Справа №578/1099/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/274/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 578/1099/19 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.11.2019, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований по АДРЕСА_2 ), раніше не судимий

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

ВСТАНОВИЛА:

В поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_13 просить скасувати вирок суду у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки показання потерпілого є упередженими, судом не усунуті розбіжності у показаннях потерпілого та свідків щодо обставин отримання останнім тілесних ушкоджень, висновок експерта складений лише на підставі протоколу слідчого експерименту із потерпілим, не спростовані доводи сторони захисту щодо можливості отримання тілесних ушкоджень під час обопільної бійки потерпілого та обвинуваченого, а також про отримання тілесних ушкоджень також і обвинуваченим, не доведено, що 12 тілесних ушкоджень завдані потерпілому саме ножем навмисно та цілеспрямовано. Крім того, призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину та постійне місце проживання;

- обвинувачений ОСОБА_14 теж просить скасувати вирок суду і призначити новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки відсутні підстави для визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 115 КК.

Вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.11.2019 ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців.

Згідно вироку, 14.06.2019 ОСОБА_11 , з метою позбавлення життя ОСОБА_15 через неприязні відносини, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, взяв кухонний ніж і близько 23:30 прибув до літнього майданчика кафе-бару «Візаві» по вул. Лермонтова, 2а в смт Краснопілля Сумської області. Побачивши потерпілого, обвинувачений підійшов до нього та, тримаючи ніж у правій руці, наніс йому 12 ударів по різних частинах тіла, у тому числі в черевну порожнину та інші життєво-важливі органи (голову, шию). При цьому ОСОБА_11 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (посягання на життя іншої особи), передбачав суспільно-небезпечні наслідки у виді тілесних ушкоджень, які можуть привести до смерті людини, бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом, але не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілий намагався ухилитися від нанесення ударів, а інші особи припинили протиправні дії обвинуваченого та вжили невідкладних заходів для забезпечення надання медичної допомоги потерпілому.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 , які підтримали апеляційні скарги, доводи представника потерпілого ОСОБА_10 та прокурора ОСОБА_9 про залишення вироку без змін, а апеляційних скарг без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним матеріалам кримінального провадження, належним чином вмотивовані та ґрунтуються на досліджених та перевірених в судовому засіданні доказах.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про недоведеність вини ОСОБА_11 у вчиненні злочину, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу, оскільки обставини вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину ретельно досліджені та проаналізовані судом першої інстанції, всім наявним у кримінальному провадженні доказам і запереченням на пред`явлене обвинувачення надана належна правова оцінка, що знайшло своє відображення у вироку з наведенням відповідних мотивів.

Допитаний в ході судового розгляду кримінального провадження ОСОБА_11 свою вину у вчиненні злочину не визнав і та пояснив, що 14.06.2019 близько 23:00 він посварився по телефону із ОСОБА_15 , після чого взяв із собою ніж для самооборони та пішов у кафе, де на той час знаходився потерпілий. Зайшовши на літній майданчик, він підійшов до потерпілого та почав з ним битися, під час цього дістав ніж і вдарив потерпілого навідліг. Коли вони впали, побачив друга потерпілого ОСОБА_16 та зрозумів, що його будуть бити вдвох і знову став махати ножем. Потім потерпілий збив його з ніг, підбігли люди та почали утримувати його руку з ножем. Удари ножем наносив не навмисно та не хотів вбивати потерпілого.

Однак такі показання обвинуваченого ОСОБА_11 щодо відсутності умислу на вбивство не знайшли свого підтвердження як під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, так і у ході апеляційного розгляду, а суд першої інстанції вірно встановив наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, мотивовано поклавши в основу вироку належні та допустимі докази.

На підтвердження винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд першої інстанції цілком обґрунтовано послався на показання потерпілого та свідків, які допитані в судовому засіданні у встановленому законом порядку та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Зокрема, потерпілий ОСОБА_15 надав показання, згідно яких 14.06.2019 він з друзями прийшов в кафе «Візаві». Через деякий час до нього підійшла ОСОБА_17 , дала телефон і сказала, що з ним хоче поговорити ОСОБА_11 . Він взяв слухавку та сказав обвинуваченому, що йому ні про що з ним розмовляти. Близько 23:00 у кафе прийшов ОСОБА_11 , підійшов до нього та почав наносити удари ножом у різні частини тіла. Він намагався ухилитися та впав, потім почав відмахуватися ногами, однак обвинувачений продовжував наносити йому удари ножем. Після цього він схопив обвинуваченого за руку з ножом. Потім хтось підбіг і почав вихоплювати у обвинуваченого ніж.

