ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/4156/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1659/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Билбасівка Слов`янського району Донецької області, громадянка України, маюча неповну середню освіту, не працююча, не заміжня, маюча на утриманні малолітню дитину, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима 25 червня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та їй призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року та призначено остаточне покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання 7 квітня 2020 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 7 квітня 2020 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цим же вироком суду ОСОБА_9 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, вирок відносно якої ніким не оскаржений.
Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 солідарно на користь держави 1307 грн. 60 коп. в рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Крім того, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2020 року було виправлено описку, допущену в шостому абзаці резолютивної частини вироку та зазначено, що на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_9 визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

7 квітня 2020 року, приблизно о 12 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з проникненням у житло, діючи повторно за попередньою змовою групою осіб, прибули до будинку АДРЕСА_3 . Там, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зустріли потерпілого ОСОБА_11 , та з метою отримати безперешкодний доступ до житла останнього, ввели його в оману стосовно своїх особистостей, повідомивши, що вони є працівниками соціальних служб, та прибули з метою надання допомоги особам похилого віку. В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжуючи свої злочинні дії, запропонували потерпілому ОСОБА_11 пройти до житла останнього та разом з потерпілим ОСОБА_11 пройшли до квартири АДРЕСА_4 , де знаходилась в цей час дружина потерпілого - ОСОБА_12 .

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , шляхом обману ОСОБА_11 та ОСОБА_13 отримали безперешкодний доступ до їх житла, тим самим проникли до нього з метою викрадення майна останніх. Далі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебуваючи у вказаній квартирі, таємно викрали майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: мобільний телефон «Fly FF180» в корпусі чорного кольору, вартістю 600 гривень; мобільний телефон «Nokia 3500c» в корпусі червоного кольору, вартістю 400 гривень; наручний годинник «Laros» з шкіряним ременем коричневого кольору, вартістю 250 гривень; медаль з металу білого кольору «За довгорічну і добросовісну працю», яка не має матеріальної цінності для потерпілого; орден «Почесний ветеран праці», який не має матеріальної цінності для потерпілого; кулон виготовлений з металу білого кольору у вигляді підкови з восьмикінечною зіркою по центру, який не має матеріальної цінності для потерпілого; шкіряний гаманець чорного кольору, який не має матеріальної цінності для потерпілого; хрестик, виготовлений з металу білого кольору на білій нитці, який не має матеріальної цінності для потерпілого; грошові кошти потерпілої ОСОБА_12 в сумі 1650 гривень; хрестик з ланцюжком, виготовлені з металу жовтого кольору, який не має матеріальної цінності для потерпілої ОСОБА_12 .

З викраденим майном, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зникли з місця скоєння злочину, однак біля будинку № 3 по вул. Добролюбова в м. Запоріжжя були зупинені працівниками поліції. Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завдали матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_11 на загальну суму 1250 гривень, а потерпілій ОСОБА_12 на загальну суму 1650 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_7 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію судом її дій, вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час проголошення оскаржуваного вироку суддя ОСОБА_1 зазначив про призначення їй покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, що підтверджується технічним записом судового засідання.

Разом з тим, в подальшому судом було необґрунтовано змінено призначене їй покарання на покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Просить ухвалити рішення, яким уточнити, що ОСОБА_7 призначено покарання саме у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинувачену ОСОБА_7 , яка просила залишити їй покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, її захисника, який залишив вирішення цього питання на розсуд суду та просив зарахувати строк за вироком Деснянського районного суду м. Києва, захисника обвинуваченої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , яка також залишила вирішення цього питання на розсуд суду, прокурора, який посилаючись на ст. 71 КК України заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченій останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 3 ст. 185 КК України є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі доказами, які досліджувались за згодою усіх учасників провадження, у тому числі, обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, і в апеляційній скарзі не оспорюються.
За змістом апеляційної скарги обвинувачена висловлює свою незгоду із вироком суду відносно неї від 5 серпня 2010 року, але фактично оскаржує рішення суду першої інстанції, постановлене після ухвалення вказаного вироку, а саме - ухвалу суду від цієї ж дати, якою суд за власною ініціативою виправив описку в резолютивній частині вироку.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності вказаної ухвали суду про виправлення описки у вироку, постановленої в порядку ст. 379 КПК України, є обґрунтованими.
Відповідно до ч. 1 ст. 379 КПК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні.
Як вже було вказано вище, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2020 року було виправлено описку, допущену в шостому абзаці резолютивної частини вироку та зазначено, що на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді 4 років 3 місяців позбавлення волі.

Однак, колегія суддів вважає, що виправлення описки в частині вироку, яка стосується застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченій остаточного покарання, та як наслідок, призначення особі більш суворого покарання, ніж призначено вироком суду, є недопустимим, оскільки це змінює зміст судового рішення та погіршує становище обвинуваченої.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції про виправлення описки є незаконною та підлягає скасуванню.
З приводу безпосередньо оскаржуваного вироку суду колегія суддів зазначає, що у резолютивній частині вироку при призначенні ОСОБА_7 покарання на підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2018 року, було зазначено про призначення ОСОБА_7 остаточного покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, яке є меншим за розміром покаранням, ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Таким чином, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ч. 4 ст. 71 КК України.
Разом з тим, оскільки при постановленні вироку судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 остаточного покарання, а внесення відповідних коректив у вирок з метою приведення його у відповідність з вимогами законності і обґрунтованості неможливе без погіршення становища обвинуваченої, враховуючи, що в даному кримінальному провадженні прокурор, потерпілий чи його представник не подавали апеляційні скарги на оскаржуваний вирок, колегія суддів позбавлена можливості усунути цю помилку та ухвалити новий вирок, що прямо заборонено ч. 1 ст. 421 КПК України.
На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2020 року у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишити без змін.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2020 року про виправлення описки, якою було викладено шостий абзац резолютивної частини вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 серпня 2020 року наступним чином: «На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25.06.2018 року, остаточно призначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді 4 (чотирьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.» скасувати.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду, а засудженою ОСОБА_7 , яка утримується під вартою в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 335/4156/20