Справа № 577/3999/20
Провадження № 1-кп/577/528/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"21" жовтня 2020 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000141 від 02.09.2020 року відносно ОСОБА_4 по обвинуваченню зв ч.1 ст.125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

13.10.2020 року до Конотопського міськрайонного суду за підсудністю надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

До обвинувального акту доданий реєстр матеріалів досудового розслідування та розписка обвинуваченого про отримання копії обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування.

Прокурор пропонує призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст.291 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 та потерпілий ОСОБА_5 не заперечує призначенню розгляду справи по суті.

Вислухавши доводи учасників процесу, ознайомившись з обвинувальним актом, суд приходить до висновку про повернення обвинувального акту прокурору, оскільки процесуальний документ не відповідає вимогам КПК України.

Даний висновок зроблений виходячи із такого.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України суд має право у підготовчому судовому засіданні прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

За визначенням п. 13 ч.1 ст.3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

У статті 12 КК України зазначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Із обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке, з огляду на санкцію, є кримінальним проступком.

Главою 25 КПК України визначені особливості досудового розслідування кримінальних проступків.

Зокрема, у ч.5 ст.301 КПК вказано, що у разі прийняття прокурором рішення про звернення до суду з обвинувальним актом прокурор зобов`язаний у межах строків, визначених частиною другою цієї статті, забезпечити надання особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику, потерпілому чи його представнику копій матеріалів дізнання шляхом їх вручення, а у разі неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень, зокрема шляхом надсилання копій матеріалів дізнання за останнім відомим місцем проживання чи перебування таких осіб. У разі відмови вказаних осіб їх отримати чи зволікання з отриманням вказані особи вважаються такими, що отримали доступ до матеріалів дізнання. Про відмову від отримання копій матеріалів дізнання чи неотримання таких копій складається відповідний протокол, який підписується прокурором та особою, яка відмовилася отримувати, або прокурором, якщо особа не з`явилася для отримання копій матеріалів дізнання.

За положеннями ст.302 КПК встановивши під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду, прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний роз`яснити підозрюваному, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вони будуть позбавлені права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Крім того, слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язаний впевнитися у добровільності згоди підозрюваного, потерпілого та представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

До обвинувального акта з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні повинні бути додані:

1) письмова заява підозрюваного, складена в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

2) письмова заява потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, щодо згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні;

3) матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання підозрюваним своєї винуватості.

Аналіз вказаних норм надає підстави для висновку, що виконання кожної із наведених процесуальних дій, внаслідок особливості досудового розслідування кримінальних проступків, повинен бути підтверджений певним доказом (протоколом, розпискою, заявою).

Проте, матеріали справи не містять підтверджень надання особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику, потерпілому чи його представнику копій матеріалів дізнання шляхом їх вручення або відмови у їх отриманні. Крім того, відсутній доказ роз`яснень підозрюваному та потерпілому їх право на розгляд справи у спрощеному провадженні при тому, що в обвинувальному акті вказано в якості пом`якшуючих відповідальність обставин щире каяття обвинуваченого. При цьому не можна погодитися з тим, що зазначення в обвинувальному акті про роз`яснення підозрюваному та потерпілому їх право на розгляд кримінального провадження у спрощеному порядку та не надходження від останніх такого клопотання є належним та допустимим доказом вчинення такої процесуальної дії.

За таких обставин має місце порушення законодавства, яке суттєво впливає на права учасників процесу і не може бути усунуто судом під час судового розгляду.

Отже, твердження прокурора у підготовчому судовому засіданні про відповідність обвинувального акту вимогам закону та можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду є не переконливими, передчасними та таким, що суперечать наведеним вище нормам.

Статтею 7 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», п.79). Європейський суд з прав людини нагадує, що положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», п.58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», п.34).

Приймаючи до уваги закріплений у ст.9 КПК України принцип законності кримінального провадження, суд вважає, що недотримання будь-яких імперативних норм Кримінально-процесуального кодексу України є підставою для визнання обвинувального акту таким, що не відповідає вимогам закону.

З урахуванням викладеного обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, підлягає поверненню прокурору для усунення вказаних порушень.

Керуючись ст.ст.301, 302, 314 КПК України,

УХВАЛИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000141 від 02.09.2020 року відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом семи днів з дня проголошення.

СуддяОСОБА_1