У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року місто Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:
головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Жмеринка Вінницької області, українця, громадянина України, безробітного, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 10 грудня 2015 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі, який звільнений на підставі ст.ст. 75, 76, 104 КК України від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 22 лютого 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК України на 3 роки позбавлення волі, який, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 до 05 липня 2020 року включно.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, судом першої інстанції взято до уваги конкретні обставини провадження, особу обвинуваченого, а також те, що на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому злочину та ризиків, як дають підстави вважати, що ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, перешкоджати судовому провадженню іншим чином.
А тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи його незаконним та несправедливим, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Обвинувачений просить звернути увагу, що ризики, на які послався прокурор в судовому засіданні при розгляді питання про продовження дії запобіжного заходу, не знайшли свого підтвердження, а навпаки, відпали, оскільки судом першої інстанції вже допитані всі учасники кримінального провадження, досліджені матеріали провадження, характеризуючи дані, наявні в матеріалах справи виключно позитивні.
А тому, на переконання обвинуваченого, прокурором в судовому засіданні не доведено існування таких ризиків, як: впливати на потерпілих, свідків; змога переховуватися від слідства; вчинення нових злочинів і судом першої інстанції цьому не дана належна оцінка.
Учасники провадження були повідомлені про судовий розгляд за апеляційною скаргою обвинуваченого, неявка яких не перешкоджає апеляційному розгляду.
Вислухавши пояснення обвинуваченого, який в повному обсязі підтримав апеляційну скаргу про скасування ухвали Подільського районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року та зміни запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, думку прокурора, який вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_7 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, при продовженні обвинуваченому дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою було враховано конкретні обставини провадження, особу обвинуваченого, а також те, що на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим інкримінованого йому злочину та ризиків, як дають підстави вважати, що ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, у зв`язку з чим об`єктивні обставини застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу - відсутні.

Таким чином, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо доведеності об`єктивного існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі, а тому приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не цілодобовий домашній арешт, як того просив обвинувачений в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Доводи ж обвинуваченого ОСОБА_5 про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
Крім того, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, відсутність у останнього вагомих стримуючих чинників, які б мінімізували ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені приписами ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ч. 5 ст. 194 КПК України.

За наведеним, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 травня 2020 року, якою ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою до 05 липня 2020 року включно - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3