ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/342/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/469/21 Суддя-доповідач ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст. 190, ч.3 ст.186 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, адвоката ОСОБА_11 , обвинуваченої ОСОБА_9 та її захисника, адвоката ОСОБА_12 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2020 року, стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,-

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2020 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Костянтинівка Донецької області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, розлучений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий:

визнаний винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 190 КК України, з призначенням покарання:
-за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки.
-за ч. 3 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 роки
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Логанешти Хинчештського району Республіка Молдова, громадянка України, без освіти, не заміжня, не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судима,

визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м.Синельникове Дніпропетровської області, громадянка України, без освіти, не заміжня, яка має на утриманні шістьох малолітніх дітей, не працююча, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судима,
визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_10 від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_10 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком встановлено, що 11.02.2018 року, близько 12 год. 10 хв., ОСОБА_8 , знаходячись біля вагону електропотягу сполученням «Лозова-Слов`янськ» на залізничній станції Лозова, за адресою: АДРЕСА_5 , познайомився з ОСОБА_14 , з яким зайшов у вагон вказаного електропотягу та поруч з яким присів. В ході розмови, ОСОБА_8 помітив мобільний телефон ОСОБА_14 , який останній достав з кишені своєї куртки, після чого у нього виник умисел на заволодіння вказаним мобільним телефоном ОСОБА_14 . Діючи в результаті раптово виниклого умислу на заволодіння чужим майном шляхом обману, з корисливих мотивів, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_8 попрохав у ОСОБА_14 надати належний тому мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 4х», під приводом здійснення телефонного дзвінку, на що останній погодився та передав свій мобільний телефон ОСОБА_8 . Після цього, ОСОБА_8 , скориставшись тим, що ОСОБА_14 за його діями не спостерігає, з місця вчинення кримінального правопорушення зник з мобільним телефоном марки «Xiaomi Redmi 4х» та розпорядився ним на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 2535 гривень.
26.12.2018 року, близько 12:00 год., ОСОБА_8 , повторно, разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , за попередньою змовою між собою, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, з корисливого мотиву, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи відкрито, під приводом того, що прийшли перевірити показання лічильника світла, проникли на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 , яке належить ОСОБА_7 . Завідомо знаючи, що за вказаною адресою мешкає особа похилого віку, - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з метою здолання можливого спротиву з боку потерпілої, з застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої затягли останню до вказаного домоволодіння, тримаючи під руки, тим самим спричинивши потерпілій фізичний біль, від чого потерпіла відчула погіршення стану здоров`я та присіла на підлогу у приміщенні прихожої. Користуючись безпораднім станом потерпілої, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . ОСОБА_10 , відкрито викрали з приміщенні спальної кімнати даного домоволодіння грошові кошти ОСОБА_7 в сумі 79566 гривень. Утримуючи при собі викрадені грошові кошти, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , з місця вчинення злочину зникли, викраденим розпорядилися на власний розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник, адвокат ОСОБА_11 , обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник, адвокат ОСОБА_12 подали на нього апеляційні скарги.

До початку апеляційного розгляду прокурор заявив клопотання про відмову від апеляційної скарги.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_9 , адвокат ОСОБА_12 в апеляційній скарзі просить вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з його суворістю та призначити його підзахисній покарання з застосуванням ст. 75 КК України звільнивши її від покарання з іспитовим строком 2 роки.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на відсутність судимостей, позитивну характеристику за місцем реєстрації, щиросердне каяття, вибачення перед потерпілою та повернення коштів, співпрацю зі слідством, відбуття в умовах слідчого ізолятору більше половини призначеного їй покарання, а саме 2 років 3 місяців, наявність хронічних захворювань.

Обвинувачена ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2020 року змінити в частині призначеного покарання у зв`язку з його суворістю та призначити покарання з застосуванням ст. 75 КК України звільнивши її від покарання з іспитовим строком 3 роки.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на відсутність судимостей, позитивну характеристику, визнання вини, щиросердне каяття, вибачення перед потерпілою та повернення коштів, співпрацю зі слідством, наявність хронічних захворювань, міцні соціальні зв`язки, а саме наявність місця реєстрації 4 дітей та 18 онуків, намір в майбутньому не вчиняти злочинів, не перебування на спеціалізованих обліках.
Крім того зазначає, що відповідно до висновку органу пробації рівень вчинення повторного злочину визначений, як середній.

