Справа № 204/3460/20
Провадження № 1-кп/204/591/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 липня 2020 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000998 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 жовтня 2019 року з угодою про визнання винуватості за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, маючого середню спеціальну освіту, раніше не судимого, військовослужбовця строкової військової служби, першого евакуаційного взводу, евакуаційної роти, ремонтно - відновлювального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

Солдата ОСОБА_6 , 14 січня 2019 року наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 10 (по стройовій частині), зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та призначено на посаду діловода служби ракетно артилерійського озброєння військової частини НОМЕР_2 .
В подальшому, наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 15-РС (по стройовій частині) від 10 квітня 2019 року, солдату ОСОБА_6 присвоєно військове звання «старший солдат».
Старший солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про Оборону України», особливий період період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій, та відповідно до ч. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку», особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України про часткову мобілізацію», з 20 січня 2015 року в Україні діє особливий період.
У відповідності до нової редакції статті 407 КК України внесеної Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі військові злочини», який опубліковано у журналі Голос України від 04 березня 2013 року № 39, зазначено, що до ст. 407 КК України внесені зміни та її доповнено ч. 4, яка передбачає відповідальність за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду. Зазначені зміни набирають законної сили на наступний день після опублікування, тобто 05 березня 2015 року. Таким чином, старший солдат ОСОБА_6 вчинив злочин в умовах особливого періоду.
27 серпня 2019 року старший солдат ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи мір для повернення до військової частини НОМЕР_2 , про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.
21 травня 2020 року старший солдат ОСОБА_6 самостійно прибув до військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України та повідомив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.
Таким чином, 27 серпня 2019 року старший солдат ОСОБА_6 умисно не з`явився вчасно на службу з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 21 травня 2020 року.
Умисні дії ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразилися у нез`явленні вчасно на службу з лікувального закладу, без поважних причин, вчиненому в умовах особливого періоду (крім воєнного стану), військовослужбовцем (крім строкової служби), вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 407 КК України.
Під час досудового розслідування між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 та підозрюваним у цьому провадженні військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 старшим солдатом ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 , 29 травня 2020 року було укладено угоду про визнання винуватості, що містять повне формулювання обвинувачення, його правову кваліфікацію за ч. 4 ст. 407 КК України, де вказано, що підозрюваний ОСОБА_6 під час досудового розслідування повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, щиро розкаявся у скоєному ним злочині. З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, враховуючи, що вчинений ОСОБА_6 злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України являється тяжким злочином, враховуючи особу винного, який позитивно характеризується, обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, сторони погоджуються на призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. Сторони погоджуються на призначення такого покарання, розуміють наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України. Також зазначили, що ОСОБА_6 зобов`язується сплатити штраф в місячний строк після набрання вироком суду законної сили.
Розглянувши в підготовчому судовому засіданні угоду між прокурором та підозрюваним, за участю захисника, про визнання винуватості, вислухавши з приводу цього пояснення сторін про затвердження угоди, перевіривши укладену угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам діючого кримінального процесуального законодавства, роз`яснивши сторонам наслідки її затвердження, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості може бути затверджена та обвинуваченому призначене узгоджене покарання.
Відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Згідно абз. 2 п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
При укладенні угоди про визнання винуватості прокурором враховані обставини, зазначені у ст. 470 КПК України, а саме ступінь сприяння обвинуваченим ОСОБА_6 у проведенні кримінального провадження щодо нього, характер і тяжкість обвинувачення.
Як вбачається з пояснень обвинуваченого та міркувань прокурора, захисника в суді, змісту угоди про визнання винуватості, вона укладена на добровільних засадах, ця угода не суперечить вимогам КПК України та інтересам суспільства, не порушує прав, свобод та інтересів сторін або інших осіб, відсутні відомості, що вона укладена через застосування насильства, примусу, погроз; у матеріалах провадження зафіксовані фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, що дають об`єктивні підстави для визнання винуватості обвинуваченого у його вчиненні.
За наведених обставин, слід затвердити укладену 29 травня 2020 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 та підозрюваним у цьому провадженні військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 старшим солдатом ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 475 КПК України.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 69, 374, 468-475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29 травня 2020 року між прокурором військової прокуратури Дніпропетровського гарнізону Південного регіону України лейтенантом юстиції ОСОБА_4 та підозрюваним у цьому провадженні військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 старшим солдатом ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання з застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати відсутні.
У разі невиконання затвердженої судом угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив угоду, з клопотанням про скасування вироку протягом встановленого строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України.
Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її після подачі до суду відповідної заяви.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, обвинуваченим, його захисником, з підстав, передбачених п.1 ч.4 ст. 394 КПК України, а прокурором виключно з підстав, передбачених п. 2 ч.4 ст. 394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1