Ухвала
Іменем України
19 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 554/5718/19
провадження № 51-4975ск20
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року,
встановила:
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2020 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Київського районного суду м. Полтави від 05 липня 2019 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 1 місяць,
засуджено до покарання у виді позбавлення волі:
- за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України на строк 1 рік;
- за ч. 2 ст. 185 КК України на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання

у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового складання до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Полтави

від 05 липня 2019 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.
Вирішено питання про долю речових доказів та про стягнення судових витрат

у кримінальному провадженні.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він у 2019 році, перебуваючи в приміщеннях магазинів у м. Полтаві, з торгівельних полиць повторно таємно викрав чуже майно, а саме:
- 25 травня близько 16:50 з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на

АДРЕСА_2 , два зарядні пристрої загальною вартістю 314 грн, які належали ФОП ОСОБА_5 ;
- 27 квітня близько 17:40 з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_3 , два комплекти постільної білизни загальною вартістю 433,34 грн, які належали ФОП ОСОБА_5 ;
- 01 серпня близько 11:50 з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на

АДРЕСА_4 , чотири упаковки розчинної кави загальною вартістю 543,80 грн, яка належала ТОВ «Український Рітейл»;
- 03 серпня близько 12:08 з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на

АДРЕСА_4 , шість упаковок розчинної кави загальною

вартістю 815,70 грн, яка належала ТОВ «Український Рітейл»;
- 23 червня близько 15:00 з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на

АДРЕСА_5 , продукти харчування загальною вартістю 669, 76 грн, які належали ТОВ «Український Рітейл»;
- 03 вересня близько 15:20 з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_3 , комплект постільної білизни вартістю 248,67 грн, яка належала

ФОП ОСОБА_5 .
Викраденим ОСОБА_4 розпорядився на власний розсуд, завдавши потерпілим матеріальної шкоди на вказані суми.
Крім того, 12 грудня 2019 року близько 17:20 ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_6 , вчинив спробу повторно таємно викрасти комплект постільної білизни вартістю

305 грн, яка належала ФОП ОСОБА_6 . Однак, ОСОБА_4 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив його з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий при виході з приміщення магазину працівниками охорони.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 03 серпня 2020 року зазначений вирок щодо ОСОБА_4 залишено без зміни.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, просить змінити оскаржувані судові рішення щодо нього, призначивши йому мінімальний строк покарання.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Як убачається із доданих до касаційної скарги копій судових рішень вказаних вимог суди дотримались.
Обираючи ОСОБА_7 вид та міру покарання, суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше судимий за злочини проти власності, має не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став, не працевлаштований, регулярного заробітку не має, завдану шкоду потерпілим не відшкодував, за місцем проживання характеризується посередньо, не перебуває обліках у нарколога, невролога та психіатра.
Повною мірою врахувавши вказані обставини в їх сукупності, а також зваживши на обтяжуючу покарання обставину рецидив злочину та обставини, що пом`якшують покарання, якими визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1

ст. 70, ч. 1 ст. 71 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 2 роки 2 місяці.
Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість не вбачається. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі засудженого.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого щодо суворості призначеного покарання, які аналогічні доводам його касаційної скарги, та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення обґрунтовано залишив вирок без зміни.
При цьому суд апеляційної інстанції слушно зазначив, що по своєму виду та розміру призначене ОСОБА_4 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчиненню нових злочинів.
Ухвала апеляційного суду достатньо мотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
З огляду на наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та копій оскаржуваних судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів
постановила:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Октябрського районного

суду м. Полтава від 06 лютого 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 03 серпня 2020 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3