Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/526/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 307 (229-1) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2020 року. Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави,

за участю учасників судового провадження:

- прокурора ОСОБА_8 ,
- захисника адвоката ОСОБА_7 ,
- обвинуваченого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002229стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 та ч.2 ст.309 КК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 27.05.2020 суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на два місяці по 27 липня 2020 року включно.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції вказав, що ризики встановлені ст.177 КПК України ( продовжити вчиняти інші злочини, ухилятись від суду, перешкоджати подальшому кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків ) продовжують існувати, а тому суд першої інстанції дійшов до висновку за необхідне продовжити обвинуваченому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати стосовно його підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки прокурором не надано жодних доказів, які б підтверджували зазначені в клопотанні обґрунтовані наявні ризики, що прокурором не доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Посилаючись на зазначене, вимоги ряду статей КПК України, Рішення ЄСПЛ просив задовольнити апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, висновок прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги адвоката, перевіривши надані апеляційному суду матеріали справи, зваживши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.
Згідно положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно містити, зокрема, виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до статей 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст.201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно практики Європейського суду з прав людини, судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження його застосування має містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання (продовження), так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення злочину, врахування особи винного та інших обставин, зокрема ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України. Слідчому судді, суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи, є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції. Саме така правова позиція ЄСПЛ знайшла своє відображення у справі "Белевитський проти Росії", 1 березня 2007 року пункти 111 112.
Колегія суддів враховує, що відповідно ряду рішень Європейського суду з прав людини, посилання на тяжкість кримінального правопорушення, саме по собі не є достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу.

ЄСПЛ висловлено позицію, що зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші аргументи для продовження тримання під вартою (рішення «Харченко проти України»).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, щоб переконати апеляційний суд у необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки в направлених до апеляційного суду матеріалах відсутнє вмотивоване, з посиланням на наявні підтверджені відповідними доказами ризики клопотання прокурора, а саме по собі посилання прокурора на тяжкість кримінального правопорушення, можливість впливу на свідків не є достатньою підставою для продовження обвинуваченому найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того апеляційний суд враховує пілотне Рішення Європейського суду з прав людини прийняте 30.01.2020 у справі Сукачов проти України (Заява №14057/17) в якому Судом наголошено на тому, що проблеми умов утримання в останні роки не зменшилися та наголосив на необхідності здійснення Урядом індивідуальних заходів направлення на їх усунення. Окрім всього Високий Суд вважає важливим підкреслити проблему переповненості, яку Україна неминуче повинна буде розглянути при втіленні цього рішення. Він повторює, що коли держава не може гарантувати кожному ув`язненому умови, які відповідають статті 3 Конвенції, найбільш доречним рішенням проблеми переповненості буде зменшення кількості утримуваних осіб шляхом частішого використання заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, і шляхом мінімізації використання попереднього ув`язнення (пункт 146).

Із врахуванням зазначеного вище, обставин справи, особи ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання де характеризується позитивно, обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, від яких не настало тяжких і невідворотних наслідків, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на теперішній час існують підтверджені відповідними доказами ризики, передбачені ст.177 КПК України або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, згоду матері обвинуваченого ОСОБА_11 , яка не заперечувала проти застосування сину ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за місцем її проживання, колегія суддів дійшла переконливого висновку про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст.194 КПК України та вважає, що цей запобіжний захід зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого на час подальшого судового розгляду.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 травня 2020 року, якою обвинуваченому продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою змінити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 такі обов`язки:

- заборонити залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 цілодобово;

- прибувати до суду за першою вимогою;

- надавати можливість з`являтися по місцю проживання обвинуваченого ОСОБА_6 працівникам поліції та вимагати від обвинуваченого усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт громадянина України та ( паспорти ) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування з потерпілим та свідками в даному кримінальному проваджені, за винятком участі в процесуальних діях в суді;

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього вище наведених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Підозрюваного ОСОБА_6 звільнити з під варти негайно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_6 та направити начальнику Головного управління Національної поліції у Кіровоградській області для виконання та постановлення на облік обвинуваченого для здійснення контролю.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3