Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/867/16-к
Провадження № 1-кп/644/301/21
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

За участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

За участю прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

Потерпілої ОСОБА_7 ,

Представника потерпілої ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

Обвинуваченого ОСОБА_11 ,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000644 від 03.03.2015 року, за №0003479 від 05.12.2017 року щодо

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м.Харків, громадянина України, освіта середня, раніше судимого 13.10.2006 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова за ч.ч.2, 3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, відповідно до ст.75 КК України звільненого від відбування покарання на строк 1 рік, 18.03.2008 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова за ч.1 ст.296, ч.2 ст.307, ч.1 ст.317, ч.2 ст.342, 70, 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 18.07.2011 року на підставі постанови Первомайського районного суду Харківської області від 08.07.2011 року умовно-достроково на 2 місяці 27 днів, має малолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та що проживає за адресою АДРЕСА_1 , обвинуваченого за ст.128, ч.1 ст.121 КК України, -

УСТАНОВИВ:
02.03.2015 року приблизно о 14:30 годині ОСОБА_11 , знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 , в процесі конфлікту з ОСОБА_14 , який відбувався на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин, діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс удар кулаком лівої руки в область нижньої щелепи ОСОБА_15 , від якого остання впала на лівий бік, вдарившись лівою частиною голови об асфальтне покриття, від чого втратила свідомість.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №239-КЕ/2015 від 03.11.2015, у ОСОБА_14 мали місце наступні тілесні ушкодження: поєднана черепно-мозкова травма та травма нижньої щелепи, черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку середнього ступеню з формуванням пластинчатої субдуральної гематоми лівої скроневої кістки з переходом на основу черепу та виконанням кровотечі з лівого слухового ходу, травма нижньої щелепи у вигляді двостороннього ангулярного переламу з незначним зміщенням та ротацією 38,48 зубів, з наявністю саден в проекції нижньої щелепи та на щоці (кількість та точна локалізація не вказані). Вказана черепно-мозкова травма та травма нижньої щелепи утворились за єдиним механізмом, від ударної дії тупого твердого предмету в область нижньої щелепи, індивідуальні властивості якого не відобразилися в ушкодженнях, коли постраждала знаходилась у вертикальному або близькому до нього положення, з наданням тілу прискорення і подальшим падінням та ударом лівою частиною голови о тверду поверхню. Зазначена травма голови за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Окрім цього, 03.12.2017 року близько 03.30години, ОСОБА_11 , знаходився на прилеглій території до супермаркету «АТБ», який розташований за адресою проспект Олександрівський, 85, у м.Харкові, де у нього, на ґрунті раптово виниклих неприязнених відносин виник конфлікт з ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , в ході якого ОСОБА_11 , будучи в стані алкогольного сп`яніння та перебуваючи на прилеглій території до супермаркету «АТБ» по проспекту Олександрівському, 85, в м.Харків, без розриву у часі, на відстані витягнутої руки наніс удар пляшкою пива по голові ОСОБА_17 , що була у його лівій руці, розбивши її, що не потягло за собою тілесних ушкоджень.
Продовжуючи свої дії, ОСОБА_11 , діючи з необережності, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, відразу після першого удару, тримаючи в правій руці другу пляшку пива, замахнувся нею та кинув її в бік ОСОБА_16 , але останній присів та кинута в його бік пляшка пива полетіла в бік ОСОБА_7 та влучила їй у голову. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_7 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №1463-А/17 від 20.12.2017 року отримала тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми з наявністю відкритого вдавленого переламу лобної кістки, забою головного мозку, що відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, ОСОБА_17 на момент нанесення удару був одягнутий в шапку та капюшон, тому йому будь-яких тілесних ушкоджень не спричинено.

Обвинувачений ОСОБА_18 свою провину у вчиненні кримінального правопорушення за ст.128 КК України щодо епізоду з ОСОБА_14 визнав. Суду пояснив, що ОСОБА_14 є його цивільною дружиною, вони тривалий час проживають разом, виховують спільну дитину, яка потребує догляду. В той день дійсно зустрівся з ОСОБА_19 у дворі, посварились, та він дав їй по обличчю ляпасу, не розрахував свої сили, не розраховував на те, що вона втратить рівновагу на впаде. Під час сварки були присутні його мати, і мати дружини. Після падіння дружини викликали швидку, він був у неї в лікарні, вона претензій до нього немає, заяву про вчинення ним кримінального правопорушення не подавала, від показань слідчому відмовлялась, вони й дотепер проживають спільно, у них хвора дитина, вони спільно опікуються дитиною, дуже виснажує питання хвороби сина, як матеріально так і морально, тому і посварились.

