КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
07 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретаря ОСОБА_4
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тростинка Васильківського району Київської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, має на утриманні малолітню дитину: 2009 року народження, офіційно не працюючого, раніше не судимого, проживаючого в АДРЕСА_1 ,
по обвинуваченню у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.263 КК України,
за участі:
прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2020 ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред?явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.263 КК України, та виправдано його на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України ? не доведено, що злочини, передбачені ч.3 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.263 КК України вчинено дудкою ОСОБА_10 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в яких просить апеляційний суд вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2020 скасувати у зв?язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання: за ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна; за ч.2 ст.317 КК України у виді позбавлення волі на строк 04 роки; за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 04 роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією майна.
В обґрунтування апеляційних вимог прокурор вважає, що суд дійшов до помилкового висновку, що ухвала слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2014 про дозвіл на проведення обшуку є недопустимим доказом, оскільки на думку апелянта ст.235 КПК України не зобов?язує описувати інші обставини, які прямо не визначені в ст.235 КПК України, тоді як про знаряддя кримінального правопорушення або майно, здобуте в результаті його вчинення, відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення в певному місці ? містяться в матеріалах кримінального провадження, а саме в протоколах слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, а не в змісті ухвали, інакше зібрана в ході досудового розслідування інформації буде розголошена. Зазначає, що судом не враховано, що під час обшуку 17.10.2014 було вилучено речі, які входили до переліку та щодо яких надано дозвіл на відшукання в ухвалі слідчого судді від 17.10.2014, а тому це майно не є тимчасово вилученим та не потребує додаткового накладення арешту.
Також в апеляційній скарзі прокурором вказується, що суд безпідставно у вироку послався на ч.1 ст.310 КК України, оскільки ОСОБА_8 таке обвинувачення не пред?являлось. Крім того, на переконання апелянта, судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про допит ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , не взято до уваги показання ОСОБА_8 щодо місця його проживання та його явки з повинною, не враховано довідку-характеристику з місця проживання ОСОБА_8 , не зважено на показання свідка ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, який приймав участь в суді першої інстанції, думку сторони захисту, які заперечили проти поданої прокурором апеляційної скарги, пояснення учасників судового провадження та відповіді на запитання суду, дослідивши за клопотанням прокурора відомості, які характеризують особу обвинуваченого, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних вимог прокурора, з огляду на наступне.
Ч.1 ст.404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, в апеляційній скарзі сторона обвинувачення ставить під сумнів надану судом першої інстанції оцінку ухвалі слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2014, показанням самого обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_13 а також довідці-характеристиці з місця проживання ОСОБА_8 .

Однак, прокурор, який подав апеляційну скаргу та прокурор, який підтримував подану апеляційну скаргу під час апеляційного розгляду даного кримінального провадження, правом на заявлення клопотань про передослідження вказаних письмових доказів та про повторний допит обвинуваченого та свідка не скористались.

У рішенні ЄСПЛ "Асіміонесе проти Республіки Молдова" (заява №74542/12) зазначається, якщо апеляційний суд покликаний розглянути справу як щодо фактів так і права та повинен надати належну правову оцінку про винуватість чи невинність заявника, він не може, в межах справедливого судового розгляду, належним чином з`ясувати ці питання без безпосередньої оцінки доказів.

Правилами ч.1 ст.23 КПК України встановлено, що суд досліджує докази безпосередньо.
Частиною четвертою статті 95 КПК України визначено, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 цього Кодексу.
Згідно приписів ч.1 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відтак, апеляційний суд позбавлений можливості самостійно ініціювати питання щодо повторного дослідження доказів, оцінка яких в апеляційній скарзі ставиться під сумнів, тоді як від сторони обвинувачення таких клопотань не надходило.
А тому, виходячи з того, що апеляційним судом безпосередньо ухвала слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2014 про дозвіл на проведення обшуку не досліджувалась, а показання обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_13 безпосередньо не сприймались, то колегія суддів погоджується з оцінкою, наданою вказаним доказам судом першої інстанції.
Крім того в апеляційній скарзі прокурор вказує на допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону і не конкретизує які саме вимоги КПК України судом були порушені, з огляду на що такі доводи також перевірці не підлягають.

Також за клопотання прокурора, заявленого в судовому засіданні від 07.07.2020, апеляційним судом було повторно досліджено характеризуючі особу обвинуваченого дані, а саме: ксерокопію паспорта громадянина України ОСОБА_8 ; вимогу про судимість; довідку-характеристику від 06.11.2014 №278 на ОСОБА_8 із Тростинської сільської ради щодо місця проживання і реєстрації ОСОБА_8 та його характеристики; характеристику КП "Батиївське" від 06.11.2014; річний екіприз за 2014 рік; довідку №9 щодо стану здоров?я ОСОБА_8 (т.1, а.с. 194-199).

На переконання апеляційного суду вказані докази не спростовують висновків суду першої інстанції щодо недоведеності вчинення ОСОБА_8 злочинів, передбачених ч.3 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.263 КК України.

За таких обставин, оскільки доводи прокурора в ході їх перевірки в апеляційному порядку свого підтвердження не знайшли, клопотань про передослідження з боку сторони обвинувачення в апеляційній інстанції не надходило, враховуючи положення ч.1 ст. 26 КПК України , що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим кодексом, то підстав для скасування вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2020 та ухвалення нового обвинувального вироку, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу прокурора Васильківського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 з доповненнями, залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18.11.2020, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим у пред?явленому обвинуваченні за ч.3 ст.307, ч.2 ст.317, ч.1 ст.263 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, ? залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на дану ухвалу може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.
СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3