апеляційна скарга є необґрунтованою, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчим відділенням Тлумацького ВП Коломийського ВП відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000146, внесеному в ЄРДР 11.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України.

Зокрема, відомості про вчинення кримінального правопорушення внесені до ЄРДР 11.07.2020 року на підставі повідомлення начальника ДАРГ в Івано-Франківській області ОСОБА_11 про те, що під час проведення рибоохоронного рейду на річці Дністер у с.Буківна ними було виявлено незаконний забір піщано-гравійної суміші із русла річки Дністер за допомогою лопат невідомими чоловіками та навантаження її на автомобіль марки ЗИЛ, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

11 липня 2020 року в ході проведення огляду місця події транспортний засіб марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1988 року випуску, піщано-гравійну суміш,об`ємом 6,084 куб.м, яка завантажена на кузов вказаного транспортного засобу та три лопати з дерев`яним штилем було тимчасово вилучено.

Постановою слідчого СВ Тлумацького ВП Коломийського ВП відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_12 від 11 липня 2020 року транспортний засіб марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зеленого кольору, 1988 року випуску, піщано-гравійна суміш,об`ємом 6,084 куб.м та три лопати з дерев`яним штилем, вилучені під час проведення огляду місця події на березі річки Дністер в с. Буківна на хуторі Церквище Тлумацького району Івано-Франківської області визнано речовими доказами та долучено їх до справи.

13 липня 2020 року слідчий за погодженням прокурора звернулася до слідчого судді з клопотанням про арешт зазначеного вилученого майна, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, збереження слідів вчинення кримінального правопорушення, необхідності проведення експертизи ґрунтів, з метою збереження речових доказів, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року частково задоволено клопотання органу досудового розслідування та накладено арешт на майно.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до положень абз.2 ч.10 ст.170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення ч. 2 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним кримінальним процесуальним законом, повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (зникнення чи відчуження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вказане у клопотанні майно, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Розглядаючи клопотання про арешт майна в межах кримінального провадження №0000146, слідчий суддя встановив належну правову підставу, передбачену ч. 1 ст. 170 КПК України, для накладення арешту на транспортний засіб, піщано-гравійну суміш та три лопати, оскільки вони відповідають критеріям ст. 98 КПК України є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінально протиправних дій, та прийшов до правильного висновку про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, матеріали судового провадження, свідчать, що на даному етапі розслідування кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала слідчого судді прийнята у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту та перевірив доцільність накладення арешту у даному кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, слідчим суддею були порушені вимоги закону, які б давали підстави для скасування судового рішення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_8 та його представник адвокат ОСОБА_9 вказували на те, що транспортний засіб марки «ЗИЛ 131» фактично належить на праві власності ОСОБА_13 , яка не встигла належним чином оформити договір купівлі продажу транспортного засобу.

Однак, вказані обставини не можуть бути правовою підставою для скасування арешту майна, який є заходом забезпечення кримінального провадження та який накладено саме з метою запобігання можливості відчуження транспортного засобу.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи про те, що арешт вищевказаного транспортного засобу ставить ОСОБА_8 у скрутне матеріальне становище, оскільки судом не заборонено використання транспортного засобу марки «ЗИЛ 131», який знаходиться в його користуванні.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор надав копію обвинувального акту, затвердженого прокурором 21.07.2020 року, про обвинувачення ОСОБА_8 за ч.3 ст. 240 КК України, що свідчить про те, що кримінальне провадження спрямовано для розгляду до суду першої інстанції, в компетенції якого знаходиться вирішення питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що з долученої до апеляційної скарги копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що вилучений та арештований транспортний засіб марки «ЗИЛ 131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 1988 року випуску, не належать на праві власності ОСОБА_8 , його власником є ОСОБА_10 , що відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України, не позбавляє останнього права на звернення під час судового провадження з відповідним клопотанням про скасування арешту, належного йому майна.

При апеляційному розгляді не встановлено істотних порушень норм КПК України, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді, і не вбачаються такі підстави і зі змісту апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-173,376,404,405,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 15 липня 2020 року про арешт майна, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5