По епізоду з потерпілою ОСОБА_7 , свою провину визнав частково, суду пояснив, що не погоджується із кваліфікацією його дій органом досудового розслідування за ч.1 ст.121 КК України, оскільки він не мав умислу на завдання потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Дійсно, ввечері, перебував в приміщенні кафе «Ля-Мажор», вживав алкоголь, сидів за окремим столом, до нього звернувся його знайомий ОСОБА_16 , та запитав, чи може він та його знайомі, присісти до нього, оскільки навкруги було все зайнято, він погодився. За стіл сіли дві дівчини та два хлопці. Знайомий був лише з ОСОБА_16 , інших осіб не знав. Вживали алкоголь, пили і горілку, і пиво, спілкувались лише з чоловіками, а дівчини також вживали алкоголь, пили пиво, але з ними не розмовляли, вели бесіду між собою. Вони не сварились, конфліктів не виникало за столом, він навіть не знав імен дівчат та хто кому дівчина чи жінка. Після цього, викликали таксі та всі поїхали до магазину «АТБ», мали намір придбати ще пива. Він та двоє хлопців зайшли до магазину, дівчата залишались на вулиці, він за ними не слідкував. В магазині він придбав дві пляшки пива, які тримав по одній в обох руках. Після виходу з магазину, перебував поряд з проїжджою частиною, почав сваритись з ОСОБА_16 , бо вважав що він, або його знайомий, вкрали у нього мобільний телефон. В сварку почав втручатись ОСОБА_17 , який намагався їх розвести в різні сторони та становився між ними, тому, він наніс пляшкою, яку тримав в лівій руці, удар по голові ОСОБА_17 , від удару пляшка розбилась, але шкоди це йому не завдало. Потім він розгорнувся частково корпусом в бік ОСОБА_16 та правою рукою замахнувся у нього, але він присів та пляшка вислизнула з руки, полетіла та випадково потрапила у потерпілу ОСОБА_7 , яка знаходилась у тому ж боці. Як йому здавалось відстань від нього до потерпілої була метрів 11, але можливо він помиляється, було темно, освітлення було від магазину та кіоску «Аттика», коли замахувався в бік ОСОБА_16 , він не бачив потерпілу, не міг розраховувати, що ОСОБА_16 присяде та пляшка вислизне з його руки, при цьому він лівша, наміру умисно поцілити в потерпілу у нього не було. Він навіть не зрозумів, що відбулось, оскільки після того, як пляшка вислизнула він почав бігти в бік дому, бо в нього був конфлікт із свідками ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які також бігли за ним. З дому він викликав поліцію та заявив про викрадення телефону. Наполягав на тому, що потерпілу в той вечір побачив вперше, конфліктів у нього з нею не було, він взагалі з нею не спілкувався. Також зазначив, що розуміє, що внаслідок його дій було завдано травму потерпілій, відвідував її в лікарні, його колега заносив від нього 2000 гривень, готовий відшкодувати потерпілій шкоду за її цивільним позовом. Зазначав, що в той вечір вони всі дуже багато вживали алкоголю, чоловіки пили і горілку, і пиво, за дівчатами він не слідкував, але вони пиво точно пили.

Вислухавши доводи обвинуваченого, що визнав свою провину за епізодом від 02.03.2015 року та частково визнав свою провину за епізодом від 03.12.2017 року, встановлено наступне.

За епізодом від 02.03.2015 року за фактом спричинення необережного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_15 , провина ОСОБА_11 , окрім визнання ним провини, повністю підтверджується зібраними доказами, що були перевірені в судовому засіданні.

Протоколом проведення слідчого експерименту від 23.03.2015 року за участю свідка ОСОБА_20 , з фото таблицею до нього, що підтвердила обставини завдання удару обвинуваченим ОСОБА_15 ..

Висновком експертизи №239-КЕ/2015 від 12.11.2015 року, відповідно до якого у ОСОБА_14 встановлено поєднану черепно-мозкову травму та травму нижньої щелепи. Черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку середнього ступеню з формуванням пластинчатої субдуральної гематоми лівої скроневої області, субарахнаідального крововиливу лінійного перелому лівої скроневої кістки з переходом на основу черепу та виникненням кровотечі з лівого слухового ходу. Травма нижньої щелепи у вигляді двостороннього ангулярного перелому з незначним зміщенням та ротацією 38,48 зубів, з наявністю саден в проекції нижньої щелепи та на щоці. Вказані пошкодження могли утворитись в час вказаний постанові про призначення експертизи. Травми могли утворитись за єдиним механізмом, від ударної дії тупого твердого предмету в область нижньої щелепи, індивідуальні особливості якого не відобразились в ушкодженнях, коли постраждала знаходилась у вертикальному або близькому до нього положенні, з наданням тілу прискорення і подальшим падінням та ударом лівою частиною голови о тверду поверхню. Ушкодження утворились за єдиним механізмом. Зазначена травма голови за ступенем тяжкості відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Показаннями свідка ОСОБА_20 , яка пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_21 , яка перебуває в стосунках з ОСОБА_22 , вона була проти цих стосунків. Ще до народження дитини, донька прибігала до них додому та просила пожити, бо не було чого їсти. Також, їй відомо, що ОСОБА_23 і раніше бив доньку, але вона все заперечувала. Про образи та побиття казав їй молодший син. 02.03.2015 року їй зателефонувала донька та повідомила, що вона перебуває на вулиці з дитиною, боїться йти до дому, бо ОСОБА_23 злий за те, що його нібито не привітали з днем народження сина. Вона відпросилась з роботи та прибігла до свого будинку, побачила там біля дому на лавочці ОСОБА_23 , він був розлючений, погрожував, казав, щоб ОСОБА_19 з дитиною негайно йшли додому. Вона повідомила ОСОБА_19 щоб та заходила у двір. Побачивши, як йде ОСОБА_19 з коляскою, ОСОБА_23 швидким шагом підійшов до неї та одразу вдарив лівою рукою в праву щелепу, від чого донька впала. Не очікувала такої поведінки від нього. Вибіг її чоловік ОСОБА_24 , викликали швидку та вони повідомили, що у доньки зламана щелепа, лікар телефонував в поліцію, донька відмовлялась та просила не телефонувати. ОСОБА_23 все бачив, його забрала мати, вони пішли за будинок. В свою чергу, вона забрала дитину та пішла до себе додому. Від ОСОБА_25 відчувався алкоголь, була пляшка пива на лавочці, удар був лише один, донька від нього впала, вдарилась головою, з вуха та рота текла кров. Здається донька втрачала свідомість, швидка приїхала через хвилин 10, ОСОБА_23 поводився агресивно, погрожував, що це лише початок, потім пішов за будинок. ОСОБА_26 з ним розмовляла, казала йому, що так не можна, мати ОСОБА_23 підходила, вважає, що бачила всі події. Вважала, що причиною такої поведінки ОСОБА_23 є безгрошовість. Але, 29.06.2015 року донька знову повернулась до ОСОБА_25 . Коли донька була в лікарні, ОСОБА_23 до неї приїжджав, імовірно, привозив поїсти. Зараз донька проживає з ОСОБА_22 , звинувачує її в тому, що викликали поліцію, забороняє їй писати будь-які заяви та скарги. У дитини дійсно дуже тяжке захворювання, його постійно потрібно годувати через зонд, донька повністю займається дитиною, оформлено інвалідність. Донька казала, що ОСОБА_23 дуже «гарячий», свариться з лікарями, виснажений від подій, вони не знають, що робити з дитиною, їм важко.