Обвинувачений ОСОБА_8 , та його захисник, адвокат ОСОБА_11 в апеляційних скаргах просять вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2020 року за обвинуваченням ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання, застосувавши до ОСОБА_8 вимоги ст. 75 КК України.
В обґрунтування вимог вказують на відсутність судимостей, перебування на утриманні малолітньої дитини 2011 року народження, матері інваліда 3 групи, які потребують його піклування, визнання вини, щиросердне каяття, позитивну характеристику з місця проживання, не перебування на спеціалізованих обліках, повернення коштів потерпілій.
Крім того обвинувачений ОСОБА_8 надав клопотання щодо зарахування йому в строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 26.12.2018 року по день набуття чинності вироком з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вислухавши доповідь судді; пояснення захисників ОСОБА_11 та ОСОБА_12 їх підзахисних обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які підтримали подані ними апеляційні скарги в повному обсязі і просили їх задовольнити; думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг; обвинувачену ОСОБА_10 та її захисника, адвоката ОСОБА_13 , які не заперечували проти задоволення апеляційних скарг; потерпілу ОСОБА_15 , яка просила врахувати , що грошей було вкрадено більше ніж зазначено у вироку та просила їх повернути; вивчивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників, адвокатів ОСОБА_12 та ОСОБА_11 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачені так, як і в суді першої інстанції, визнають свою вину у скоєнні злочину та не заперечують обставин справи.. Враховуючи таку позицію апелянтів, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження належним чином.

Суд допитав обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , потерпілу ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , вивчивши інші докази серед яких: протокол огляду місця події; протоколи проведення слідчого експерименту з участю обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ; протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протокол огляду предмету; рапорт старшого інспектора-чергового Лозівського ВП ГУНП в Харківській області від 26.12.2018 року.

Суд першої інстанції ретельно дослідив докази, навів їх зміст у вироку, проаналізував їх, та надав відповідну оцінку, з якою погоджується колегія суддів, в зв`язку з чим вважає недоцільно наводити зміст доказів вдруге.

Перевіряючи апеляційні доводи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а також їх захисників, адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в частині суворості призначеного покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винних та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Врахував ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 злочинів, особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні двох епізодів кримінальних правопорушень, діяв умисно, з корисливих мотивів, не одружений, має доньку, яка проживає з матір`ю, має середню спеціальну освіту, не працює, військовозобов`язаний, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, проживає за постійним місцем проживання, де характеризується формально позитивно. Також врахував висновок, органу пробації, відповідно до якої, ризики вчинення ОСОБА_8 повторного кримінального правопорушення, небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні.

Окрім цього призначаючи ОСОБА_9 покарання суд також врахував ступінь тяжкісті вчиненого злочину, особу обвинуваченої, яка раніше не судима, діяла умисно, з корисливих мотивів, не заміжня, без освіти, не працює, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, проживає за постійним місцем проживання, де характеризується формально. Врахував висновок, викладений в досудовій доповіді, відповідно до якого ризики вчинення ОСОБА_9 повторного кримінального правопорушення, небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб, оцінюються як середні

Крім того врахував пом`якшуючі вину обставин и у виді щирого каяття та активного сприянню розкриттю злочину, а також обставину, що обтяжує покарання скоєння злочину щодо особи похилого віку.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах санкцій ч.1 ст. 190, ч.3 ст. 186 КК України та остаточне покарання визначив за сукупністю злочинів відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України, а ОСОБА_9 в межах санкції ч.3 ст. 186 КК України, на думку колегії суддів дійшов обґрунтованого висновку, що такий вид і міра покарання буде достатньою для виправлення обвинувачених та запобігання вчиненню ними нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників, адвокатів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 щодо суворості призначеного покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки вказані в апеляційних скаргах характеризуючи особи обвинувачених обставини були ретельно досліджені судом першої інстанції при визначені виду та розміру покарання.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Також, обвинувачений ОСОБА_8 заявив клопотання про зарахування йому у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, тобто на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року).

Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочини, передбачені ч.1 ст. 190 та ч.3 ст.186 КК України, після 21 червня 2017 року.

Відповідно до правового висновку, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року по справі №663/537/17, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII.

З огляду на викладене, клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про зарахування йому попереднього ув`язнення у строк відбування покарання із співвідношення один день тримання під вартою відповідає двом дням позбавлення волі, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженими, які тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: