Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

23 вересня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою голови Липківської сільської ради ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Гощанського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000110 від 06.08.2020 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі голова Липківської сільської ради просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою скасувати арешт земельної ділянки з кадастровим номером :03:015:0002 площею 13,43 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області.

Згідно оскаржуваної ухвали слідчого судді, задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :03:015:0002 площею 13,43 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області.

В апеляційній скарзі голова сільської ради вважає, що слічий у своєму клопотанні, та слідчий суддя у своєму рішенні, не обгрунтували дійсну необхідність у накладенні арешту на земельну ділянку. Вказує, що ухвала суду не містить обгрунтованих ризиків, які можуть настати у разі не вжиття судом такого заходу забезпечення кримінального продження як арешт майна. Також зазначає, що зі змісту ухвали необхідність накладення арешту зводиться до того, що «земельна ділянка має бути збережена як речовий доказ», однак, для апелянта є незрозумілим, куди може бути прихований, пошкоджений, зіпсований, знищений чи перетворений водний об`єкт загальною площею 13,43 га.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на майно, зазначив в ухвалі, що майно може бути використано як доказ у кримінальному провадженні, оскільки могло зберегти на собі сліди злочину.

Про час, місце та дату судового засідання апелянт повідомлений належним чином, однак в суд апеляційної інстанції не прибув, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд апеляційної скарги без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора та дізнавача про залишення ухвали слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі голови сільської ради, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, прокуратурою Рівненської області по даному факту зареєстровано кримінальне провадження №0000110 від 06.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України та підслідність досудового розслідування вказаного кримінального провадження було визначено за сектором дізнання Гощанського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області.

11 вересня 2020 року начальник сектору дізнання Гощанського ВП Острозького ВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :03:015:0002 площею 13,43 га, яка розташована на території Липківської сільської ради Гощанського району Рівненської області, яка має значення речового доказу по кримінальному провадженню №0000110 від 06.08.2020 року.

Ухвалою слідчого судді Гощанського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2020 року задоволено дане клопотання слідчого про арешт майна.

На думку колегії суддів, слідчий суддя в даному випадку дійшов поспішних висновків з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з тим, за правилами вказаної норми кримінального процесуального закону, а саме частин 3, 5, та 6, арешт на майно може бути накладено в разі відповідності такого майна критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, в разі наявності підстав вважати, що суд може застосувати до підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної особи, юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна, в разі, якщо фізична чи юридична особа в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову або неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч.2, ч.3, ч.4 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Колегією суддів встановлено, що при зверненні до слідчого судді з відповідним клопотанням, орган дізнання вказані вимоги закону не виконав: до клопотання не долучені жодні документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження певними особами таким майном.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. Вказана вимога Закону слідчим суддею залишилась не виконаною.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя суду першої інстанції, дослідивши в межах своєї компетенції матеріали клопотання слідчого, дійшов висновку про необхідність накладення арешту на земельну ділянку з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, а також, з урахуванням того, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки наявні у розпорядженні колегії суддів матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки, на думку колегії суддів, за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах, не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Жодних інших фактів та обставин на користь наявності підстав для такого втручання у право володіння майном, колегії суддів апеляційного суду не надано не було.

До того ж, як пояснив в суді апеляційної інстанції прокурор, ФОП ОСОБА_8 , який на даний час використовує вказану земельну ділянку, до цього часу сплачує до сільської ради відповідні платежі.

Враховуючи вимоги ч.3 ст.407 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Таке рішення у даному випадку, буде відповідати вимогам ст.370 КПК України та загальним завданням кримінального провадження щодо забезпечення всебічного, повного і неупередженого встановлення всіх обставин у даному кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді не може залишатись чинною та підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 411, 412, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу голови Липківської сільської ради ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Гощанського районного суду Рівненської області від 11 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000110 від 06.08.2020 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання начальника сектору дізнання Гощанського відділення поліції Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000110 від 06.08.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3