Свідок ОСОБА_17 пояснила, що обвинувачений є її колишнім чоловіком, а з потерпілим вона зустрічалася. Вона працює в барі «Візаві». 14.06.2019 потерпілий прийшов до бару з друзями. ОСОБА_11 телефонував їй декілька разів, хотів прийти до неї в бар. Вона казала, щоб він не приходив, тому що там був ОСОБА_15 ОСОБА_11 попросив дати трубку ОСОБА_15 . Після розмови ОСОБА_15 повернувся на майданчик, а вона пішла в бар. Через годину зайшов ОСОБА_16 до бару і сказав, що ОСОБА_11 ріже ОСОБА_15 . Коли вона вибігла, то побачила, що ОСОБА_15 лежав на боку обличчям до ОСОБА_11 та тримав руку ОСОБА_11 , в якій був ніж. При цьому ОСОБА_18 нагнулася до ОСОБА_11 та тримала його, а потім підбіг ОСОБА_16 та видавив ніж з руки обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що 14.06.2019 він разом із ОСОБА_15 та друзями прийшли у бар «Візаві». Після 23:00 він пішов у бар, а коли повернувся то побачив, що ОСОБА_15 з ОСОБА_11 лежали на плитці. Спочатку він думав, що вони просто б`ються, але потім побачив у ОСОБА_11 ніж. Він забіг в бар і сказав щоб викликали поліцію. Коли він вийшов вдруге з бару, то побачив, що ОСОБА_19 і дівчина вже тримали ОСОБА_11 , ніж був у його руці, по якій він вдарив ногою та вибив ніж.

Згідно показань свідка ОСОБА_19 14.06.2019 близько 22:00 він стояв на вході у майданчик бара «Візаві» та бачив, як ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_15 та почав наносити йому удари. Між ними зав`язалася боротьба стоячи, а потім вони впали і ОСОБА_11 продовжував наносити удари потерпілому. Він та ОСОБА_18 підбігли до обвинуваченого та намагалися його стримувати. ОСОБА_18 тримала ліву руку, а він тримав ноги. Потім прибіг ОСОБА_16 та вибив ніж.

Як пояснив свідок ОСОБА_20 приблизно з листопада 2018 р. потерпілий та ОСОБА_11 були в неприязних відносинах через ревнощі стосовно ОСОБА_17 .

З показань свідка ОСОБА_18 убачається, що 14.06.2019 вона була в барі «Візаві». Десь о півночі хтось забіг до бару і сказав, що на вулиці «поножовщина». Коли вийшла, то побачила чоловіка, який тримався за живіт, було багато крові. Вона пішла допомагати ОСОБА_19 тримати чоловіка, який був з ножем. Вона тримала обвинуваченого за праву руку. Він міг викинути ніж, але не зробив цього. Ніж хтось вибив ногою з рук.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що у червні 2019 р. він надавав послуги ОСОБА_22 з перевезення.

Показання потерпілого та свідків об`єктивно узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, які також підтверджують факт вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 і ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, викладених у вироку суду першої інстанції, а саме з:

- протоколом огляду місця події від 15.06.2019 з фототаблицею до нього та картою пам`яті micro SD з відеозаписом вказаної слідчої дії, згідно якого в ході проведення огляду території літнього майданчика кафе-бару «Візаві» по вул. Лермонтова, 2А в смт. Краснопілля Сумської області, крім іншого, виявлено та вилучено ніж із нашаруванням речовини бурого кольору;

- протоколом огляду місця події від 15.06.2019 з фототаблицею до нього, під час якого ОСОБА_15 добровільно видав свої речі, які в подальшому вилучені;

