Справа № 1-430/05
У Х В А Л А

02 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі головуючої судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі в місті Львова, клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Львова, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 03.10.2005 року, -

В С Т А Н О В И В:

03.10.2005 року, вироком Шевченківського районного суду м.Львова, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.187 ч.2 КК України та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років, з конфіскацією всього особистого належного йому майна.

20.12.2005 року, ухвалою Апеляційного суду Львівської області, вирок Шевченківського районного суду м.Львова, від 03.10.2005 року залишено без змін, а апеляцію засудженого та його захисника ОСОБА_4 -без задоволення.

06.01.2006 року, Шевченківським районним судом м.Львова, на адресу Франківського ВДВС м.Львова, було надіслано виконавчий лист про конфіскацію майна, належного ОСОБА_3 на праві приватної власності.

Засуджений ОСОБА_3 , звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова, з заявою у якому клопоче про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Шевченківського районного суду м.Львова від 03.10.2005 року.

У відповідності до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог, передбачених ч.1 п.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк два роки у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Ч.2 цієї статті, передбачено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням, призначеним за вироком суду.

Положення вищевказаної статті КК України, передбачають нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлюють імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання, зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджений до певного виду покарання особа, не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Положення ст.80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Враховуючи вищевказане, те, що засуджений, перебував під вартою з 21.04.2005 року та на підставі вироку Шевченківського районного суду м.Львова, від 03.10.2005 року, а звільнений з місць позбавлення волі у 2012.році, а тому об`єктивно не міг ухилятись від відбування покарання у виді конфіскації усього належного йому майна, яке є його власністю, за вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 03.10.2005 року, у зв`язку із чим перебіг строків давності не переривався і формально минув, з метою недопущення порушення конституційних прав ОСОБА_3 , враховуючи необхідність покращення становища засудженого, суд приходить до висновку, що його клопотання підлягає до задоволення і він має бути звільнена від відбування додаткового покарання у виді конфіскації усього належного йому майна яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.

Крім того, суд враховує наявні в матеріалах справи відповіді Франківського ВДВС ЛМУЮ, про те, що з часу набрання вироком, законної сили та по даний час, будь-яке майно, належне засудженому ОСОБА_3 конфісковано в дохід держави не було.

Приймаючи таке рішення, суд враховує суперечності норм матеріального права, що передбачені у ст.12 та ч.1 п.1 ст.80 КК України, однак при прийняті рішення керується саме останніми, оскільки це поліпшує становище засудженого ОСОБА_3 .

Керуючись п. 9 розділу ХІ КПК України ( в ред. 2012 року), ст.ст. 409, 411 КПК України (в ред. 1960 року), на підставі ч.1 п.1 ст.80 КК України, суд -

п о с т а н о в и в :

клопотання засудженого ОСОБА_3 , про звільнення його від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Шевченківського районного суду м.Львова, від 03.10.2005 року, задовольнити.

ОСОБА_3 , звільнити від відбування додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Шевченківського районного суду м.Львова, від 03.10.2005 року та скасувати арешти нерухомого майна.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду, через Шевченківський районний суд м.Львова, протягом 7 (семи) днів з дня її винесення.

Суддя ОСОБА_1