Провадження № 1-кс/161/6040/20
У Х В А Л А
м. Луцьк 18 серпня 2020 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_3 ,, яке погоджене прокурором відділу Прокуратури Волинської області ОСОБА_4 , про надання тимчасового доступу до речей та документів в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 26 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

На адресу слідчого судді 11 серпня 2010 року надійшло вказане клопотання.

Дослідивши письмові клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що у його задоволенні слід відмовити, з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитись з ними, зробити їх копії та, у разі прийняття відповідного рішення слідчим суддею, судом, вилучити їх.

За змістом статті 160 КПК України у клопотанні про тимчасовий доступ до речей і документів зокрема повинно бути зазначено значення речей і документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні; можливість використання як доказів відомостей, що містяться в речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів, у випадку подання клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

Частиною 5 ст. 163 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, якщо сторона кримінального провадження у своєму клопотанні доведе наявність достатніх підстав вважати, що ці речі або документи перебувають або можуть перебувати у володінні відповідної фізичної або юридичної особи; самі по собі або в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, у зв`язку з яким подається клопотання, мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні; не становлять собою або не включають речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю.

У рішенні за справою «Неділенько та інші проти України» від 18 січня 2018 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що «принцип верховенства права передбачає, що втручання органів державної влади у права осіб має підлягати ефективному судовому контролю».

ЄСПЛ у п.104 рішення за справою «Кущ проти України» від 03.12.2015 року зазначив, що «термін «обґрунтована підозра» у скоєнні злочину означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об?єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення».

Всупереч вищенаведеним вимогам кримінально-процесуального закону, слідчий у своєму клопотанні не довів слідчому судді можливість використання як доказів відомостей, що містяться у витребовуваних документах.

Зокрема, слідчим жодним чином не обґрунтовано, яким чином в межах кримінального провадження був зроблений висновок про належність абонентських номерів ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 , НОМЕР_2 саме ОСОБА_5 .

Отже, слідчий не довів яким чином лише сама по собі інформація від оператора мобільного зв`язку, без її прив`язки до конкретної особи, може бути використана як доказ у кримінальному провадженні.

Також слідчий суддя зауважує, що слідчий у своєму клопотанні не довів значення витребуваних документів для встановлення обставин у кримінальному провадженні. Зокрема, слідчий у клопотанні не вказує, яку саме інформацію бажає слідчий бажає перевірити.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Мейлоун проти Великобританії» (Malone v. The United Kingdom), від 02 серпня 1984 року, ЄСПЛ зазначив, що навіть інформація про набранні номери складає частину телефонних повідомлень, а тому передача цієї інформації поліції без згоди абонента прямо завдає шкоди здійсненню права, захищеного ст.8 Конвенції.

В розрізі вищенаведеної практики ЄСПЛ слідує, що втручання у приватне життя особи, в тому числі у приватне спілкування, складовою якого є інформація про набрані номери, можливе лише: в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни; для запобігання заворушенням чи злочинам; для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З фабули кримінального провадження слідує, що кримінальне правопорушення, на думку слідчого, вже вчинено, а тому не можливо стверджувати, що надання тимчасового доступу необхідне для запобігання заворушенням чи злочинам в розумінні ст.8 Конвенції.

Отже, єдиною підставою для втручання у приватне спілкування в межах даного кримінального провадження та у розумінні ст.8. Конвенції може бути інтереси національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни.

Однак, слідчий у своєму клопотанні ніяким чином не обґрунтовує, для чого для встановлення обставин можливо неправомірного відображення в податковому обліку підприємства господарських операцій з отримання послуг заготівлі лісосировини, необхідні відомості про з`єднання абонента мобільного оператора,.

Тобто, в межах даного клопотання та кримінального провадження, слідчий не довів слідчому судді наявність виключних обставин для втручання у приватне спілкування особи в розумінні ст.8 Конвенції, а отже таке втручання не може бути визнано виправданим у демократичному суспільстві.

Зважаючи, що стороною кримінального провадження не доведено наявність підстав, передбачених ч.5, ч.7 ст.163 КПК України, враховуючи відсутність виключних обставин, які дозволяють втручання у приватне спілкування в розумінні ст.8 Конвенції, тому в задоволенні клопотання слід відмовити повністю у зв`язку із його необґрунтованістю.

Як додаткові підставі для відмови у задоволенні клопотання слідчий суддя вважає за необхідним відзначити наступні недоліки в оформленні клопотання та доданих до нього матеріалів, що не дають змогу перевірити їх достовірність та переконатися слідчому судді у наявності власне події кримінального правопорушення:

1) копії документів, які додані до клопотання, не посвідчені належним чином, а саме з дотриманням вимог пункту 5.27 ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлювання документів", який затверджений Наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. N 55, в якому зазначається, що копію посвідчуються шляхом проставляння відмітки зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. В даному випадку на наданих копіях відсутні назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії;

2) акт документальної позапланової виїзної перевірки ІНФОРМАЦІЯ_2 наданий не у повному обсязі, а саме без його мотивувальної частини, що не дозволяє слідчому судді переконатися в наявності події кримінального правопорушення;

3) до акту документальної позапланової виїзної перевірки ІНФОРМАЦІЯ_2 не надані відомості про винесені за результатом її проведення податкові повідомлення-рішення, заперечення платника податку на акт, його скарги до вищого контролюючого органу та рішення за результатом їх розгляду, відомості про судове оскарження відповідних податкових повідомлень-рішень, що не дозволяє суду переконатися в наявності ознак саме кримінального правопорушення, а не ознак адміністративного спору у сфері податкових відносин;

4) надана «схема мінімізації платежів до бюджету ДП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » не підписана особою, яка її склала, а також не зрозуміле джерело її походження в матеріалах кримінального провадження (а.с.5).

Всі ці обставини, у своїх сукупності, свідчать про необґрунтованість та безпідставність поданого клопотання, а також про його неналежне оформлення слідчим, а тому у його задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.159, 163, 164 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого з особливо важливих справ слідчого управління ГУ ДФС у Волинській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором відділу Прокуратури Волинської області ОСОБА_4 , про надання тимчасового доступу до речей та документів в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000014 від 26 лютого 2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї може бути подане під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області ОСОБА_1