№ 143/1147/20
ВИРОК
Іменем України

06.01.2021р. м.Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Погребище Вінницької області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000138 від 29.06.2020 року, по обвинуваченню
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Погребище, Погребищенського району, Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, освіта середня, незаміжньої, не працюючої, малолітніх та неповнолітніх дітей на утримані не має, раніше не судимої, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
28.06.2020 року, близько 20 год 00 хв., громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий по АДРЕСА_2 , перебував в житловому будинку за місцем проживання громадянки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що по АДРЕСА_1 , де вони спільно розпивали алкогольні напої. Після розпиття алкогольних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виникла суперечка на ґрунті ревнощів, яка стрімко переросла в сварку.
В розпалі виниклої сварки, перебуваючи на кухні, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почали шарпати один одного за верхній одяг, при цьому в цей момент ОСОБА_5 тримала в руках кухонний ніж із ручкою чорно-червоного кольору та наступними маркувальними позначками на лезі «SwissZurich Stainless Steel Titanium Coating», яким нарізала продукти харчування.
Під час того, як ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шарпали один одного за верхній одяг, остання, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи прямого злочинного умислу, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , з необережності, що виразилась у вигляді злочинної недбалості, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинна була і могла їх передбачати, спричинила ОСОБА_4 згідно висновку судово-медичного експерта № 105 від 20.08.2020 року ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення черевної порожнини з внутрішньо - черевною кровотечею. Вищевказане ушкодження виникло від травматичної дії колюче-ріжучого предмету (в т. ч. кухонного ножа тощо).
Проникаюче колото-різане поранення черевної порожнини було небезпечним для життя в момент заподіяння і за цією ознакою відноситься до тяжких тілесних ушкоджень (п.2.1.З.к. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року).
У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, у вчиненому щиро розкаюється, дуже переживає і жалкує про вчинене, просить суворо її не карати. Також вказала, що вона не оспорює викладені в обвинувальному акті фактичні обставини вчиненого нею кримінального правопорушення. Крім того, пояснила, що вдень 28.06.2020 року вона разом із потерпілим відпочивали на ставку, де вони вживали алкогольні напої. Після того як вони приїхали додому між ними виникла суперечка на ґрунті ревнощів, яка призвела до того, що вона не навмисно нанесла потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у спосіб та за обставин, наведених в обвинувальному акті.
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Також вказав, що 28.06.2020 року він разом із обвинуваченою відпочивали на ставку, де вони вживали алкогольні напої. Після того як вони приїхали додому між ними виникла суперечка на ґрунті ревнощів, яка призвела до того, що ОСОБА_5 не навмисно нанесла йому ножем тілесні ушкодження. Вважає, що обвинуваченій слід призначити не суворе покарання, оскільки він примирився з останньою та будь яких претензій до неї не має.
Враховуючи повне визнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, а також те, що фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорюються, зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
З огляду на викладене суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України ухвалив обмежитись допитом обвинуваченої, потерпілого, дослідженням документів, що характеризують обвинувачену, та стосуються вирішення питання щодо долі речових доказів в кримінальному провадженні.
При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Зважаючи на позицію обвинуваченої та ураховуючи покази потерпілого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.
ЇЇ дії судом кваліфікуються за ст. 128 КК України, тобто як необережне тяжке тілесне ушкодження.
Згідно зі ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.

Згідно із ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як роз`яснено в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

При призначенні покарання ОСОБА_5 суд ураховує характер та суспільну небезпечність, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої.
Так, суд бере до уваги, що вчинене кримінальне правопорушення згідно ст.12 КК України (в редакції, діючій станом на час вчинення кримінального правопорушення) відноситься до злочину невеликої тяжкості.
ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно; раніше не судима; має середню освіту; не заміжня; на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , передбаченою пунктом 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття
Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_5 , передбаченою пунктом 13 ч.1 ст. 67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими так і іншими особами.
Частиною 2 ст. 65 КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

За правилами ч. 2 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
Ураховуючи наведене, та беручи до уваги положення ч. 2 ст. 5 КК України, суд вважає, що покарання обвинуваченій слід призначити у виді обмеження волі в межах, установлених у санкції ст.128 КК України, в редакції закону про кримінальну відповідальність, діючій станом на час вчинення кримінального правопорушення.
Разом із цим, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення та обставини його вчинення, особу винної, суд на підставі ч.1 ст.75 КК України дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання та звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням зі встановленням їй іспитового строку.
Призначення зазначеного покарання зі звільненням обвинуваченої від його відбування з випробуванням, на переконання суду, є необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При цьому суд вважає, що на обвинувачену слід покласти обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.
Матеріальна шкода у даному кримінальному провадженні відсутня.
Заходи забезпечення кримінального провадження у даному кримінальному провадженні не застосовувалися.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: кухонний ніж, довжиною 23 см., довжина леза 12 см., ширина леза 2 см., із ручкою чорно-червоного кольору та наступними маркувальними позначками на лезі «Swiss Zurich Stainless Steel Titanium Coating» та 2 (дві) краплі бурого кольору, які було перенесено на 2 (два) окремих марлевих тампона, передані на зберігання до кімнати речових доказів Погребищенського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, що за адресою: вул. Б. Хмельницького, 81г, м. Погребище, Вінницької області, на підставі п.4 ч.9 ст.100 КПК України підлягають знищенню.
Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили чи інших заходів забезпечення кримінального провадження стосовно обвинуваченої суд не вбачає.
Керуючись ст. ст.100, 349, 368, 369, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

У Х В А Л ИВ :

ОСОБА_5 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити їй покарання у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням та встановити їй іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
Початок іспитового строку ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку.
На підставі пунктів 1, 2 ч.1, пункту 2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази, а саме: кухонний ніж, довжиною 23 см., довжина леза 12 см., ширина леза 2 см., із ручкою чорно-червоного кольору та наступними маркувальними позначками на лезі «Swiss Zurich Stainless Steel Titanium Coating» та 2 (дві) краплі бурого кольору, які було перенесено на 2 (два) окремих марлевих тампона, передані на зберігання до кімнати речових доказів Погребищенського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, що за адресою: вул. Б. Хмельницького, 81г, м. Погребище, Вінницької області - знищити.
Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, потерпілому та прокурору.

Суддя