Показаннями свідка ОСОБА_24 , який пояснив, що ОСОБА_19 донька його дружини, вранці 02.03.2015 року вона вийшла погуляти з дитиною в колясці на вулицю. Потім, йому зателефонувала дружина ОСОБА_20 та повідомила, що приходив ОСОБА_27 , погрожував, шукав ОСОБА_19 , був нетверезий. Він бачив у вікно, як заходив до під`їзду ОСОБА_11 , він відчиняв йому двері, той з ним сварився, погрожував, але він наполіг на тому, щоб ОСОБА_23 пішов та він спустився униз. Потім, бачив, як на вулиці сперечались дружина, мати ОСОБА_23 , сам ОСОБА_23 , який вимагав покликати ОСОБА_19 , щоб вона повернулась додому. Бачив, як дружина пішла до ОСОБА_19 , а потім, як ОСОБА_23 швидким шагом пішов в їх бік та різко вдарив ОСОБА_19 . Одразу побіг до них на вулицю, коли вибіг, побачив, що ОСОБА_19 лежить на землі, хрипить, тече кров з вуха, викликав швидку, а ОСОБА_23 погрожував, що так буде з кожним. Коли сів в автомобіль, ОСОБА_23 перешкоджав їхати, викликали поліцію. Христина хрипіла та відключалась, її відвезли до лікарні, а ОСОБА_23 та його мати пішли, не допомогли дитині. Після цих подій дитина захворіла, їздили до перинатального центру, відвідували дитину. Гроші від матері ОСОБА_25 отримували в сумі 2000 гривень, витратили на дитину. ОСОБА_23 їздив до ОСОБА_19 в лікарню, погрожував там медперсоналу. Христина просила не писати будь-яких заяв проти ОСОБА_23 , дружина також умовила забрати заяву про погрози. Про побиття та погрози ОСОБА_19 знав з її слів, вона періодично проживала то в них, то з ОСОБА_23 . Починаючи з 10 грудня 2016 року ОСОБА_19 постійно проживає з ОСОБА_23 . Чому вона не бажає писати на нього заяву не знає, наразі ОСОБА_19 з ним не спілкується, він відмовився надавати їй матеріально допомогу.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_26 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , що були заявлені прокурором до допиту, в судове засідання не з`являлись, в подальшому прокурор відмовився від їх виклику та допиту в судовому засіданні. Окрім того, свідок ОСОБА_14 , подала суду заяву, в якій посилалась на те, що вона покази давати не буде, користуючись ст.63 Конституції України, оскільки ОСОБА_11 це її цивільний чоловік, окрім того, вона претензій до нього немає, просить її не викликати.

Суд вважає, що дії ОСОБА_11 за епізодом від 02.03.2015 року слід кваліфікувати за ст.128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження, його провина повністю доведена в ході розгляду справи.

За епізодом від 03.12.2017 року за фактом умисного спричинення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_7 , судом було досліджено надані докази, а саме: Протокол проведення слідчого експерименту від 26.12.2017 року з фото таблицею до нього, за участю потерпілої ОСОБА_7 , в ході якого вона зазначала, що дійсно, 03.12.2017 року перебувала з ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 біля супермаркету «АТБ» по проспекту Олександрівському, 85, після того, як вони купили пива, то направились в бік кіоску «Кулиничі», де між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_11 кинув у її бік пляшку пива, яка влучила їй в лобну частину голови, вона отримала травму. Під час слідчого експерименту потерпіла повідомила, що вона знаходилась ліворуч від ОСОБА_11 на відстані біля 2,5 метрів. За змістом фотознімків пляшку, яку кидав ОСОБА_11 , він тримав у правій руці.

Висновок експерта №1463-А/17 від 20.12.2017 року відповідно до якого, у зв`язку із подією, імовірно, 03.12.2017 року, у ОСОБА_7 мала місце відкрита черепно-мозкова травма з наявністю відкритого вдавленого переламу лобної кістки, забою головного мозку. Травма голови виникла від впливу тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, що не залишив в пошкодженні ознак, за якими його можливо ідентифікувати, могла виникнути за обставин викладених в історії хвороби, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. Враховуючи характер травми голови, не виключається, що вона стала наслідком удару по голові пляшкою.

