Провадження №1-кс/463/5625/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року Личаківський районний суд м. Львова
Cлідчий суддя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні його потерпілим , -
в с т а н о в и в:

До суду надійшла ОСОБА_3 на постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні його потерпілим .
Скаргу мотивує тим, що ним була подані заяви про вчинення кримінальних правопорушень Згідно ухвали слідчих суддів Личаківського районного суду м. Львова були внесені відомості до ЄРДР 23.10.2020 постановою процесуального керівника матеріали кримінальних проваджень були об`єднані в одне провадження та присвоєно номер кримінального провадження 0000141. 23.10.2020 року слідчому було скеровано клопотання про визнання його потерпілим у вказаному кримінальному провадженні, оскільки йому вказаними кримінальними правопорушеннями була спричинена шкода у розмірі 1000000 гривень 27.10.2020 року була винесена постанова про відмову у визнанні його потерпілим в кримінальному провадженні № 0000141. Вважає таку постанову неправомірною, оскільки вказаними кримінальними правопорушеннями йому була спричинена шкода в розмірі 1000000 гривень, а відтак вимушений звернутися з скаргою в суд, просить скаргу задоволити. Крім того просить зобов`язати слідчого вручити йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого та стягнути з ТУ ДБР у м. Львові транспортні витрати та витрати по відриву від звичайних занять понесені ним при розгляді вказаної скарги
В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав в повному обсязі та просив її задоволити. Крім того, подав документи, що на його думку, свідчать про понесені ним витрати..
Слідчий ТУ ДБР у м. Львові в судове засідання не з`явився, його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги .
Дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступних висновків:
Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Згідно з ч.5 ст.55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів скарги, матеріалів кримінального провадження та постанови про відмову у визнанні потерпілим, ОСОБА_3 звертався з заявою про вчинення стосовно нього ряду кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 256, ч.2 ст.364,ч.2 ст.366,ч.2 ст. 367,ч.1 ст. 396,ч.3 ст.382,ч.3 ст.369-2,ч.2 ст. 369-2,ч.2 ст.366,ч.1 ст. 396 КК України В клопотанні від 23.10.2020 року про визнання його потерпілим, ним було зазначено обставини вчинення кримінального правопорушення та факти завдання йому шкоди і сума завданої,на його думку шкоди, однак згідно постанови слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові йому було відмовлено, оскільки він не довів фактів спричинення ні матеріальної, ні фізичної, а ні моральної шкоди.
У відповідності до п.33 рішення ЄСПЛ «Шмалько проти України та п.44 рішення ЄСПЛ «Далбан проти Румунії» визначено, що термін «потерпілий» у сенсі ст.. 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності,яка є предметом судового розгляду. При цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.
Зважаючи на той факт, що у заяві про вчинення злочину та з матеріалів самого кримінального провадження досліджених в судовому засіданні вбачається ймовірність завдання йому моральної шкоди згаданим кримінальним правопорушенням, керуючись принципом змагальності, вважаю, що скаргу слід задоволити частково, а саме: скасувати постанову слідчого ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000141.
Що ж стосується прохальної частини скарги щодо зобов`язання слідчого ТУ ДБР у м. Львові про вручення пам`ятки про права та обов`язки потерпілого, то слід зазначити, що слідчий суддя не вправі перебирати на себе функції інших учасників кримінального провадження, у тому числі і функцію процесуального керівництва досудового розслідування, а також втручатись у закріплену ст. 40 КПК України процесуальну самостійність слідчого,а тому така вимога не підлягає до задоволення.
Крім того, досліджуючи докази надані скаржником на підтвердження понесених ним витрат,слід зазначити, що скаржник подав квитки,які надають право на проїзд у громадському транспорті, однак на даних квитках не зазначено часу коли скаржник скористався такими послугами,а на частині квитків присутній надпис, що квиток без відмітки компостера є недійсним, і такої відмітки на них не має, а відтак приходжу до висновку, що скаржником не доведені витрати зазначені в скарзі.
Керуючись вимогами статей,22,26,220,221,303,306,309,372 КПК України, -

ухвалив:
Скаргу задоволити частково.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000141 від 05.02.2020 року .
Зобов`язати слідчого ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_4 повторно розглянути клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим із врахуванням обставин зазначених у вказаній ухвалі.
В решті вимог-відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1