Номер провадження: 11-кп/813/2026/20
Номер справи місцевого суду: 520/8079/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
перекладача ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 р. по кримінальному провадженні №0003353, внесеному до ЄРДР 26.12.2017 року, якою відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ростов-на-Дону Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який тимчасово мешкав за адресою: АДРЕСА_2 ,
- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, продовжено запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою,

ОСОБА_12 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Луганськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , який тимчасово мешкав за адресою: АДРЕСА_4 , раніше судимого:

-04.07.2006 р. Ленінським районним судом м. Луганськ за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, 17.04.2013 р. умовно-достроково звільнений від відбування покарання на 3 місяці 23 дні,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, продовжено запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом першої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу та відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України в рамках розгляду кримінального провадження №0003353 від 26.12.2017 року був продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.09.2020 року.

Мотивуюче своє рішення, суд першої інстанції, врахував той факт, що ОСОБА_7 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі строком до 12 років із конфіскацією майна.

Також, суд першої інстанції врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином Російської Федерації, при цьому у нього відсутні будь-які документи на право постійного проживання на території України, крім того, ОСОБА_7 не одружений, не має сім`ї та утриманців, до затримання ніде не працював, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків; обвинувачений ОСОБА_11 не має постійного місця проживання, до затримання проживав в орендованій квартирі, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, крім того ОСОБА_11 є раніше судимий за вчинення іншого особливо тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Суд врахувавши, що існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання щодо обвинувачених, кожного окремо, запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою не зменшились, прийшов до висновку, що суспільний інтерес у триманні обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 під вартою переважає над їх особистими інтересами та жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинувачених та запобігти встановленим ризикам.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 зазначив, що не погоджується з оскаржуваною ухвалою з наступних підстав:
- прокурором не надано доказів, які б свідчили про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України;
- судом не взято до уваги, що ОСОБА_11 добровільно з`явився до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу.
Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
- заявлені у судовому засіданні прокурором ризики, передбачені ст. 177 КПК України необґрунтовані та не підтверджуються належними доказами;
- суд першої інстанції продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без клопотання прокурора.
Посилаючись на викладене, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши доповідь судді; пояснення захисників та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

З огляду на що, Рішенням Конституційного Суду №4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч. 2 ст. 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, а ухвала Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 р. підлягає апеляційному оскарженню.
Як вбачається з матеріалів провадження, а також копії обвинувального акту, на розгляді в Київському районному суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0003353, внесеного до ЄРДР 26.12.2017 року за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З огляду на що, посилання обвинуваченого ОСОБА_7 на відсутність клопотання прокурора про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є таким, що не знайшло свого обґрунтування під час апеляційного розгляду скарги.

В свою чергу, відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч. 2 ст. 392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 р., на виконання Рішення будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується. Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дали можливість суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та за результатами перевірки в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України доказів, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особам обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Проте, зважаючи на характер та обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 та ОСОБА_11 злочину, який скоєний за попередньою змовою групою осіб, повторно, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на заволодіння грошовими коштами шляхом обману (шахрайства), а також можливої міри покарання, яка може їм бути призначена у разі визнання їх винними (у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років із конфіскацією майна), колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки, виходячи з вищевикладеного, є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вказанні ризики обґрунтовані під час розгляду питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , в тому числі тим, що обвинувачений ОСОБА_7 є громадянином Російської Федерації, при цьому в нього відсутні будь-які документи на право постійного проживання на території України, не одружений, не має сім`ї та утриманців; обвинувачений ОСОБА_11 є громадянином України, до затримання проживав в м. Луганськ, постійного місця проживання в м. Одесі не має, тобто в них відсутні міцні соціальні зв`язки.

Водночас, зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 не прийнято, продовжує існувати ризик того, що обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, колегія суддів, вважає обґрунтованим ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на те, що відповідно до формулювання обвинувачення, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні дев`яти епізодів злочинів, які вчинювались ними за короткі проміжки часу, з корисливих мотивів, а також беручи до уваги, особи обвинувачених, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 офіційно не працевлаштовані та мотив кримінального правопорушення, крім того, обвинувачений ОСОБА_11 раніше судимий за вчинення іншого особливо тяжкого злочину проти власності, а відповідно до обвинувального акту обвинувачений ОСОБА_7 перебуває у розшуку по іншому кримінальному провадженню №0000757 від 03.03.2016 р. за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не виключаються спроби вчинення обвинуваченими інших кримінальних правопорушень.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції, взявши до уваги обставини вчинення злочину, прийшов до обґрунтованого висновку, що в цьому випадку суспільний інтерес перебування обвинувачених під вартою, переважає особистий інтерес обвинувачених.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, а також обставин та характеру вчиненого злочину судом першої інстанції прийняте законне та обґрунтоване рішення, а відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 на даний час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе запобігти наявним ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін.

Враховуючи викладене у всій сукупності, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_11 залишенню без змін.

Крім того, судова колегія також враховує, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15.09.2020 р. по кримінальному провадженню№0003353, внесеному до ЄРДР 26.12.2017 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_11 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.
Водночас, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року та приписи ст.ст. 28 та 318 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 28 КПК України, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Водночас ч. 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів даного кримінального провадження, свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції тривалий час, протягом якого обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_11 тримаються під вартою, але судовий розгляд не завершений та остаточне рішення не прийнято.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність вжиття термінових заходів щодо дотримання вищенаведених вимог кримінального процесуального закону.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 392, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_11 залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21.07.2020 р., якою відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, продовжено запобіжний заходів у вигляді тримання під вартою до 19.09.2020 р. залишити без змін.

Рекомендувати суду першої інстанції вжити необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження в розумні строки.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4