Висновок експерта №1563-А/17 від 04.01.2018 року, відповідно до якого, у зв`язку із подією, імовірно, 03.12.2017 року, у ОСОБА_7 мала місце відкрита черепно-мозкова травма з наявністю відкритого вдавленого переламу лобної кістки, забою головного мозку. Травма голови виникла від впливу тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, могла виникнути за обставин, викладених в протоколі слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_7 від 26.12.2017 року, та в протоколі слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 від 26.12.2017 року, та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Протокол проведення слідчого експерименту від 11.04.2018 року з фото таблицею до нього, за участю свідка ОСОБА_17 , із змісту якого вбачається, що 03.12.2017 року приблизно о 03.20 годині з супермаркету «АТБ» вийшли ОСОБА_27 , який мав в кожній руці по пляшці пива, та ОСОБА_32 , вони вже сварилися та їх конфлікт наростав, він вирішив втрутитись та підійшов обличчям до ОСОБА_25 , перебував від нього на відстані витягнутої руки, знаходився праворуч від ОСОБА_33 , просив ОСОБА_25 заспокоїтись, але той щось невиразно відповів та одразу наніс удар лівою рукою пляшкою йому по голові, пляшка розбилась, але він був одягнутий в шапку та капюшон. Без розриву в часі, ОСОБА_27 , замахнувся з-за голови правою рукою, та розвернувши корпус в ліву сторону, кинув пляшку в бік потерпілої ОСОБА_7 , від попадання пляшки в голову потерпіла присіла, свідок ОСОБА_34 перебувала за спиною ОСОБА_11 , одразу обвинувачений почав тікати, він та ОСОБА_32 побігли за ним. На думку свідка, ОСОБА_11 , кинув пляшку в потерпілу, для того, щоб мати змогу втекти від них.

Протокол проведення слідчого експерименту від 03.05.2018 року за участю ОСОБА_11 , з відеозаписом до нього, в ході якого обвинувачений стверджував, що потерпіла перебувала від нього на відстані 11 метрів між спорудами кіосків «Кулинич» та « ОСОБА_35 ».

Показання потерпілої ОСОБА_7 , яка пояснила суду, що взимку в грудні 2017 року, зустрілась із подругою ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 . Вони всі прийшли до кафе «Ля-Мажор» відпочити, місць не було вільних, підсіли за стіл до ОСОБА_25 , вживали алкоголь, хлопці пили горілку, а вони з ОСОБА_39 , пиво. Вона випила приблизно 3 бокала пива, ОСОБА_40 вживала коктейль. Пробули в кафе близько 3 годин. ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були раніше знайомі з ОСОБА_11 , а вона побачила його вперше лише в кафе. Вони не сварились з ОСОБА_23 , конфліктів не було ані в кафе, ані біля магазину «АТБ», не було будь-яких претензій, суперечок між ними. ОСОБА_41 та ОСОБА_23 спочатку в кафе посварились, потім помирились. Близько 3 години ночі, на таксі, всі поїхали додому, під час поїздки сварок не було. В супермаркет «АТБ» ходили ОСОБА_27 , ОСОБА_32 та ОСОБА_42 . Вона залишалась на вулиці. Біля супермаркету «АТБ» ОСОБА_27 почав сваритись з ОСОБА_37 , вони йшли та сварились від супермаркету «АТБ» та кіоску «Кулиничі», а ОСОБА_43 намагався їх розтягнути. Їх сварка відбувалась приблизно з 03.00 до 04.00 години ночі в грудні, але вважає, що всі один одного бачили. Вона та ОСОБА_42 знаходились від них на відстані 3-5 метрів. Чому вони сварились, вона не знає. Бачила, як ОСОБА_23 знаходився по відношенню до неї боком, вона перебувала обличчям до нього ліворуч, стояла та дивилась на конфлікт. Він вдарив ОСОБА_44 по голові пляшкою, другу пляшку кинув в неї, яка потрапила їй в голову, та побіг прямо по ОСОБА_45 , за ним побігли хлопці. Вважала, що ОСОБА_11 не бачив, що з нею, оскільки він одразу побіг. Свідомість вона не втрачала, швидку їй викликала ОСОБА_42 . У неї була кров на обличчі. Дійсно, ОСОБА_23 приходив до неї в лікарню, приносив фрукти, та потім передавав 2000 гривень. Також вважала, що коли ОСОБА_11 кидав пляшку, він її бачив, в цей момент ОСОБА_46 поряд не було, вона була на відстані. Кидок пляшки був моментально, удар по голові ОСОБА_47 пляшкою в одній руці, а потім кидок в її бік пляшкою в другій руці.

Окрім цього, зазначала, що внаслідок отриманої травми вона витрачала кошти на лікування, їй було проведено операцію, страждали від цього її рідні. Вважала, що діями обвинуваченого їй завдано матеріальної та моральної шкоди, яку просила стягнути на її користь.