- протоколом про отримання зразків для експертизи від 03.07.2019, згідно якого у потерпілого ОСОБА_15 проведено відібрання зразків крові;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.07.2019 з флеш-носієм відеозапису проведення слідчої дії, згідно якого потерпілий ОСОБА_15 розповів про обставини спричинення йому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень 14.06.2019 на літньому майданчику кафе-бару «Візаві» в смт. Краснопілля. Потерпілий продемонстрував механізм нанесення йому ОСОБА_11 ударів ножем, який останній тримав у правій руці. При цьому вказав, що ОСОБА_11 наніс йому один удар у ліву щоку, два удари у підборіддя, один удар в шию під кадик, після чого потерпілий почав захищатися та опинився на підлозі у положенні лежачі на спині головою до проїзної частини, а ОСОБА_11 знаходився у положенні стоячи, нахилившись над ним та продовжував наносити удари ножем: два удари в задню частину лівої ноги вище коліна, один удар в задню частину правої ноги вище коліна, один удар в лівий бік з боку спини під ребрами, один удар в область живота з лівого боку та не витягуючи лезо ножа, змінив траєкторію та глибше просунув ніж, два удари в область правої руки вище ліктя, після чого ОСОБА_15 відштовхнув ОСОБА_11 та схопився двома руками за праву руку останнього де знаходився ніж, який в цей час хтось відбив;

- висновком експерта № 249 від 12.07.2019, згідно якого ОСОБА_15 встановлений діагноз: проникаюче поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкого та товстого кишечника. Множинні поранення тіла, шиї, верхніх і нижніх кінцівок. Дані ушкодження утворилися від дії гострого предмету, про що свідчить характер ушкоджень. Тілесне ушкодження у вигляді проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкого та товстого кишечника небезпечне для життя і за цією ознакою відноситься до тяжких тілесних ушкоджень. Інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- висновком експерта № 267 від 26.07.2019, згідно якого за наслідком проведення додаткової судово-медичної експертизи ОСОБА_15 , механізм спричинення виявлених у нього тілесних ушкоджень може відповідати механізму, показаному ним під час проведення слідчого експерименту;

- протоколом отримання зразків для експертизи від 15.06.2019, згідно якого у ОСОБА_11 відібрано зразки крові для проведення імунологічної експертизи; протоколом отримання зразків для експертизи від 15.06.2019, згідно якого у ОСОБА_11 відібрано зразки нігтьових пластин лівої та правої рук для проведення цитологічної експертизи; протоколом отримання зразків для експертизи від 15.06.2019, згідно якого у ОСОБА_11 відібрано зразки змивів із лівої та правої рук;

- висновками судово-медичних експертиз № 622 від 04.07.2019, № 624 від 04.07.2019, № 620 від 04.07.2019, № 621 від 04.07.2019, № 625 від 04.07.2019, № 626 від 04.07.2019, № 623 від 04.07.2019, № 627 від 04.07.2019, № 143 від 04.07.2019, № 1495 від 15.07.2019, № 163 від 15.07.2019, № 164 від 15.07.2019 та іншими доказами.

Оцінюючи кожний вказаний вище і наведений у вироку доказ винуватості ОСОБА_11 з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічній, повній й неупередженій перевірці всіх доводів апеляційних скарг та обставин кримінального провадження, не вбачає будь-яких законних підстав не довіряти цим доказам.

Належним чином перевіривши заперечення ОСОБА_11 про відсутність у нього умислу на заподіяння смерті потерпілого, суд першої інстанції правильно визнав їх такими, що не відповідають дійсності та матеріалам кримінального провадження, виходячи із сукупності всіх фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та наявності відповідних доказів.

Так, відповідно ч. 1 ст. 15 КК, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення відповідного злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі, а згідно з ч. 2 ст. 24 цього Кодексу умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Виходячи з положень кримінального закону при відмежуванні замаху на умисне вбивство (ст. 15, ст. 115 КК) від умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння (ч. 1 ст. 121 КК ), необхідно враховувати спрямованість умислу і ставлення винної особи до наслідків свого діяння. Крім того, необхідно брати до уваги, що замах на умисне вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винна особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання, але такі наслідки не настали з незалежних від неї причин. При цьому питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх фактичних обставин вчиненого діяння, зокрема ураховувати спосіб, знаряддя кримінального правопорушення, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, спрямованість і активність дій. Визначальним у цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як встановлено судом першої інстанції, між обвинуваченим та потерпілим тривалий час існували неприязні відносини через ревнощі стосовно ОСОБА_17 (колишньої дружини обвинуваченого). 14.06.2019 під час розмови телефоном у них виник конфлікт, після якого обвинувачений взяв із собою ніж (предмет, застосування якого може призвести до смерті людини) та направився до місця знаходження потерпілого. Підійшовши до ОСОБА_15 , обвинувачений почав без будь-якого попередження чи розмов цілеспрямовано наносити йому удари ножом у різні частини тіла, в тому числі і у життєво важливі органи. При цьому потерпілий активно намагався ухилитися і чинив опір, а після того як впав, почав відбиватися ногами, проте засуджений від своїх намірів не відмовився, та продовжив цілеспрямовано наносити удари ножом. Злочинні дії ОСОБА_11 припинилися лише завдяки активним діям свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які силоміць стримували обвинуваченого та тримали його руку із ножом, а також свідка ОСОБА_16 , який вибив ніж із руки обвинуваченого.

