КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 363/5338/19 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3374/2020
Категорія: 331 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9 , який приймає участь у
судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Київський слідчий ізолятор",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року у кримінальному провадженні №0000655 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів з утриманням його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до 24 год. 02 листопада 2020 року включно.
З посиланням на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, суд дійшов висновку про існування ризику того, що під тяжкістю покарання, яке може загрожувати обвинуваченому, існує ризик переховування від суду та у такий спосіб перешкоджанню кримінальному провадженню. При цьому наявність у ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків, не є беззаперечною обставиною, що унеможливлює переховування обвинуваченого від суду.

Крім того, як вважав суд, існує ризик того, що ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки останній на даний час обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі й особливо тяжкого проти життя особи, та на розгляді в Житомирському районному суді Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 . До того ж є ризик можливості незаконного впливу на потерпілих та свідків, яких ще не допитано.

З огляду на існування таких ризиків, ступінь яких не зменшився, суд дійшов висновку, що менш суворий запобіжний захід, ніж позбавлення волі, об`єктивно неспроможний їм запобігти.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу суду від 04 вересня 2020 року скасувати та прийняти нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_9 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Як вважає захисник, суд безпідставно задовольнив клопотання сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 , оскільки вказане клопотання не відповідає вимогам ч. 1 п. 4 ст. 184 КПК України, не містить посилань на матеріали, що підтверджують існування ризиків, при цьому в суді прокурором такі докази надані не були.

Захисник звертає увагу, що в клопотанні прокурор посилається, як на одну із підстав продовження найбільш суворого запобіжного заходу, на те, що в Житомирському районному суді Житомирської області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 і такий факт був врахований судом, що суперечить вимогам ст. 62 Конституції України та ст. 337 КПК України щодо меж судового розгляду.

Зазначаючи, що ОСОБА_9 раніше не судимий, позитивно характеризується по службі і місцю роботи, одружений, виховує неповнолітню доньку, є учасником бойових дій на сході країни, тобто має міцні соціальні зв`язки, захисник стверджує, що утримання обвинуваченого під вартою є необґрунтованим, а жоден ризик, передбачений ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не був доведений.

Крім того, за позицією захисника, суд задовольнив клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , хоча такого рішення постановити не має права, адже це не передбаченого положеннями ст. 331 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисників, які просили задовольнити апеляційну скаргу та змінити обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції незалежно від наявності клопотань зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За змістом ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Системний аналіз положень ст. 331 КПК України у взаємозв`язку з визначеним кримінальним процесуальним законом порядком застосування, зміни, продовження запобіжних засобів дає підстави для висновку про те, що сторона обвинувачення не позбавлена можливості порушувати під час судового розгляду перед судом питання про продовження тримання під вартою обвинуваченого, тобто доцільності продовження такого запобіжного заходу, якщо судове провадження не було завершено до його спливу. Отже доводи захисника про те, що прокурор не мав права звертатися під час судового розгляду з таким клопотанням є непереконливими.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як убачається з матеріалів провадження, Бориспільським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Суд першої інстанції, досліджуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, з урахуванням доводів прокурора, викладених у клопотанні, щодо наявності достатніх підстав для продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визнавши при цьому наявність високої ймовірності переховування ОСОБА_9 від суду, вчинення незаконного впливу на потерпілу і свідків, а також вчинення іншого кримінального правопорушення, дійшов висновку, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може завадити спробам обвинуваченого вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, отже постановив ухвалу про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів, оскільки вважає, що судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер висунутого ОСОБА_9 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину проти власності, який поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, тобто має підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав ОСОБА_9 , але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а також тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні та всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, в тому числі відомості, які згідно з п. 10 ч. 1 ст. 178 КПК України суд зобов`язаний брати до уваги, а в даному випадку це дані про здійснення відносно ОСОБА_9 Житомирським районним судом Житомирської області судового розгляду кримінального провадження №0002021 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 348, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 185 КК України, колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_9 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.

З огляду на те, що на даний час судом ще не допитані потерпіла та свідки у кримінальному провадженні, з великою ймовірністю існує ризик незаконного на них впливу, а наведені відомості щодо розгляду в суді іншого кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 свідчать про можливість існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

За вказаних обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу, на переконання колегії суддів, не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Доводи захисника про те, що прокурор не довів в суді існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки відомості про те, що від часу прийняття рішення про обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою зменшилися ризики, які врахував суд, в провадженні відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження тримання обвинуваченого під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не встановила.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, до 24 год. 02 листопада 2020 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4