Показання свідка ОСОБА_17 , який суду пояснив, що він в дитинстві був знайомий з ОСОБА_22 . З потерпілою ОСОБА_7 у нього дружні стосунки. Дійсно, відпочивали в кафе «Ля-Мажор» з ОСОБА_7 , ОСОБА_16 , ОСОБА_48 .. Приїхали до кафе приблизно о 23.00 годині, вільних місць не було, тому підсіли до ОСОБА_25 , він не заперечував. Пробули в кафе приблизно до 02.00 03.00 години. Вживали алкоголь, чоловіками випили приблизно 0,7 горілки на трьох. В кафе між ОСОБА_37 та ОСОБА_22 виникав конфлікт, не сподобався жарт, але як це буває між нетверезими, посперечались та примирились. Між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 конфліктів не було ані в кафе, ані під час поїздки в таксі, ані біля супермаркету. Після цього, вирішили їхати додому, але спочатку біля супермаркету випити пива. Сіли спільно у таксі та поїхали до магазину «АТБ». ОСОБА_27 та ОСОБА_32 пішли до супермаркету «АТБ» по пиво, були відсутні хвилин 5. Потім, коли вони вийшли, то почали сперечатись між собою. Чому вони конфліктували йому не відомо, в момент коли вони почали сперечатись, то перебували від нього, потерпілої та свідка ОСОБА_49 на відстані 3-4 метрів. Він втрутився та отримав удар пляшкою по голові. В 2-3 метрах від них перебувала ОСОБА_50 , ОСОБА_27 кинув пляшку в її бік, пляшка розбилась о підлогу, вони побігли за ним. Коли наздогнали ОСОБА_25 , він викликав поліцію та звинуватив їх з ОСОБА_37 в крадіжці його мобільного телефону. Близько 04.00 години ранку їм зателефонувала ОСОБА_42 та повідомила, що вони їдуть до 4 лікарні. Також повідомляв, що бачив в момент кидка пляшки ОСОБА_22 і потерпілу ОСОБА_7 , і свідка ОСОБА_51 , чи то було вже світло, чи то від освітлення магазину. ОСОБА_34 стояла навпроти ОСОБА_7 на відстані 3-4 метрів, та обидві спостерігали за конфліктом. Вважав, що ОСОБА_11 спеціально намагався в неї поцілити, він повернувся та через 2-3 секунди кинув пляшку та почав бігти. Але при цьому, зазначав, що конфлікту з ОСОБА_22 ані у нього, ані у ОСОБА_7 не було. В цей вечір випили всі однаково, приблизно по 200-250 грам горілки, ще пили пиво.

Показання свідка ОСОБА_49 , яка суду пояснила, що вона, ОСОБА_50 , ОСОБА_32 , ОСОБА_43 та ОСОБА_27 , перебували в кафе «Ля-Мажор», відпочивали, співали. ОСОБА_16 це її цивільний чоловік, він коли вживає алкоголь, то нічого не пам`ятає зранку. До цього, були вчотирьох, а потім зустріли ОСОБА_25 . Під час перебування в кафе вживали алкоголь, пили всі, чоловіки пили горілку, вона з ОСОБА_52 також вживала алкоголь, але який саме не пам`ятає. ОСОБА_25 в той день вона та ОСОБА_53 побачили вперше, з ним не конфліктували. Після цього, викликали таксі та поїхали до супермаркету «АТБ». В таксі їхали всі спільно. ОСОБА_11 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 пішли до супермаркету, а вона з ОСОБА_54 перебувала поряд з «АТБ» на вулиці. Потім вони також зайшли до магазину, були там хвилин 5, коли вийшли то побачили, що хлопці стоять біля «Кісета» та «Кулиничів», сперечаються, вони кричали, потім вона побачила, як ОСОБА_27 вдарив, скоріше за все правою рукою, ОСОБА_44 пляшкою по голові. Пляшка розбилась. Чоловіки втрьох перебували поряд один із одним. ОСОБА_43 перебував навпроти ОСОБА_25 , а ОСОБА_32 ліворуч від нього. Коли пляшка розбилась, вона почала відходити в бік кіоску «Кулиничі» та казала ОСОБА_55 , щоб вона йшла з нею. В цей момент, ОСОБА_27 , кинув пляшку в бік ОСОБА_33 , а він пригнувся та пляшка випадково потрапила в голову ОСОБА_56 . Коли вона проходила повз, спиною до неї був ОСОБА_32 та ОСОБА_27 , а ОСОБА_43 був навпроти ОСОБА_25 . На думку свідка ОСОБА_49 , це була випадковість. Події відбувались вночі, освітлення на дорозі було вже виключено, світло було лише від кіосків та «АТБ». Вона викликала швидку для ОСОБА_7 , а ОСОБА_11 побіг після кидка, за ним побігли ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .. Крові було не багато, чи розбилась пляшка вона не пам`ятає, відстань від ОСОБА_11 та ОСОБА_16 до неї була приблизно 2 метри, а ОСОБА_50 повільно рухалась за нею. Зазначала, що вона бачила, як ОСОБА_11 замахувався в бік ОСОБА_16 , а він присів та пляшка полетіла в бік ОСОБА_57 . ОСОБА_16 був від ОСОБА_11 ліворуч, ще лівіше була ОСОБА_53 , чи вона в момент кидка рухалась чи зупинилась, чітко не могла зазначити, все відбувалось миттєво. В момент конфлікту між чоловіками вона встигла відійти в бік кіоску «Кулиничі», а ОСОБА_50 рухалась за нею. Вона не бачила, щоб ОСОБА_27 замахувався на ОСОБА_58 . Підтвердила, що ОСОБА_27 , приблизно через тиждень після події, передав ОСОБА_55 грошові кошти в сумі 2000 гривень, а також фрукти. Окрім того, свідок зазначила, що під час досудового розслідування вона не відмовлялась від участі у слідчому експерименті, саме слідчий їй запропонував написати заяву про небажання приймати участь у слідчому експерименті. Вважала, що саме вона пам`ятає краще за усіх події того вечора, оскільки була більш тверезою.

Показання свідка ОСОБА_16 , який суду пояснив, що йому відомо про травмування ОСОБА_7 , але обставини цього йому не відомі. Дійсно, в грудні 2017 року він, його цивільна дружина ОСОБА_34 , ОСОБА_17 та ОСОБА_7 зустрілись. Відпочивали, в кафе «Ля-Мажор» підсіли за стіл до ОСОБА_25 , з яким він був знайомий раніше, пили алкоголь, і горілку, і пиво, він був дуже нетверезий. Були в кафе приблизно 3 години, а може більше, конфліктів не пам`ятає. Після цього, нібито, поїхали додому, але заїхали на таксі до супермаркету «АТБ» ще випити пива, точно заходив до магазину, точно зробив декілька ковтків пива вже там, а потім нічого не пам`ятає. Наступні події пам`ятає вже у будинку на першому поверсі, де мешкає ОСОБА_27 , їх забирали в поліцію, потім знову не пам`ятає.

Враховуючи розбіжності в показаннях потерпілої, свідків та обвинуваченого, оскільки їх доводи спільно під час досудового розслідування не перевірялись, судом відповідно до ухвали суду від 11.06.2020 року, в порядку ст.333 КПК України, було надано доручення щодо проведення слідчого експерименту за участю всіх учасників події.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.07.2020 року, визначено, що проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_49 , долучено до протоколу відеозапис та план-схеми з місця події. В ході розгляду справи було оглянуто відеозапис слідчого експерименту.

Так, потерпіла ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту посилалась на те, що відстань між нею та ОСОБА_11 складала приблизно 3,6 метри, вона перебувала поряд з кіоском «Кулиничі», а ОСОБА_17 перебував навпроти ОСОБА_11 , який, в свою чергу, знаходився обличчям до проспекту Архитектора Альошина. Обвинувачений ОСОБА_11 стверджував, що знаходився обличчям до проспекту Архітектора Альошина, ОСОБА_17 знаходився ліворуч від нього на відстані 0,6 метрів, та за ним, на відстані 11 метрів від обвинуваченого знаходилась потерпіла ОСОБА_7 та перебувала за кіоском «Кулиничі».

Свідок ОСОБА_34 зазначила на схемі до протоколу, що вона перебувала на відстані 2 метрів від кіоску «Аттика», а на відстані від неї метрів за 5, в бік супермаркету «АТБ», перебувала потерпіла ОСОБА_7 ..

Свідок ОСОБА_16 схему не складав, пояснень не надавав, оскільки про події того вечора пам`ятав фрагментарно та вибірково, внаслідок алкогольного сп`яніння.

Дії обвинуваченого ОСОБА_11 органом досудового розслідування за даним епізодом були кваліфіковані, за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто, умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

Дослідивши всі надані суду докази щодо вчинення ОСОБА_11 умисного завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 , та оцінивши їх в сукупності, суд, дійшов висновку щодо необхідності перекваліфікації дій обвинуваченого за епізодом від 03.12.2017 року з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України, виходячи з наступного.

Обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 121 КК України є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Тобто, особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел). При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Так, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановлення причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками. Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (стаття 128 КК) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого статтею 121 КК, за умови, якщо були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ч. 1 ст. 121 КК) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Відповідно до п.26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України.

При цьому, вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень, внаслідок злочинної самовпевненості необхідно відмежовувати від учинення цих діянь із непрямим умислом (коли винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на якість, конкретні обставини, які могли б його відвернути), а вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної недбалості - від невинного заподіяння шкоди (коли особа не передбачала настання відповідних наслідків, не повинна була і (або) не могла його передбачати).

Оцінюючи надані суду докази, суд вважає, що версія обвинуваченого ОСОБА_11 в частині перебування потерпілої ОСОБА_7 на відстані від нього близько 11 метрів, за кіоском «Кулиничі», не знайшла свого підтвердження. Суд погоджується із доводами потерпілої, свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_49 , що потерпіла знаходилась від обвинуваченого на відстані приблизно 3 метри та перебувала по відношенню до нього ліворуч, поряд з кіоском «Кулиничі».

Також, суд критично ставиться до показів свідка ОСОБА_17 , враховуючи його стан сп`яніння в момент подій, а також враховуючи, що його покази суперечать показам свідка ОСОБА_59 .. Так, свідок ОСОБА_17 ,під час своїх показів в суді посилався на те, що кидок в бік потерпілої відбувся миттєво, одразу після удару йому по голові, в той же час, зазначав, що на його думку обвинувачений встиг повернутись, прицілитись та кинути пляшку саме в потерпілу.

Також, в ході дослідження протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_17 , свідок ОСОБА_34 , стверджувала, що свідком невірно зазначено розташування учасників, стверджувала, що ОСОБА_27 обличчям знаходився до проспекту Архітектора Альошина, обличчям до нього, праворуч від нього, стояв ОСОБА_17 , а ліворуч, боком до нього, перебував ОСОБА_16 , по відношенню до потерпілої ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , стояв боком, потерпіла перебувала на відстані метрів за 3, ліворуч від ОСОБА_11 .. Ці доводи свідка ОСОБА_49 також були підтверджені і показами потерпілої.

