Дата документу 17.08.2020 Справа № 554/7077/20

УХВАЛА
Іменем України
17 серпня 2020 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю заявника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури Полтавської області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави зі скаргою на бездіяльність прокурора прокуратури Полтавської області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України,у якій він просить зобов`язати прокурора прокуратури Полтавської області, внести відомості про кримінальні правопорушення за його заявою від 03 червня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366,ч.2 ст.365, ч.2 ст.374, ч.1 ст.396, п.п.10, 12, ч.2 ст.115 КК України.

Скарга мотивована тим, що 03 червня 2020 року ОСОБА_3 звернувся в порядку ст.214 КПК України до прокуратури Полтавської області із заявою про вчиненнякримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366,ч.2 ст.365, ч.2 ст.374, ч.1 ст.396, п.п.10, 12, ч.2 ст.115 КК України. Зазначає, що 15.06.2020 року начальником відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 надано відповідь на звернення, якою відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР та роз`яснено можливість оскаржити відмову в порядку ст.ст.303-307 КПК України.

Вважає, що відомості, викладені в його заяві від 03 червня 2020 року повинні були негайно, але не пізніше 24 годин після подання вноситись до ЄРДР. Компетентними посадовими особами прокуратури Полтавської області, всупереч ст.214 КПК України, відомості до ЄРДР не внесені, розслідування не розпочиналось, на підставі чого заявник просить скаргу задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 скаргу підтримав, просив вимоги задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

У судовому засіданні представник заявника - адвокат ОСОБА_4 скаргу підтримала повністю та просила задовольнити.

Слідчий, прокурор до суду повторно не з`явилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

За таких обставин, ураховуючи процесуальні строки розгляду, слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу за даної явки учасників процесу.

Заслухавши пояснення заявника та його представника, дослідивши матеріали скарги в їх сукупності та взаємному зв`язку, слідчий суддя вважає відмовити у задоволенні вимог скарги з таких підстав.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Згідно з ч.1 ст.214 КПК України бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, означає невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР впродовж 24 годин після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Разом з тим, системний аналіз положень ст.ст. 214, 303 КПК України свідчить про те, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто саме заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Як вбачається зі скарги, та встановлено в судовому засіданні, заявник ОСОБА_3 звернувся в порядку ст.214 КПК України до прокуратури Полтавської області із заявою від 03 червня 2020 року про кримінальні правопорушення за ознаками ч.1 ст.366,ч.2 ст.365, ч.2 ст.374, ч.1 ст.396, п.п.10, 12, ч.2 ст.115 КК України, які вчинені, на його думку, службовими особами правоохоронних органів, зокрема, прокурором Козе льщинського району Полтавської області ОСОБА_6 , окремими працівниками міліції та прокуратури; а також громадянами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . За змістом заяви, зокрема, посилається на те, що прокурором була проведена перевірка за його заявою щодо неправомірних дій працівників Кобеляцького РВ УМВС України та працівників прокуратури Кобеляцького району, за результатами якої постановою від 16 квітня 2005 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи, але на думку заявника прокурорська перевірка взагалі не проводилася, а її матеріали були підроблені. Зазначив про обставини незаконних дій під час затримання, застосування фізичного і психологічного тиску, примушування до написання явки з повинною з боку працівників поліції. Крім того, зазначив, що злочини, які мали місце 09 травня 2004 року, було вчинено іншими особами, які домовилися між собою щодо приховування дійсних обставин їх вчинення, предмету злочину, а також інформації про осіб, які його вчинили, вказавши на ОСОБА_3 , як на особу, яка винна у скоєному. На підставі цього заявник зробив висновок про наявність в діях вказаних осіб ознак злочину та зважаючи на викладені обставини, просив внести відповідні відомості до ЄРДР (а.с.4-8 заява про кримінальне правопорушення).

Як слідує з матеріалів скарги, прокуратурою Полтавської області відомості, викладені у заяві від 03 червня 2020 року, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку з відсутністю підстав, про що листом від 15 червня 2020 року повідомлено заявника (а.с.3), з чим останній не погодився і звернувся до суду.

Підставами вважати повідомлення таким, що містить відомості про злочин, є наявність в ньому об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то обставини викладені в них не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язковими для внесення до ЄРДР.

Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора України №298 від 30 червня 2020 року, встановлено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (п.п.1 п.1 розділу ІІ Положення).

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину - кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Зазначені положення кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність свідчать про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення (злочин).

Отже, критерієм, що дає змогу вважати заяву про злочин такою, що підлягає внесенню до ЄРДР, є наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про вчинення кримінального правопорушення. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Заявник вказував на те, що зазначені в повідомленні дії посадових осіб правоохоронних органів прокурора, окремих працівників міліції та прокуратури, а також зазначених ним інших осіб містять ознаки можливих, на його думку, неправомірних дій, та підлягають кваліфікації за ч.1 ст.366,ч.2 ст.365, ч.2 ст.374, ч.1 ст.396, п.п.10, 12, ч.2 ст.115 КК України.

Заявник зазначає щодо вчинення порушень службовими та іншими особами, однак злочинність таких дій не підтверджується достатніми об`єктивними даними, обґрунтованими та допустимими доказами, а доводи заяви зводяться, серед іншого, до непогодження із процесуальними рішеннями та діями посадових осіб органу досудового розслідування та прокурора під час розслідування кримінальної справи, в якій його засуджено за вироком суду, що набрав законної сили.