Згідно висновку експерта № 249 ОСОБА_15 завдані тілесні ушкодження, в тому числі й тяжкі у виді проникаючого поранення черевної порожнини з ушкодженням тонкого та товстого кишечника. При цьому встановлено, що ініціатором конфлікту був саме ОСОБА_11 , а характер, послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим, локалізація ножових поранень, механізм їх спричинення усе це в сукупності свідчить про те, що останній мав прямий умисел на позбавлення життя потерпілого, однак з незалежних від його волі причин, не вчинив для цього усіх необхідних дій, які були для нього завідомо такими, що потягнуть смерть потерпілого.

Відповідно висновку судово-психіатричної експертизи обвинувачений ОСОБА_11 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому колегія суддів вважає доведеною вину ОСОБА_11 у незакінченому замаху на вбивство, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині і його дії правильно кваліфіковано за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК.

Є необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника в частині того, що показання ОСОБА_15 є упередженими, а також, що між показаннями потерпілого та свідків існують розбіжності, оскільки показання цих учасників судового провадження об`єктивно доповнюють та підтверджують одне одного, є суб`єктивними, але послідовними щодо фактичних обставин кримінального, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні.

Зокрема, показання потерпілого ОСОБА_15 про те, що обвинувачений підійшов та почав наносити йому удари ножом підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_19 , після чого цей свідок почав стримувати дії обвинуваченого, якому на допомогу прийшла свідок ОСОБА_18 , що вбачається з її показань, яка у свою чергу пояснила, що свідок ОСОБА_16 вибив ніж із руки обвинуваченого, що підтвердила і свідок ОСОБА_17 , при цьому будь-яких істотних суперечностей у цих доказах не убачається.

Та обставина, що висновок експерта № 267 складений виключно на підставі протоколу слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_15 , жодним чином не впливає на належність, допустимість і достовірність цього доказу, яким встановлені факти, що мають значення для кримінального провадження, а саме механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, який відповідає іншим зазначеним у вироку доказам, тому доводи захисника про те, що ОСОБА_15 невірно вказував на місце положення обвинуваченого відносно нього під час нанесення ударів та обставин отримання ушкоджень, є необгрунтованими.

Не можуть бути прийнятими до уваги і доводи апеляційної скарги відносно того, що ОСОБА_11 також отримав тілесні ушкодження, що підтверджується висновками судово-медичних експертиз, оскільки згідно цих експертиз походження крові на речових доказах та біологічних зразках можливе як від потерпілого ОСОБА_15 , так і від ОСОБА_11 , однак лише за наявності у останнього тілесних ушкоджень, що могли призвести до зовнішньої кровотечі. При цьому матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження цієї обставини.

У зв`язку з цим є неприйнятними також доводи апеляційної скарги про можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень під час обопільної бійки, так як у ОСОБА_15 виявлене поранення черевної порожнини, а також множинні поранення тіла, шиї, верхівок і нижніх кінцівок, які утворилися від дії гострого предмету та не менше ніж від 12-ти фізичних дій, що свідчить виключно про їх умисне нанесення, метою яких з огляду на їх кількість, локалізацію та цілеспрямованість, є ніщо інше, як смерть потерпілого.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного ОСОБА_11 покарання, то колегія суддів вважає їх необгрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Так, ст. 50 і 65 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на ці положення кримінального закону при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Повертаючись до кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім злочину, який є особливо тяжким злочином, особу винного, який раніше не судимий, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, посередньо характеризується, проживає разом із матір`ю пенсійного віку, має на утриманні малолітнього сина, обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, думку потерпілого, який поклався на розсуд суду щодо покарання, однак обвинуваченого не пробачив, і дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання саме у виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців рік у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК, яке є майже мінімальним розміром такого виду покарання, що відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого злочину і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_11 покарання є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та вмотивованим, внаслідок чого воно підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.11.2019 відносно ОСОБА_23 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4