Свідок ОСОБА_34 та потерпіла ОСОБА_7 суду стверджували, що між ударом по голові свідку ОСОБА_17 пляшкою, яку тримав обвинувачений в лівій руці, та кидком пляшки обвинуваченим правою рукою, в іншій бік, пройшло 2-3 секунди, тобто все відбулось миттєво. Враховуючи те, що за показами свідка ОСОБА_49 , потерпілої ОСОБА_7 обвинувачений не перебував обличчям до потерпілої та після нанесення удару пляшкою свідку ОСОБА_60 , замахнувся правою рукою в бік свідка ОСОБА_16 , який знаходився ліворуч від нього, та здійснив кидок, суд вважає, що цього часу є недостатньо для вчинення прицільного кидку, тому доводи свідка ОСОБА_17 в частині того, що обвинувачений прицільно здійснив кидок в голову потерпілої, не є обґрунтованими.
Суд не погоджується із думкою сторони обвинувачення, що саме покази свідка ОСОБА_49 не є можливим брати до уваги, оскільки вони суперечать об`єктивним даним. При допиті свідка в судовому засіданні її покази були послідовні, відповідають показам потерпілої, в тому числі щодо розташування учасників в момент завдання тілесних ушкоджень, окрім того, сама свідок з ОСОБА_22 раніше не була знайома, навпаки є подругою потерпілої ОСОБА_7 , що виключає, на думку суду, імовірність повідомлення суду неправдивих свідчень.
Потерпілій ОСОБА_7 , дійсно, діями обвинуваченого ОСОБА_11 завдано тілесні ушкодження, що віднесені, за даними висновку експертизи, до тяжких тілесних ушкоджень. Зазначені обставини не оспорюються учасниками процесу.
В ході розгляду справи не встановлено даних про наявність конфліктів, що імовірно передували завданню тілесних ушкоджень між обвинуваченим та потерпілою, про це свідчили, як самі обвинувачений та потерпіла, так і свідки в судовому засіданні. Також, допитаний свідок ОСОБА_17 суду стверджував, що він обвинуваченого знав в дитинстві, з обвинуваченим не сварився, не конфліктував, під час всього вечора відпочинку в кафе «Ля-Мажор» також, лише коли свідок ОСОБА_16 та обвинувачений почали сваритись, він намагався втрутитись та їх розтягнути, тому, імовірно, саме в той момент у ОСОБА_11 виник умисел завдання йому тілесних ушкоджень.
Окрім того, в ході розгляду справи свідок ОСОБА_17 зазначав, що потерпіла ОСОБА_7 його знайома, та не повідомляв суду, що потерпіла є його співмешканкою. При цьому, ані потерпіла, ані свідки, в ході розгляду справи не повідомили суду, що під час спілкування в кафе ставили до відома обвинуваченого, що ОСОБА_7 це співмешканка ОСОБА_17 , а ОСОБА_61 співмешканка свідка ОСОБА_16 .. Сам обвинувачений стверджував, що він не знав, які стосунки пов`язують чоловіків та дівчаи, які знаходились з ним за столом в кафе. Тому, не є можливим зробити висновок про те, що у ОСОБА_11 виник умисел на завдання тяжких тілесних ушкоджень саме ОСОБА_17 та його співмешканці ОСОБА_7 ..
Аналізуючи в сукупності всі докази, суд зазначає наступне. Обвинувачений ОСОБА_11 потерпілу ОСОБА_7 до вказаних подій не знав, будь-яких конфліктів, сварок з нею, або із її знайомим ОСОБА_17 , під час перебування в кафе «Ля-Мажор», та потім біля супермаркету «АТБ» у нього не було. Про стосунки, що пов`язують потерпілу ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_17 , чи є вони подружжям, чи перебувають в цивільному шлюбу, чи зустрічаються, обвинуваченому не повідомлялось. В момент сварки між обвинуваченим та свідком ОСОБА_16 , свідок ОСОБА_17 намагався їх розняти, саме лівою рукою обвинуваченим було завдано удару пляшкою по голові ОСОБА_17 , але тілесних ушкоджень це не потягло. ОСОБА_11 , будучи лівшею, правою рукою, розгорнув корпус тіла та замахнувся з метою вдарити свідка ОСОБА_16 , але той будучі невеликого зросту, присів, пляшка полетіла в лівий бік, та випадково, потрапила в голову потерпілій, що перебувала від нього на відстані близько 2,5 3 метрів. Все відбувалось миттєво, за часом з моменту першого удару пляшкою до моменту кидка пройшло 2-3 секунди. При цьому, обвинувачений посилався на те, що він не бачив потерпілу, його увага була прикута до ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , його доводи не були спростовані в ході розгляду справи, окрім того, враховуючи ступінь алкогольного сп`яніння, в якому перебував обвинувачений, не є можливим стверджувати, що він дійсно бачив потерпілу та мав умисел саме на завдання їй тяжкого тілесного ушкодження. Доводи потерпілої, що в момент кидка пляшки обвинувачений дивився їй в очі, суд також не може прийняти до уваги, оскільки, так само враховує ступінь алкогольного сп`яніння потерпілої, що був встановлений в медзакладі та складав 2,00 проміле, а також відсутність достатнього освітлення території, світло падало лише від магазину «АТБ» та кіоску « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та відстань на якій знаходився від неї обвинувачений. Тобто, повністю підтверджуються доводи обвинуваченого ОСОБА_11 щодо відсутності у нього умислу на завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_7 .. Суд вважає, що за таких обставин виключається наявність умислу обвинуваченого на завдання тяжких тілесних ушкоджень потерпілій. Тому, суд вважає, що дії обвинуваченого за епізодом від 03.12.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ст.128 КК України, як необережне, у формі злочинної недбалості, тяжке тілесне ушкодження, його провина у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена в ході розгляду справи. Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до вимог ст.67 КК України, є вчинення злочину особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння. При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, обвинуваченим вчинено нетяжкі злочини, дані про особу обвинуваченого, фактичні обставини. Так, обвинувачений раніше судимий, судимість у встановленому законом порядку не погашена, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює, займається будівельними роботами по договорам, відповідно до копії свідоцтва про народження є батьком ОСОБА_13 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати дитини ОСОБА_14 . За даними Спеціалізованого медико-генетичного центру від 14.09.2015 року дитині встановлено діагноз спадкове порушення обміну гликогену Гликогеноз 1 типу (хвороба Гирке). Сполучнотканинна дісплазія. Вторинне порушення обміну амінокислот (гіпоаміноацидемія), вторинна митохондріальна дисфункція (порушення в циклі ОСОБА_62 та дихального ланцюга, вторинне порушення окислення жирних кислот, кетоз). Рекомендовано спостереження у генетика, гастроентеролога, ендокринолога, невропатолога та імунолога. Внаслідок зазначеного захворювання дитина є інвалідом дитинства та мати дитини ОСОБА_14 , як законний представник, отримує державну соціальну допомогу на дитину. Відповідно до наданого суду витягу з мед документації від 16.03.2018 року, ОСОБА_63 проходив лікування в відділенні педіатрії та Центру органних захворювань ІНФОРМАЦІЯ_5 », протягом останнього року дитина неодноразово була оперована, проходила симптоматичне лікування, потребувала декілька разів негайної корекції в умовах стаціонару. Обвинувачений проживає з цивільною дружиною ОСОБА_14 та їх сином, за місцем проживання характеризується задовільно. В судовому засіданні обвинувачений неодноразово зазначав, що внаслідок захворювання сина, дружина постійно його доглядає, неодноразово перебуває на стаціонарному лікуванні поряд із сином.
Враховуючи наведене, суд вважає, що можливе призначення міри покарання в межах санкції ст.128 КК України у вигляді обмеження волі.

В ході розгляду справи обвинувачений та його захисник просили перекваліфікувати його дії за другим епізодом віж 03.12.2017 року з ч.1 ст.121 КК України на ст.128 КК України та враховуючи, що строки давності спливли, просили звільнити обвинуваченого від призначеного покарання. Відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч.4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Відповідно до ст.128 КК України необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження - карається громадськими роботами на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до двох років, або позбавленням волі на той самий строк.

З огляду на наведене, злочин, що вчинений обвинуваченим ОСОБА_11 є нетяжким та в даному кримінальному провадженні закінчився трьохрічний строк давності, передбачений п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч.3 ст.49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Враховуючи наведене, суд вважає, що в даному випадку дії ОСОБА_11 за обома епізодами кваліфікуються за ст.128 КК України, тобто необережне тяжке тілесне ушкодження, за яке передбачено покарання, в тому числі у вигляді позбавлення волі на строк до 2 років, тобто даний злочин є нетяжким та з моменту вчинення кримінальних правопорушень 02.03.2015 року та 03.12.2017 року сплив встановлений трирічний строк, а тому, обвинувачений підлягає звільненню від призначеного покарання.

Відповідно до вимог ст.ст.127, 128, 129 КПК України потерпілою ОСОБА_7 подано цивільний позов про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, який в ході розгляду справи був уточнений, шляхом збільшення вимог про стягнення моральної шкоди. Просила суд стягнути з ОСОБА_11 на її користь 5481,57 гривень матеріальної шкоди та 30000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування зазначала, що після завдання їй тілесних ушкоджень вона перебувала на стаціонарному лікуванні, в подальшому лікувалась амбулаторно, за цей час нею витрачено 5481 гривні 57 копійок, лікування ще не закінчено, потрібна тривала реабілітація. Зазначала, що в момент завдання їй ушкодження вона відчувала гострий фізичний біль, почуття образи та приниження, не зважаючи на проведене оперативне втручання, вона постійно продовжує відчувати головний біль, внаслідок чого змушена відвідувати лікарів знову та знову. Також, змінився її уклад життя, вона відчуває незручності у спілкуванні з друзями та знайомими, внаслідок пильної уваги та глузувань від випадку, що стався. Вона втратила апетит та сон, з`являються думки про ущербність та втрату сенсу життя. Її мати та діти зазнали сильне потрясіння внаслідок події. На підтвердження витрат, що були понесені потерпілою для лікування до позову додано оригінали чеків щодо придбання медпрепаратів, листок лікарських призначень із рекомендаціями придбання переліку препаратів, копії виписок з картки стаціонарного хворого, з якої вбачається, що потерпіла перебувала на стаціонарному лікуванні з 03.12.2017 року по 15.12.2017 року в КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім.проф.О.І.Мещанінова», проведено оперативне втручання, виписана для подальшого лікування амбулаторно.

З урахуванням досліджених в ході розгляду справи обставин та квитанцій, суд вважає, що вимоги позову в частині стягненні матеріальної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, оцінюючи відповідно до вимог ст.23 ЦК України, доводи потерпілої щодо завданні їй моральної шкоди, суд виходить з наступного. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В ході розгляду справи встановлено, що внаслідок дій обвинуваченого потерпіла протягом 12 днів перебувала на стаціонарному лікуванні, зазнала оперативного втручання, змушена після стаціонарного лікування продовжити лікування амбулаторно, дотепер відчуває головний біль, змушена звертатись за меддопомогою, тобто має місце фізичний біль, окрім того, зазначені обставини вплинули на її повсякденне життя, змінили певний уклад, відчували острах за життя та здоров`я і рідні потерпілої, вона відчуває незручності у спілкуванні, постійний жаль до себе, тобто зазнає психологічних страждань. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що розумним та справедливим буде визначити до стягнення саме 30000 гривень, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. Судові витрати та речові докази в рамках проваджень відсутні.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
ОСОБА_12 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_11 від відбування покарання призначеного за ст.128 КК України у вигляді 2 років обмеження волі, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 завдану матеріальну шкоду в сумі 5481 гривні 57 копійок , завдану моральну шкоду в сумі 30000 гривень, а всього 35481 (тридцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят одну) гривню 57 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Орджонікідзевський районний суд м.Харкова шляхом подачі апеляційної скарги.

Головуючий: суддя: ОСОБА_1