Справа № 308/6639/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.07.2020 місто Ужгород

Ужгородського міськрайонний суд Закарпатської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5
перекладача ОСОБА_6 ,
розглянувши у ході підготовчого судового засідання в залі суду в м. Ужгороді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 21 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000600, за обвинуваченням :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Добронь Ужгородського району Закарпатської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000600 від 21 травня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
У клопотанні прокурор вказав, що під час досудового розслідування з`ясовано, що 21 травня 2020 року, близько 20 години 30 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «BMW» моделі «E46», реєстраційний номерний знак Угорщини « НОМЕР_1 », рухаючись з села Велика Добронь Ужгородського району у напрямку міста Чоп, перебуваючи біля будинку № 119 на вулиці Малодобронській села Велика Добронь Ужгородського району, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним за умов видимості у напрямку руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, чим допустив зміщення праворуч та заїзд на суцільну смугу руху, яка позначає край проїзної частини, де на той час перебував велосипедист ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого здійснив наїзд правою кутовою частиною транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки «BMW» моделі «E46» з реєстраційним номерним знаком Угорщини « НОМЕР_1 », на задню частину велосипеда марки «Ardis» моделі «Medina», яким керував ОСОБА_7 .
Унаслідок вказаних дій ОСОБА_4 велосипедист ОСОБА_7 помер на місці події.
У такий спосіб ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі ПДР України), а саме:
пп. «б» п. 2.3 ПДР України, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
При цьому з`ясовано, що смерть ОСОБА_7 настала внаслідок поєднаної тупої травми голови, шийного відділу хребта, грудної клітини, черева у вигляді багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, субарахноїдального крововиливу, забою речовини головного мозку, перелому шийного відділу хребта на рівні п`ятого та шостого хребців з пошкодженням спинного мозку, переломів ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях, забою лівої легені, множинних розривів правої легені, множинних розривів печінки, що супроводжувалось зовнішньою та внутрішньою крововтратою з розвитком травматичного та гіповолемічного шоку, що стало безпосередньою причиною його смерті.
Ця причина смерті підтверджується наявністю вищевказаних прижиттєвих травматичних ушкоджень, шоковими змінами нирок та легень, малокрів`ям внутрішніх органів, наявністю рідкої крові в правій плевральній та в черевній порожнинах та даними судово-гістологічного методу дослідження
При судово-медичному дослідженні трупа на тілі ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливу у м`які тканини голови, багатоуламковий перелом кісток склепіння та основи черепа, субарахноїдальний крововилив, забій речовини головного мозку, перелом шийного відділу хребта на рівні п`ятого та шостого хребців з пошкодженням спинного мозку, переломів ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях, пошкодження та крововилив пристінкової плеври по ходу переломів ребер справа, забій лівої легені, множинні розриви правої легені, множинні розриви печінки, перелом правої ключиці, багатоуламковий перелом лівої лопатки, синці, садна, площини здирань, рвано-забійні рани волосистої частини голови, тулубу та кінцівок.
Вищевказані тілесні ушкодження є характерними для транспортної травми та виникли внаслідок дії тупих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини кузова транспортного засобу, що рухався, з подальшим відкиданням, падінням та ударянням об тверде підлегле покриття з висоти сидіння велосипеда під час вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 травня 2020 року, і не суперечить обставинам, які вказані в постанові.
Враховуючи характер, локалізацію вищеописаних тілесних ушкоджень, а саме локалізацію саден, синців площини здирань на шкірних покривах правого стегна у верхній третині по задньо-внутрішній поверхні два паралельно одна одній косо-горизонтально напрямку садна, лівого стегна у верхній третині по задній поверхні виявленого садно, синця на шкірних покривах лівого стегна в нижній третині по задній поверхні, двох поверхневих рвано-забійних ран в області правого колінного згину, площина здирання на шкірних покривах лівої гомілки по задньо-зовнішій поверхні лівої гомілки від верхньої до середньої третини, садна на шкірних покривах нижньої третини по задній поверхні лівої гомілки можливо їх виникнення у велосипедиста при зіткненні з легковим транспортним засобом, який рухався у попутному напрямку.
Дані тілесні ушкодження є прижиттєвими, виникли одномоментно або у швидкій послідовності одне за одним.
Тілесні ушкодження у вигляді синців, саден, площини здирань та рвано-забійних ран потягли за собою розлад здоров`я тривалістю не більше як 6 днів й за цією ознакою згідно з п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності.
Тілесні ушкодження у вигляді переломів ребер з обох сторін по декількох анатомічних лініях, перелому правої ключиці та багатоуламкового перелому лівої лопатки потягли за собою розлад здоров`я тривалістю більше як 21 день і за цією ознакою згідно з п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості.
Тілесні ушкодження у вигляді багатоуламкового перелому кісток склепіння та основи черепа, субарахноїдального крововиливу, забою головного мозку, перелому шийного відділу хребта на рівні п`ятого та шостого хребців з пошкодженням спинного мозку, забою лівої легені, множинних розривів правої легені, множинних розривів печінки, травматичного шоку, стосовно живих осіб згідно з пп. «б», «в», «г», «ж», «л», «о» п. 2.1.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням його смерті.
Окрім цього, з`ясовано, що на момент огляду та експертного дослідження гальмова система транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки «BMW» моделі «E46» з реєстраційним номерним знаком Угорщини « НОМЕР_1 », перебувала в працездатному стані та могла виконувати функції, передбачені конструкцією.
При цьому встановлено, що на транспортному засобі, а саме легковому автомобілі марки «BMW» моделі «E46» з реєстраційним номерним знаком Угорщини « НОМЕР_1 », наявні механічні пошкодження, що розташовані в передній правій кутовій частині цього автомобіля, а на велосипеді марки «Ardis» моделі «Medina» наявні механічні пошкодження, що розташовані в задній частині велосипеда.
Наїзд транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки «BMW» моделі «E46» з реєстраційним номерним знаком Угорщини « НОМЕР_1 », на велосипедиста відбувся в місці початку фіксації слідів на правому краю смуги руху в напрямку міста Чоп.
Водночас з`ясовано, що в цій дорожній обстановці водій транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки «BMW» моделі «E46» з реєстраційним номерним знаком Угорщини « НОМЕР_1 », ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог п. «б» п. 2.3 та п. 12.1 ПДР України, а велосипедист ОСОБА_7 , як учасник дорожнього руху, згідно з вимогами розділу 67 ПДР України.
З технічної точки зору в діях водія транспортного засобу, а саме легкового автомобіля марки «BMW» моделі «E46» з реєстраційним номерним знаком Угорщини « НОМЕР_1 », ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. «б» п. 2.3 та п. 12.1 ПДР України, недотримання яких з технічної точки зору у своїй сукупності є у причинному зв`язку з настанням цієї дорожньо-транспортної пригоди.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яке керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.
У клопотанні прокурор також вказав, що наявність обґрунтованого обвинувачення, підтверджується: протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 травня 2020 року; протоколом огляду місця події від 21 травня 2020 року; речовими доказами: транспортним засобом, а саме легковим автомобілем марки «BMW» моделі «Е46» з реєстраційним номерним знаком Угорщини « НОМЕР_2 »; велосипедом марки «Ardis» білого кольору; висновком інженерно-транспортної експертизи від 09 червня 2020 року; висновком інженерно-транспортної експертизи від 26 червня 2020 року.
На думку сторони обвинувачення, наявні докази в достатній мірі обґрунтовують обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і необхідність у застосуванні щодо нього запобіжного у вигляді у вигляді тримання під вартою.
Як зауважив прокурор, метою застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
-переховуватися від органів досудового розслідування та суду;

-незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів.

На підставі викладеного, прокурор просив суд обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Захисник обвинуваченого заперечив щодо задоволення клопотання, вказав про наявність у обвинуваченого на утриманн трьох дітей, та про його намір відшкодувати шкоду потерпілій ОСОБА_9 , що неможливо зробити в умовах ізоляції. Просив суд обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Обвинувачений у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника, просив не застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.
Частина перша статті 29 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Підстави та порядок застосування примусових заходів, які обмежують конституційне право людини на свободу та особисту недоторканність, зокрема у кримінальному провадженні, закріплені у Кримінальному процесуальному кодексі України.
У відповідності до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що у провадженні Ужгородського міськрайоннного суду перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000600 від 21 травня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених матеріалах кримінального провадження, дають підстави вважати обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні даного кримінального правопорушення обґрунтованим, а обставини здійснення обвинуваченим конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні вже під час судового розгляду, що не виключає можливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.
Суд дійшов переконання, що на даний час, враховуючи, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , за ступенем тяжкості відноситься до тяжких (ч. 2 ст. 286 КК України) злочинів, зважаючи на вид та розмір покарання, яке загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, останній може переховуватися від суду, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».
Суд, беручи до уваги обставини вчиненого правопорушення, переконаний, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може впливати на ще недопитаних судом потерпілу та свідків, а також їх родичів з метою дачі, зміни ними показань на його користь, а це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких, оскільки при встановленні наявності ризику впливу на свідків, експертів слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане в сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Доводи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, нічим не підтверджені та спростовані у ході судового розгляду клопотання, оскільки у судовому засіданні доведено наявність обґрунтованого обвинувачення та підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Таким чином, суд прийшов до переконання про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти вказаним ризикам та дійшов висновку про наявність підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
При цьому, аргументи, на які посилаються обвинувачений та його захисник, а саме, наявність родини та малолітньої дитини, як підстави для відмови в обранні запобжного заходу у вигляді тримання під вартою, на переконання суду, з огляду на обставини, встановлені в ході розгляду клопотання, не спростовують доводи сторонни обвинувачення і не є такими, що гарантують виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 186, 193, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на 60 днів, а саме до 14 вересня 2020 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Дата та час оголошення повного тексту ухвали 22 липня 2020 року 14 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1