Справа № 577/5414/17
Провадження № 1-і/577/6/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"18" листопада 2020 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, не одруженого, раніше судимого: 1) 04.03.1996 року Конотопським районним судом за ст.ст. 140 ч. 2, 45 КК України ( в ред. Закону України 1960 року) до 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік; 2) 22.01.1997 року Конотопським районним судом за ст.ст. 81 ч. 3, 140 ч. 3, 42 КК України (в ред. Закону України 1960 року) до 3 років позбавлення волі; 3) 03.02.1999 року Конотопським районним судом за ст. 140 ч. 2 КК України (в ред. Закону України 1960 року) до 1 року позбавлення волі; 4)18.07.2001 року Талалаївським районним судом Чернігівської області за ст.ст. 140 ч. 2, 140 ч. 3, 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 5) 27.11.2008 року Красногвардійським районним судом Харківської області за ст.ст. 185 ч. 3, 187 ч. 3, 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини майна у кримінальному провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001360 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_7

за ч. 3 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ :

В провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001360 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України.

Ухвалою судді від 22.09.2020 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 20.11.2020 року.

Пунктом 20-5 розділу XI Перехідних положень КПК України тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено такі особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження, зокрема у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.11.2020 року для розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 визначено суддю ОСОБА_1 .

У клопотанні прокурор просить продовжити встановлений запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 . На обґрунтування прокурор зазначила, що 10.11.2017 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою , який був продовжений судом, строк якого закінчується 20.11.2020 року о 24 год. 00 хв. Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України судом були встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися.

Прокурор зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого згідно санкції ст. 186 ч. 3 КК України йому загрожує суворе покарання у вигляді позбавлення волі строком від 4 до 8 років Обвинувачений ніде не працював, не мав будь-якого законного джерела прибутку. Раніше неодноразово судимий, кожного разу за вчинення корисливих злочинів, має не зняті та не погашені судимості. Крім того, на даний час на розгляді Бахмацького районного суду Чернігівської обл. також знаходиться кримінальне провадження №0000810 від 02.11.2017 року по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 186 КК України. Вказані факти характеризують обвинуваченого як особу, схильну до скоєння злочинів, що свідчить про можливість скоєння ним нових злочинів. Крім того, ОСОБА_7 не має постійного місця проживання, мешкав без реєстрації за межами Сумської обл. в с. Леб`яже Зачепилівського р-ну Харківської обл., куди виїхав одразу після скоєння злочину та переховувався від органів досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності. Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив активні дії по знищенню викраденого у ОСОБА_9 майна, спаливши у грубі мобільний телефон потерпілої з метою приховання слідів злочину, що свідчить про перешкоджання кримінальному провадженню, а отже, за вказаних обставин він може і надалі переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання підтримала, просить його задовольнити. Зазначила, що ризики не зменшилися.

Обвинувачений ОСОБА_7 , проти задоволення клопотання заперечує. Просить застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_10 зазначає про те, що жоден із ризиків, заявлених прокурором, ним не доведений та не підтверджений в суді. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 має непрацездатну матір, на даний час стан його здоров`я погіршився.Крім того, ОСОБА_7 зареєстрований в с. Дептівка в будинку матері.

Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заперечують проти задоволення клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти задоволення клопотання.

Суд заслухавши учасників процесу виходить з наступного.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду від 22.09.2020 року під головуванням судді ОСОБА_11 обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 20.11.2020 року до 24.00 год.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у п. 79 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, згідно якої питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченими переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину може вдатися до відповідних дій.

Крім того, суд враховує, що обвинувачений обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від чотирьох до восьми років. Між тим, обвинувачений ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, звільнився з місць позбавлення волі лише 17.02.2017 року, що беззаперечно свідчить про стійку антисоціальну поведінку обвинуваченого, який на шлях виправлення не став, знову вчинив злочин.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В свою чергу, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , даних про особу обвинуваченого, який не має постійного місця роботи, соціальних зв`язків, має судимості, суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.

Посилання обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я є необґрунтованими.

Оскільки, в судовому засіданні не здобуто відомостей, які безумовно свідчили про неможливість тримання обвинувачених під вартою, зокрема за станом здоров`я, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України, суд доходить переконанню, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Посилання захисника про на те, що обвинувачений має непрацездатну матір, є тими обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання про призначення покарання, однак такі не є безумовною підставою для застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Отже, враховуючи, що дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 спливають 20.11.2020 року, судове провадження не може бути завершене до спливу цього строку, підстав для зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який на даний час не має і учасниками процесу докази на підтвердження цих підстав суду надані не були; продовжують існувати ризики, зазначені в ухвалі слідчого судді та на підставі яких був обраний цей запобіжний захід.

Тому суд приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 необхідно продовжити на строк 60 днів.

Керуючись ст.ст. 177, 183, 331 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ :

Обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше встановлений запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів до 16 січня 2021 року до 24.00 год.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її проголошення через Конотопський міськрайонний суд, а обвинуваченому з моменту отримання її копії.

СуддяОСОБА_1