КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

власника майна ОСОБА_7

представника МВС ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року,-

В с т а н о в и л а:
Цією ухвалою задоволено клопотання Міністерства внутрішніх справ України про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме: на майно ОСОБА_9 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 4096. 20.11.2009; на майно ОСОБА_7 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року щодо арешту майна, належного ОСОБА_7 , а саме: частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання щодо арешту вказаного майна.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що жодній особі у кримінальному провадженні, у тому числі і ОСОБА_10 , не повідомлено про підозру. Крім того, до клопотання про арешт майна не було додано цивільного позову та постанови слідчого про визнання МВС України цивільним позивачем у справі. Посилання у тексті клопотання про наявність таких документів саме по собі не може свідчити про їх наявність та зміст. Окрім цього, ОСОБА_7 жодним чином не несе цивільну відповідальність за шкоду, яка, на думку органу досудового розслідування, завдана діями її сина, ОСОБА_9 , юридичній особі МВС України, оскільки останній є повнолітнім, дієздатним та осудним. Крім того, будь-які дані, котрі б вказували на те, що майно на яке накладено арешт на яке належить ОСОБА_7 відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, відсутні.

Щодо пропущення строку на апеляційне оскарження, то, як зазначає апелянт, розгляд клопотання проводився без повідомлення власника майна або її представника, копія оскаржуваного рішення отримана лише 26.02.2020 року, а апеляційна скарга подана в строк, визначений ч. 3 ст. 395 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думку власника майна та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, представника МВС про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, дослідивши матеріали провадження та перевіривши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Враховуючи ті обставини, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення власника майна або її представника, колегія суддів, виходячи з положень ст. 395 КПК України, погоджується з доводами апелянта щодо своєчасного оскарження ухвали слідчого судді.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні ГСУ НП України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000035 від 14.01.2020 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 357, ч. 5 ст. 191 КК України.

17.02.2020 року представник МВС ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна, а саме: частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 4096. 20.11.2009, належного ОСОБА_9 ; частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , належного ОСОБА_7 , посилаючись на наявність правової підстави, передбаченої ч. 6 ст. 170 КПК України.

На обґрунтування вказаного клопотання про арешт майна зазначено про те, що Міністерство внутрішніх справ є єдиним засновником Державного підприємства МВС України «Інформ-Ресурси». Статут ДП МВС України «Інформ-Ресурси» затверджено наказом МВС від 19.09.2008 №495. На сьогодні ДП МВС України «Інформ-Ресурси» перебуває в стадії ліквідації. Керівником ДП МВС України «Інформ-Ресурси» було призначено на контрактній основі ОСОБА_9 . На балансі ДП МВС України «Інформ-Ресурси» знаходився комплекс нежитлових будівель, розташованих на земельній ділянці площею 12563,67 га (номер кадастрового плану 82:244:0116) за адресою: місто Київ, проїд Військовий, 8. 28.08.2018 ДП МВС України «Інформ-Ресурси» в особі директора ОСОБА_9 продало вказане нерухоме майно ТОВ «Персевбуд» за договором купівлі-продажу за 18 999 840,00 грн., у тому числі з ПДВ 3166640,00 грн. Вказані кошти після підписання договору купівлі-продажу надійшли на розрахунковий рахунок ДП МВС України «Інформ-Ресурси». Згідно з висновком аудиту, отримані в результаті продажу нерухомого майна кошти директор ДП МВС України «Інформ-Ресурси» ОСОБА_9 безпідставно перерахував на розрахункові рахунки ТОВ «Коссад Решерш», ТОВ «Лакіне», ТОВ «Дюнкерс». Підтверджений розмір майнової шкоди, яка була заподіяна МВС протиправними діями ОСОБА_9 , відповідно до висновку комісійної судово-економічної експертизи від 30.01.2020 №3193/3194/20-71 становить 16690020,00 грн.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 19 лютого 2020 року вказане клопотання задоволено.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Оскільки дана ухвала оскаржена тільки представником власника майна ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 в частині накладення арешту на майно ОСОБА_7 , то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги зазначеної особи, а щодо інших осіб, на майно яких накладено арешт вказаною ухвалою слідчого судді, то в цій частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на це майно колегією суддів не вирішується.
За правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно якої людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також недоторканості права власності, відповідно до якої позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Так, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку . Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення, в тому числі, збереження речових доказів; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Представник МВС, звертаючись з клопотанням про арешт майна, обґрунтовує його необхідність арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Разом з тим, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Звертаючись до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно представник ОСОБА_8 посилається на те, що в результаті незаконних дій директора ДП МВС України «Інформ-Ресурс» ОСОБА_9 . Міністерству внутрішніх справ України було нанесено збитки на суму 16690020,00 грн., а тому з метою забезпечення заявленого цивільного позову у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на майно, належного ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .
Разом з тим, як вбачається з матеріалів доданих до клопотання на момент його розгляду в суді першої інстанції, в них не містилось даних про те, що Міністерство внутрішніх справ України визнано цивільним позивачем у кримінальному провадженні та була відсутня копія цивільного позову.
Копії вказаних процесуальних документів були вже безпосередньо надані до суду апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи.
Таким чином, на момент розгляду клопотання представника МВС України в суді першої інстанції, як вважає колегія суддів, не було доведено перебування Міністерства внутрішніх справ у статусі цивільного позивача у кримінальному провадженні.
Крім того, із поданої копії цивільного позову вбачається, що він заявлений лише до ОСОБА_10 .
Жодних доказів на підтвердження процесуального статусу власника майна ОСОБА_7 в рамках зазначеного кримінального провадження №0000035 від 14.01.2020 року представником Міністерства внутрішніх справ України не надано.
Тобто, в даному випадку визначальним є те, що вказаний арешт може бути накладений не інакше, як на майно особи, якій повідомлено про підозру, пред`явлено обвинувачення, засуджено та/або майно особи, яка в силу закону несе відповідальність за шкоду, заподіяну зазначеними особами.
Відповідно, відсутність повідомлення про підозру, пред`явленого обвинувачення чи факту засудження особи, у межах вказаного кримінального провадження, унеможливлює накладення арешту із вищевказаної підстави.
З огляду на зазначене вище правові підстави для накладення арешту на майно, належного ОСОБА_7 з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, наразі відсутні, а відтак клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_8 щодо арешту майна, належного ОСОБА_7 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

На підставі викладених обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року про арешт майна, належного ОСОБА_7 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , підлягає скасуванню, а апеляційна скарга задоволенню з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання представника МВС ОСОБА_8 щодо арешту майна вказаної особи, як такого, що внесено до суду з порушенням вимог КПК України та за недоведеності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2020 року, якою задоволено клопотання Міністерства внутрішніх справ України про арешт майна та накладено арешт на майно, а саме: на майно ОСОБА_9 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 4096. 20.11.2009; на майно ОСОБА_7 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , - скасувати в частині накладення арешту на майно ОСОБА_7 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання представника Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_8 про арешт майна, належного ОСОБА_7 частина двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/1876/2020 Категорія ст.170 КПК України
Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1