У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000609 від 30.08.2018 року за апеляційними скаргами прокурора Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року відносно обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миньківці Сквирського району Київської області, українця, громадянина України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , обвинувачений у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125 КК України.
Учасники судового провадження
прокурор: ОСОБА_8

обвинувачений: ОСОБА_6

захисник: ОСОБА_7 .

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
Прокурор просить вирок скасувати з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обвинувачений та захисник просять скасувати вирок суду, закрити кримінальне провадження.

_______________________________________________________________________
провадження № 11-кп/812/116//21 головуючий у 1 інстанції : ОСОБА_9
категорія: ч. 1 ст.125 КК України доповідач у апел. інст.: ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,що становить 850 грн.

Узагальнені доводи апелянтів.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції в порушення ст.94 КПК України на обґрунтування свого висновку, щодо винуватості ОСОБА_6 належним чином не перевірив та не спростував твердження сторони захисту, а обмежився формальним посиланням на те, що вина останнього доведена зібраними та дослідженими у справі доказами. Наголошує при цьому, що суд не розкрив зміст показів свідків.

Обвинувачений вважає вирок не законним та не обгрунтованим.

Звертає увагу на те, що спровокувала конфлікт саме потерпіла. При цьому вказує, що не наносив потерпілій ОСОБА_10 ударів.

Вказує на порушення судом першої інстанції положень ст.376 КПК України.

Зазначає, що 21 серпня 2020 року після дебатів суддя зазначила про те, що суд виходить до нарадчої кімнати та вказала, що вирок буде проголошено 25.08.2020р.

Апелянт наголошує, що вирок в цей день проголошений не був.

Захисник зазначає, що суд ухвалив неправосудний, необґрунтований вирок. Вважає, що він підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Вважає, що докази по справі є суперечливими, частина доказів прийнята судом є недопустимою.

Зазначає, що суд безпідставно не надав оцінку тому, що локалізація та характер тілесних ушкоджень виявлених на тілі ОСОБА_10 не відповідає локалізації та характеру ударів, які були встановлені судом під час судового розгляду на підставі допиту, як потерпілої так і свідків.

Стверджує, що обвинувачений не мав наміру умисного нанесення тілесних ушкоджень потерпілій. Вважає, що дії ОСОБА_6 були спрямовані на рефлекторну дію відштовхнути від себе особу, яка замахнулась на нього сумкою.

Окрім того, зазначає, що суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку докази які на думку сторони захисту є недопустимими.

Стверджує, що відомості зазначені в протоколах слідчого експерименту від 14.08.2018р., відповідно до змісту яких свідок ОСОБА_11 та ОСОБА_12 показували на місці як відбувались події, не відповідають показам зазначених свідків наданих в суді першої інстанції.

Зазначає, що понята ОСОБА_13 фактично не була присутня під час проведення слідчого експерименту. Зазначає, що остання лише підписала протокол після завершення слідчої дії.

Окрім того, захисник вважає розмір моральної шкоди стягнутий судом не доведений жодним належним доказом.

Вказує, що потерпіла не довела факт перебування на лікуванні після отримання тілесних ушкоджень, не довела в чому саме полягала моральна шкода.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

30.08.2018, близько 10:00 год., ОСОБА_6 перебував за адресою: АДРЕСА_2 поруч із Себинською сільською радою, де між останнім та потерпілою ОСОБА_10 виникла суперечка, у ході якої на грунті раніше виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_6 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . Реалізуючи свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 завдав один удар кулаком правої руки в область правої ключиці, спричинивши ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді забою правої ключиці, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого, який заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, думку прокурора та захисника, які не заперечували проти закриття кримінального провадження за закінченням строків давності, апеляційний суд дійшов наступного.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 та кваліфікація його дій за ч.1 ст. 125 КК України, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та сумнівів не викликають.
В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочині не визнав та пояснив, що він ніяких тілесних ушкоджень не наносив потерпілій ОСОБА_10 .
Проте, вина обвинуваченого в умисному спричиненні легкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , що спричинило короткочасний розлад здоров`я, підтверджується доказами дослідженими судом першої інстанції та наведеними у вироку, а саме: показаннями потерпілої; свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; висновком судово-медичної експертизи № 934 від 12.09.2018р.; протоколами проведення слідчих експериментів від 14.08.2018р. із свідками.
На підтвердження вини обвинуваченого суд вірно у вироку послався на показання потерпілої ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні пояснила, що 30.08.2018 в селі Себине Новоодеського району Миколаївської області було проведено засідання виїзної комісії, на якому ОСОБА_6 кричав та ображав її. Після засідання в той же день, приблизно о 10.00 год. на вулиці неподалік Себинської сільської ради сварка між нею та обвинуваченим продовжувалася. ОСОБА_6 під час сварки вдарив її в ключицю, а після того по обличчю, але в той момент, коли обвинувачений наносив удар в обличчя його відтягнув від неї ОСОБА_17 .
Такі показання є послідовними та узгоджуються з письмовими доказами у справі, а саме висновком судово-медичної експертизи, згідно з яким у потерпілого виявлено тілесне ушкодження у вигляді забою правої ключиці. Дане тілесне ушкодження у потерпілої ОСОБА_10 утворилося внаслідок однієї ударної дії тупого твердого предмету, можливо в час, указаний в ухвалі суду. Окрім того, експерт у своєму висновку зазначив, що тілесне ушкодження, що має місце у потерпілої по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень та не могло утворитися при одноразовому падінні тіла на площину з положення стоячи.
Отже, показання потерпілої є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають у суду сумнівів у їх правдивості та у своїй сукупності з показами вищевказаних свідків та письмовими доказами підтверджують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Таким чином, суд на підставі досліджених доказів, в їх сукупності, дійшов правильного висновку щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України. Порушення судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи та постановлені вироку не допущено.
Разом з тим на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, закінчились строки давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.
Так, відповідно до положень п.1 ч.1 ст.49 КК України, особа, яка вчинила кримінальний проступок, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки.
Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України, 30 серпня 2018 року.
Відповідно до положень ч.2 ст. 12 КК України зазначене кримінальне правопорушення відноситься до проступків, за який передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.
Таким чином, на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, закінчились строки давності для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, визначені п.1 ч.1 ст. 49 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 заявив клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого у зв`язку із закінченням строків давності. Захисник підтримав зазначене клопотання обвинуваченого. Інші учасники судового провадження не заперечували проти закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 з цих підстав.
Відповідно до положень ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.
Зазначені вище обставини є підставою для скасування вироку суду першої інстанції та закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_6 на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України та п.1 ч.2 ст. 284 КПК України.
З огляду на наведене, апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та захисника підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.49 КК України, ст.ст. 284, 376, 405, 407,409,417, 424,532КПК України апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційні скарги прокурора Новоодеського відділу Вознесенської місцевої прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27 серпня 2020 року - скасувати.
На підставі п.2 ч.1 ст.49КК України звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження в цій частині закрити.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.
Головуючий:

Судді: