Житомирський апеляційний суд
Справа №276/1922/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.ст.199, 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №276/1922/20 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року,
в с т а н о в и в:
ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121, ч.1 ст.115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з 29 грудня 2020 року по 26 лютого 2021 року включно без визначення розміру застави.

Визначено 26 лютого 2021 року датою закінчення строку дії ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 .

Свої висновки суд першої інстанції мотивував необхідністю уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, ступенем тяжкості інкримінованих злочинів, зокрема, злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали. Вказані підстави зазначені в ухвалах слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 02.07.2020, 26.08.2020, 19.10.2020 та 17.12.2020, якими обирався та продовжувався запобіжний захід обвинуваченому.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням застосувати до його підзахисного міру запобіжного заходу не пов`язану з позбавленням волі. При цьому, зазначає, що суд першої інстанції, отримавши клопотання обвинуваченого про розгляд справи колегіально у складі трьох суддів, невідкладно повинен був припинити подальший розгляд справи, передати відповідне кримінальне провадження до канцелярії суду для визначення колегіального складу суду у відповідності до положень, передбачених ч.3 ст.35 КПК України. Однак головуючим суддею залишено наведене вище першочергове клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника без розгляду та продовжено проведення засідання у справі неповноважним судом, прийнявши у подальшому ряд процесуальних рішень, у тому числі і в оскаржуваній частині ухвали від 28.12.2020, тому посилання суду, що вказане клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 розглядалось судом в порядку черговості, після розгляду відповідних клопотань сторони обвинувачення, у тому числі в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, є незаконним та необґрунтованим, оскільки в даному випадку порушено основний принцип рівності можливостей та диспозитивності кримінального судочинства. Як наслідок, оскаржуване судове рішення, на думку сторони захисту, постановлено некомпетентним та неповноважним судом першої інстанції.

Зазначає, що на момент судового розгляду провадження судом допущено порушення права на захист та доступ до правосуддя обвинуваченого ОСОБА_9 та обмежено права його захисника в належній підготовці до участі у судовому засіданні. Так, про розгляд провадження о 12:00 суд повідомив адвоката ОСОБА_8 о 10:00 цього ж дня, клопотання з додатками сторони обвинувачення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , адвокату ОСОБА_8 вручені були в судовому засіданні, під час розгляду справи. Крім того, в процесі розгляду вищезазначеного клопотання, ухвалою від 28.12.2020 р. у справі 276/1922/20 судом залучено у справу та повідомлено адвоката ОСОБА_7 про необхідність прибуття до зали суду Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області для участі у розгляді вказаної справи о 17 год. 10 хв., прийнявши відмову обвинуваченого від захисника ОСОБА_8 . Після прибуття захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_7 , який раніше не приймав участі у розгляді даної справи, до зали суду, за клопотанням останнього, судом було надано йому для ознайомлення клопотання сторони обвинувачення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та відкладено розгляд справи всього на 20 хв., чим порушено вимоги ч.2 ст.184 КПК України та положення ч.4 ст.46 КПК України, про вручення відповідного клопотання стороні захисту не пізніше ніж за три години до початку розгляду вказаного клопотання. Тобто, суд першої інстанції фактично протиправно обмежив сторону захисту в особі адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в належній підготовці до розгляду справи та надання належної правової допомоги обвинуваченому, зокрема шляхом підготовки належних та обґрунтованих заперечень на доводи сторони обвинувачення, викладених у відповідному клопотанні.

Зазначає, що під час судового розгляду, стороною захисту неодноразово заявлялося про відвід судді ОСОБА_1 , якому сторона захисту не довіряла. Суддя ОСОБА_1 не міг брати участь у розгляді даної справи і підлягав відводу, оскільки працював до призначення на посаді судді в Житомирській обласній прокуратурі прокурором. Дана обставина, викликала сумнів в об`єктивності та неупередженості судді як на початку розгляду справи, так і в процесі самого розгляду. Проте, заяви сторони захисту про відвід судді безпідставно залишилися без задоволення.

Крім того, звертає увагу, що стороною захисту було подано письмове клопотання в порядку ч. 4 ст. 193 КПК України, про дослідження судом першої інстанції матеріалів, що мають значення для вирішення питання про застосування запобіжного заходу, а саме відеозапис з камери зовнішнього відеоспостереження, на якому зафіксовано обставини подій, вчинення яких інкриміновано обвинуваченому за кваліфікацією ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 та ч.1 ст.115 КК України. Однак судом першої інстанції незаконно вказане клопотання взагалі залишено без розгляду, належної оцінки йому надано не було та в оскаржуваному рішенні не наведено.

Звертає увагу, що судом в оскаржуваному рішенні не наведені мотиви з яких суд відхилив позицію сторони захисту з приводу застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема у вигляді цілодобового домашнього арешту. Крім того, судом, здійснюючи посилання на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, не наведено жодного доказу, який би підтверджував наявність вказаних ризиків у ОСОБА_9 .

Клопотання прокурором складено в порушення вимог, викладених в ст.184 КПК України,

Суддею у ході судового розгляду справи та у постановленій ухвалі проігноровано обов`язок суду досліджувати та надати оцінку неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням особи обвинуваченого, доведеності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Звертає увагу, що судом не взято до уваги, те що підозрюваний ОСОБА_9 має постійне місце проживання та реєстрації в АДРЕСА_1 , має міцні соціальні зв`язки, має батьків пенсійного віку та неповнолітнього сина, 2006 року народження. Незважаючи на неодноразові судимості, з 2016 року, після останнього звільнення з місць позбавлення волі, ОСОБА_9 жодного разу не порушував закон. Обвинувачений кардинально змінив своє життя: змінив коло оточення та друзів, вступив до вищого навчального закладу, який в липні 2019 року успішно закінчив. З грудня 2016 року обіймав посаду головного енергетика в смт.Іршанськ. Оточуючі відзиваються про нього як про порядну та відповідальну людину, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває. Крім того, ОСОБА_9 має захворювання очей у фазі загострення хронічного увеїту лівого ока. До події, яка сталася 20-21 червня 2020 року, ОСОБА_9 хворів на зазначене захворювання, але внаслідок отриманих ударів захворювання перейшло в хронічну форму та загострилось. Лікування необхідно проводити в умовах стаціонару, під постійним наглядом лікарів офтальмологів.

В запереченнях на апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , представник потерпілого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_12 просить залишити оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, як законну та обґрунтовану, без зміни, а вище зазначену апеляційну скаргу залишити без задоволення, як безпідставну.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисників та обвинуваченого в підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як убачається з виділених матеріалів судового провадження №276/1922/20, до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області надійшов обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000173 по обвинуваченню ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121, ч.1 ст.115 КК України. (а.п.1-48) При цьому, з обвинувальним актом прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на строк 60 днів без визначення застави, оскільки 28.12.2020 строк тримання його під вартою закінчується. (а.п.49-52)

Апеляційною перевіркою встановлено, що отримавши обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000173 по обвинуваченню ОСОБА_9 , Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області проведено в порядку ст.35 КПК України, розподіл матеріалів вище зазначеного кримінального провадження між суддями суду, з визначенням судді головуючого. Ухвалою суду від 28.12.2020 в кримінальному провадженні №0000173 призначено підготовче судове засідання. (а.п.53)

Згідно до норм ч.1 ст.31 КПК України, кримінальне провадження в суді першої інстанції здійснюється суддею одноособово, крім випадків, передбачених частинами другою, третьою та дванадцятою цієї статті.

Частиною 2 ст.31 КПК України, визначено, що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого.

Главою 27 КПК України, регламентовано порядок підготовчого провадження в суді першої інстанції.

У відповідності до положень ст.315 КПК України, при вирішення питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду, суд першої інстанції, в разі того, що під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу, суд проводить підготовку до судового розгляду. З метою підготовки до судового розгляду суд здійснює відповідні процесуальні дії, у тому числі й з`ясовує питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді та розглядає відповідні клопотання учасників судового провадження, як і роз`яснює під час підготовчого судового засідання суд роз`яснює обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє як безпідставні апеляційні доводи адвоката ОСОБА_7 відносно проведення судового розгляду провадження 28.12.2020, у тому числі й клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, незаконним складом суду, оскільки вище зазначеними вимогами кримінального процесуального законодавства передбачено проведення підготовчого судового провадження в суді першої інстанції суддею-головуючим одноособово (ст.314-317 КПК України).

Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними й апеляційні посилання адвоката щодо відводу суду, заявлений стороною захисту, в порядку ст.ст.75, 76 КПК України. Дійсно, 28.12.2020 захисником ОСОБА_8 подано заяву про відвід судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000173, мотивовану тим, що останній до призначення на посаду судді працював в Житомирській обласній прокуратурі прокурором, що викликає сумнів у його неупередженості як судді. Зазначену заяву адвоката ОСОБА_8 було розглянуто в порядку ст.81 КПК України іншим суддею зазначеного суду, яким за результатами судового розгляду постановлено ухвалу від 28.12.2020 про відмову в задоволенні заяви захисника, за відсутності в цій заяві наведення відповідних обставин передбачених ст.ст.75, 76 КПК України.

За результатами апеляційної перевірки провадження таких обставин, що передбачені вимогами ст.ст.75, 76 КПК України, апеляційним судом також не встановлено.

При цьому, у відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу (його продовження), крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження, 28.12.2020 в судовому засіданні (підготовче судове засідання) Володарсько-Волинським районним судом, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора ОСОБА_13 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого. (а.п.49-52)

Клопотання прокурора було подано до суду першої інстанції разом з обвинувальним актом. На думку апеляційного суду зазначене клопотання прокурора є відповідним вимогам ст.199 КПК України, подано у визначений цією статтею строк, містить всі визначені кримінальним процесуальним кодексом відповідні відомості та обставини які враховуються при продовженні міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Істотних порушень вимог КПК України в цій частині не встановлено.

В цьому ж судовому засіданні (28.12.2020) було розглянуто й усні клопотання сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу останньому з тримання під вартою на домашній арешт. (а.п.108-119)

При цьому, судом було з`ясовано і відповідні думки інших учасників провадження, як щодо клопотання прокурора та сторони захисту, зокрема потерпілими та їх представником беззаперечно підтримано подане прокурором клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, та їх заперечення щодо обрання останньому більш м`якої міри запобіжного заходу.

Крім того, як вбачається з матеріалів провадження, судом першої інстанції належно та вчасно (з урахуванням обмежених строків на розгляд такого клопотання, а.п.84-87) повідомлено відповідних учасників судового провадження, у тому числі й захисника ОСОБА_7 .

При цьому, як встановлено апеляційними судом, 28.12.2020 під час проведення підготовчого судового засідання у кримінальному провадженні №0000173 перед початком розгляду клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу - тримання під вартою, обвинувачений заявив клопотання про відмову від захисника ОСОБА_8 у зв`язку з різною правовою позицією по справі та призначення йому захисника - адвоката ОСОБА_7 , зазначивши, що його матір`ю укладено договір із адвокатом ОСОБА_7 для його захисту.

В зв`язку з цим, судом першої інстанції з урахуванням кінцевого терміну тримання під вартою обвинуваченого, з огляду на вимоги ч.1 ст.52 КПК України ( ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення) на підставі ст.49 КПК України було постановлена ухвала від 28.12.2020 про залучення безоплатного захисника для захисту обвинуваченого виключно на окрему процесуальну дію розгляду питання про продовження міри запобіжного заходу обвинуваченому. При цьому, цією ж ухвалою судом першої інстанції негайно повідомлено адвоката ОСОБА_7 про необхідність прибуття до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області на 17 год. 10 хв. 28 грудня 2020 року для захисту обвинуваченого.