Натомість, у скарзі ставиться питання щодо ініціювання нового кримінального провадження щодо посадових осіб сторони обвинувачення, що, вочевидь, свідчить про намагання надати нову оцінку вже встановленим фактам у кримінальній справі.

При цьому заявником в поданій заяві наводяться власні міркування та припущення з приводу вчинення злочину та фальсифікації доказів та можливих незаконних дій у 2004 році. Зокрема, заперечуючи певні обставини кримінальної справи, у якій його засуджено, заявник фактично ставить під сумнів результати слідчих дій та висновки суду по справі щодо нього.

Так, вироком апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року ОСОБА_3 визнано винним за п.п.4.10 ч.2 ст.115, ч.4 ст.152, ч.2 ст.15 п.п.1,9 ч.2 ст.115 КК України. Ухвалою Верховного суду України від 27 жовтня 2005 року вирок апеляційного суду Полтавської області від 09 червня 2005 року залишено без змін. Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 28 березня 2019 року касаційну скаргу захисників ОСОБА_3 ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в інтересах засудженого задоволено частково, зокрема, з мотивувальної частини вироку виключено посилання як на доказ на протокол явки з повинною ОСОБА_3 від 09.05.2004 року. В іншій частині вирок залишено без змін.

Як слідує з аналізу скарги та поданої заяви від 03 червня 2020 року, ОСОБА_3 фактично викладені факти, які в сукупності свідчать про його незгоду із судовим рішенням, - вироком суду, ухваленим відносно нього, та ним аналізуються обставини, які неодноразово були предметом судового розгляду.

Беручи до уваги пов`язаність зазначених обставин, наведені заявником доводи не можуть слугувати підставами для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки переслідують мету ініціювання нового кримінального провадження та проведення досудового розслідування поза межами належної правової процедури, а відтак законність процесуальних актів і дій, вчинених під час досудового розслідування конкретного кримінального провадження не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Тому, посилання заявника у скарзі за вказаних вище обставин на можливу фальсифікацію доказів його винуватості у вчиненні злочинів, за якими його було засуджено, зокрема, письмове зізнання, для написання якого нібито здійснювався незаконний вплив на ОСОБА_3 , а також застосування насильства під час затримання, порушення інших прав, інкримінування вчинених ним діянь іншим особам тощо, не є переконливими з огляду на те, що оцінку належності, допустимості та достовірності всіх доказів згаданої кримінальної справи надано судом у встановленому законом порядку, та вказане судове рішення було предметом перевірки суду вищої інстанції, й набрало законної сили.

В даному контексті також варто враховувати, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших).

Таким чином, незважаючи на те, що заявник ОСОБА_3 вважає заяву від 03 червня 2020 року повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень (злочинів), що нібито мали місце у 2004 році, проте остання за своїм змістом не містить фактичних даних, які вказують на ознаки складу конкретного злочину. А тому таке повідомлення, з огляду на його зміст, в даному випадку не є підставою для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що, в свою чергу, унеможливлює автоматичне внесення відомостей до ЄРДР, про що просить заявник.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 у заяві від 03 червня 2020 року є його особистою оцінкою дій посадових осіб та інших учасників на час розслідування кримінальної справи, передусім зумовлені його засудженням і ґрунтуються лише на припущеннях щодо можливої протиправності дій, а тому не відповідають вимогам ст.214 КПК України.

Не зважаючи на те, що ст.214 КПК України прямо не передбачено проведення перевірки щодо змісту заяви, повідомлення, але виходячи з положень ч.5 ст.214 КПК України, змісту таких відомостей має бути надана належна оцінка.

Повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві або повідомленні, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, прокурор.

Оскільки чинним КПК України передбачена можливість оскаржити дії, бездіяльність слідчого, то у слідчого судді виникають повноваження щодо перевірки правильності висновку слідчого за результатами такої оцінки.

Вказане відповідає основним положенням цього Кодексу, зокрема п.18 ст.3 КПК України, відповідно до якого до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю з дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Отже, виходячи з аналізу наведених вище обставин, у заяві ОСОБА_3 викладена суб`єктивна оцінка особи щодо процесуальних дій та рішень, пов`язаних з іншим кримінальним провадженням, яка не підтверджена достатніми об`єктивними даними.

Також слід зауважити, що посилання заявника на вимоги ч.4 ст.214 КПК України, відповідно до якої відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, не є підставою для обов`язкового внесення відомостей до ЄРДР, якщо така заява не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства, оскільки ця норма стосується лише процедури прийняття такої заяви/повідомлення.

Таким чином, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність законодавчо визначених підстав для внесення заяви ОСОБА_3 від 03 червня 2020 року до ЄРДР, а тому в задоволенні скарги на бездіяльність слідчого щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань потрібно відмовити.

Щодо вимог заявника про поновлення пропущеного строку для звернення до суду зі скаргою, суд вважає, що ОСОБА_3 не було пропущено строк на оскарження, враховуючи, що заявник отримав відповідь прокуратури в кінці червня 2020 року, потребував призначення йому захисника та утримується в місцях позбавлення волі.
Згідно з вимогами ст.307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого слідчим суддею постановляється ухвала про скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309, 376 КПК України, слідчий судя,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора прокуратури Полтавської області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в порядку ст.303 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1