Справа №586/771/19
Провадження № 1-кп/590/71/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року Ямпільський районний суд

Сумської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

за участю: сторони обвинувачення, прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Ямпіль Сумської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000029 від 05.02.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Рожковичі, Середино-Будського району, Сумської області, українки, громадянки України, освіта середня-спеціальна, незаміжньої, непрацюючої, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

1)27.10.2009 року Середино-Будський районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

2)02.12.2009 року Середино-Будський районним судом Сумської області за ч.1 ст.162 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 6 місяців;

3)22.02.2010 року Середино-Будський районним судом Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнення: 10.02.2012 року, невідбутий строк 10 місців;

4)06.11.2013 року Середино-Будським PC Сумської області за ч.3 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі; звільнення: 16.12.2016 року по відбуттю строку покарання, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
29.05.2019 року близько 14:00 год. з метою вчинення крадіжки чужого майна, ОСОБА_4 прийшла до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_5 .. Перебуваючи біля вказаного домоволодіння, ОСОБА_4 через прикриту, але незачинену на запираючий пристрій вхідну хвіртку потрапила на територію домогосподарства. Знаходячись на території господарського двору, ОСОБА_4 з метою незаконного збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне з корисливих мотивів викрадення чужого майна, повторно, відкривши прикриті, але незачинені на запираючий пристрій вхідні двері, проникла до середини господарського сараю, звідки скоїла крадіжку 6 порожніх скляних банок ємностями по 3 л кожна, вартість яких згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №19/119/11-1/1418е від 10.07.2019 року станом на 29.05.2019 року становить 12 грн. за 1 скляну 3-х літрову банку, тобто на загальну суму 72 грн., що є власністю ОСОБА_5 , які поклавши до полімерного пакету, винесла з території домоволодіння та розпорядились ними на власний розсуд. Продовжуючи свої злочинні дії, цього ж дня о 16:00 год. ОСОБА_4 , з метою вчинення крадіжки чужого майна, знову прийшла до домогосподарства ОСОБА_5 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де через прикриту, але незачинену на запираючий пристрій вхідну хвіртку, потрапила на територію домогосподарства та через прикриті, але не зачинені на запираючий пристрій вхідні двері, проникла до середини господарського сараю, де таємно від оточуючих з корисливих мотивів, повторно скоїла крадіжку чавуна алюмінієвого ємністю 20 л., вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №19/119/11-1/1418е від 10.07.2019 року станом на 29.05.2019 року становить 400 грн., що належить ОСОБА_5 .. Після вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зникла та викраденим майном розпорядилась на власний розсуд. Таким чином, ОСОБА_4 скоїла продовжуваний злочин, що виражається у крадіжці майна з домоволодіння, яке є власністю ОСОБА_5 , який охоплений спільним умислом в один спосіб, з одного і того ж місця у невеликий проміжок часу, спричинивши матеріальні збитки потерпілій на загальну суму заявленою вартістю 472 грн..

Обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого їй злочину визнала повністю та надала суду чіткі та послідовні покази з цього приводу, пояснивши, що 29.05.2019 року близько 14:00 год. вона прийшла до території домоволодіння, що належить ОСОБА_5 , де через прикриту, але незачинену на запираючий пристрій вхідну хвіртку потрапила на територію домогосподарства. Знаходячись на території господарського двору, вона, повторно, відкривши прикриті, але незачинені на запираючий пристрій вхідні двері, проникла до середини господарського сараю, звідки скоїла крадіжку 6 порожніх скляних банок ємностями по 3 л кожна, що є власністю ОСОБА_5 , винесла з території домоволодіння та розпорядились ними на власний розсуд. Продовжуючи свої злочинні дії, цього ж дня о 16:00 год. вона знову прийшла до домогосподарства ОСОБА_5 , де через прикриту, але незачинену на запираючий пристрій вхідну хвіртку, потрапила на територію домогосподарства та через прикриті, але не зачинені на запираючий пристрій вхідні двері, проникла до середини господарського сараю, де повторно скоїла крадіжку чавуна алюмінієвого ємністю 20 л., що належить ОСОБА_5 .. Після вчинення кримінального правопорушення вона з місця вчинення злочину зникла та викраденим майном розпорядилась на власний розсуд.

Заслухавши пояснення обвинуваченої, з`ясувавши думку учасників судового провадження, за згодою обвинуваченої суд відповідно до ч.3 ст.26 та ч.3 ст.349 КПК України визнав за недоцільне досліджувати докази стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченою змісту цих обставин за відсутності сумнівів у добровільності її позиції, роз`яснивши їй, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд обмежився допитом обвинуваченої, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують особу обвинуваченої, стосуються речових доказів та судових витрат.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Дослідивши всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченої.

За таких обставин, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати: за ч.3 ст.185 КК України, що виразились у таємному викраданні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у інше приміщення, вчинену повторно.

Згідно ст.337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Згідно з п.3 ч.1 ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 у відповідності до положень ст.12 КК України вчинила тяжкий злочин, у вчиненому розкаялась, на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.56), раніше судима (а.с.51-52).

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, думки потерпілої, обставин, які пом`якшують та обтяжують її покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що при обранні покарання обвинуваченій слід визначити покарання, у виді позбавлення волі на певний строк, при цьому враховуючи вказані обставини, суд вважає, що покарання призначене ОСОБА_4 можливе із застосуванням ст.75 КК України, у виді позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на неї обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України. Обрана підсудній міра покарання буде необхідною і достатньою для її виправлення та попередження нових злочинів, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Оцінку викраденого майна проведено на підставі довідки Серединобудського ринку (а.с.48).

Запобіжний захід під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 обирався у вигляді особистого зобов`язання з 12.07.2019 року по 12.09.2019 року.

Цивільний позов не заявлено.

Керуючись п.1, п.2, п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч.3 ст.349, ст.ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме:

п.1.п.2 ч.1 ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

п.2 ч.2 ст.76 КК України:

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_4 не обирати.

Після вступу вироку в законну силу долю речових доказів вирішити наступним чином:

-чавун алюмінієвий ємністю 20 л, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 вважати повернутим потерпілій ОСОБА_5 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з моменту його проголошення

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_1