Адвокат ОСОБА_7 приймав безпосередню участь у судовому розгляді судом першої інстанції питання про продовження міри запобіжного заходу, останньому було надано судом всі передбачені КПК України процесуальні можливості для здійснення ним належного захисту обвинуваченого. При цьому, адвокат ОСОБА_7 підтримав фактично спільну позицію захисту з обвинуваченим, як і безпосередньо в судовому засіданні наводив доводи щодо заміни обвинуваченому міри запобіжного заходу на більш м`який, спростовував доводи прокурора, заявляв клопотання, тобто діяв в межах своїх повноважень, на думку суду апеляційної - не обмежених судом першої інстанції, по наданню правової допомоги обвинуваченому ОСОБА_9 . Істотних порушень судом вимог КПК України що стосуються права на захист в даному випадку в результаті апеляційної перевірки виділених матеріалів провадження та оскаржуваного рішення не встановлено.

Одночасно, вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та правильно прийшов до висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та доводи обвинуваченого та його захисника, щодо зміни запобіжного заходу, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи зазначені клопотання як прокурора, так і обвинуваченого з захисником, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які не зменшилися й виправдовують тримання під вартою обвинуваченого.

При цьому, зважає апеляційний суд і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

В даному випадку, суд апеляційної інстанції не може не врахувати факт, що ОСОБА_9 обвинувачується у кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296, ч.1 ст.121, ч.1 ст.115 КК України, тобто, у вчиненні тяжких та особливо тяжкого кримінального правопорушення (ч.1 ст.115 КК України), санкція якого передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

Бере до уваги суд апеляційної інстанції і те, що обвинувачений ОСОБА_9 був оголошений в розшук (а.п.65-71), переховувався від органів досудового розслідування, значну кількість осіб потерпілих від інкримінованих обвинуваченому дій, беззаперечно значного суспільного резонансу.

Таким чином, існують реальні ризики того, що під час розгляду провадження обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявки до суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Крім того, апеляційний суд враховує й характеризуючі особу ОСОБА_9 дані, зокрема те, що останній є раніше неодноразово судимим, у тому числі за вчинення тяжких насильницьких злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.121 КК України (а.п.93-97).

Також, обвинувачений має посередні характеристики за місцем реєстрації (а.п.88, 90), згідно довідки відділу «ЦНАП» Іршанської селищної ради проживає без сім`ї (а.п.91), офіційно не працює, тобто ступінь його соціальних зв`язків не є такою, яка б утримувала його за місцем реєстрації. Застосування домашнього арешту обвинуваченому за місцем реєстрації, з урахуванням його можливого відповідного впливу на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні (побудова власної версії захисту та виправдання своїх дій), котрі проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим, при тому, що провадження перебуває на початковій стадії судового розгляду, на думку суду апеляційної інстанції є необґрунтованим.

При цьому, слід зауважити, що суд першої інстанції на даному етапі провадження (продовження застосування запобіжного заходу) не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. У зв`язку з цим, клопотання сторони захисту на стадії підготовчого судового засідання про необхідність дослідження доказів, які стосуються безпосередньо доведеності чи не доведеності вини обвинуваченого, не відповідає процесуальним повноваженням суду, які чітко передбачені ст.314 КПК України.

Наведені апеляційні доводи захисником, зокрема те, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не тільки зменшились, а загалом відсутні, в даному випадку, з урахуванням наведеного, є необґрунтованими.

В ході апеляційної перевірки матеріалів провадження, судом апеляційної інстанції не встановлено тих беззаперечних стримуючих факторів котрі переконливо забезпечили б належну процесуальну поведінку обвинуваченого в разі зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який, на що наголошує адвокат в своїй апеляційній скарзі.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи сторони захисту та обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу останньому.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та в ході апеляційного розгляду останнім та його захисником не доведені.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в разі зміни виду запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, а саме домашній арешт, на чому наполягає адвокат в скарзі, може призвести до спроб обвинуваченого переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на свідків, потерпілого, експерта) та вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, вирішуючи клопотання, як прокурора про продовження строку тримання під вартою, так і обвинуваченого та його захисника щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (незаконно впливати на свідків, потерпілого), вчинити інше кримінальне правопорушення, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом першої інстанції і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з 29 грудня 2020 року по 26 лютого 2021 року включно без визначення розміру застави, без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :