Справа № 308/5235/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурори ОСОБА_5 , обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника адвоката ОСОБА_8 , представника служби у справах дітей Ужгородської міської ради від органу опіки та піклування ОСОБА_9 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/346/20, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 , поданих в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурорки Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07. 05. 2019.

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, особа ромської народності, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , без освіти, не працюючий, не одружений, не судимий, засуджений:
- за ч. ч. 4, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 07 (сім) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 22 год. - 11. 05. 2017, тобто з моменту його затримання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено -тримання пі двартою.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26. 11. 2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зараховано ОСОБА_6 до строку відбування ним покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 11. 05. 2017 до набрання вироком законної сили, включно.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, особа ромської народності, уродженець та мешканець АДРЕСА_2 , без освіти, непрацюючий, неодружений, судимий вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10. 04. 2017 за ч. 3 ст. 185 КК України із призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, від відбування якого звільнений із випробуванням з іспитовим строком 01 (один) рік, із покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків, засуджений:
- за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 07 (сім) років.

-2-

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10. 04. 2017 - 06 (шість) місяців позбавлення волі, і остаточно до відбування ОСОБА_7 призначено 07 (сім) років 06 (шість) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 22 год. -11. 05. 2017, тобто з моменту його затримання.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено тримання під вартою.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у редакції Закону України від 26. 11. 2015 № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» зараховано ОСОБА_7 , до строку відбування ним покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, за період з 11. 05. 2017 до набрання вироком законної сили, включно.
Стягнуто з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 642 (шістсот сорок дві) грн. 80 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.
Стягнуто з ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави 642 (шістсот сорок дві) грн. 80 коп. процесуальних витрат за проведення експертиз.
Речові докази: запаховий слід, який упаковано в спецпакет № 4314861, предмет, з виду схожий на ніж, який упаковано в спецпакет № 4314860; «скотч» зі слідами папілярних ліній та дві дактилокарти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які упаковано в спецпакет № 3558323, що передано в камеру зберігання речових доказів Ужгородського ВП ГУ НП в Закарпатській області ухвалено знищити; срібний ланцюжок з хрестиком, що передано власнику на відповідальне зберігання, повернуто за належністю.
Згідно вироку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 визнані винними у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_6 . 05. 2017 близько 20 год., знаходячись на території ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», що знаходиться по вул. Паризької Комуни, 3 в м. Ужгороді, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, за попередньою змовою, у групі з неповнолітнім ОСОБА_7 , тобто попередньо (усно) домовившись перед початком вчинення злочину, схилив виконавця неповнолітнього ОСОБА_7 через вчинення словесних (вербальних) дій, шляхом умовляння про необхідність вчинення кримінально-караного діяння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, під приводом неможливості самостійного фізичного його вчинення (травми ноги).
Крім того 11. 05. 2017 приблизно о 20 год. ОСОБА_6 , знаходячись на території ДНЗ «Ужгородський центр професійно-технічної освіти», що знаходиться по вул. Паризької Комуни, 3 в м. Ужгороді, також наддав неповнолітньому ОСОБА_7 знаряддя вчинення злочину розкладний ніж, для вчинення вищевказаного кримінально-караного діяння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, тим самим посприяв у вчиненні кримінального правопорушення неповнолітнім ОСОБА_7 .
В подальшому, у неповнолітнього ОСОБА_7 , внаслідок підбурювання та надання знаряддя вчинення кримінального правопорушення ножа ОСОБА_6 , виник умисел на вчинення діяння, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, зокрема неповнолітній ОСОБА_7 , з погрозою застосування ножа, який йому передав як знаряддя вчинення злочину ОСОБА_6 , без будь-якої на те причини приклав лезо ножа до частини тіла неповнолітнього потерпілого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме до живота потерпілого, та із погрозою застосування насильства
-3-

до потерпілого, який в той момент побоювався за своє життя та здоров`я і сприймав вказану погрозу застосування насильства від неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 як реальну, відкрито заволодів від потерпілого ОСОБА_12 срібними виробами, а саме: срібним ланцюжком вартістю 1176 грн., та срібним хрестиком підвіскою вартістю 278,85 грн., чим спричинив останньому матеріальну шкоду на загальну суму 1454,85 грн.
Протягом вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_6 спостерігав за вчиненням кримінально-караного діяння виконавця ОСОБА_7 , тобто усвідомлював та був обізнаний про обставини та характер вчиненого злочину, згідно з попередньою домовленістю між ним та неповнолітнім ОСОБА_7 ..
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи доведеність винуватості у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, зазначає про незаконність постановленого щодо нього вироку у зв`язку з несправедливістю призначеного покарання внаслідок його надмірної суворості. Просить вирок суду від 07. 05. 2019 в частині призначення йому покарання - змінити, пом`якшити призначене судом першої інстанції покарання та із застосуванням ст. 69 КК України призначити покарання за ч. ч. 4, 5 ст. 27, ч. 2 ст. 187 КК України у виді п`ять років позбавлення волі. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання належно не враховано визнання ним вини, його необізнаність про те, що ОСОБА_7 на момент вчинення злочину був неповнолітній, а також те, що від органів досудового розслідування він не ухилявся та на його утриманні перебувають неповнолітні діти та батьки пенсіонери, які потребують його опіки. Зазначені обставини, на його думку давали підстави суду першої інстанції призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність винуватості у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікацію його дій, зазначає про незаконність постановленого щодо нього вироку у зв`язку з несправедливістю призначеного покарання внаслідок його надмірної суворості. Просить вирок суду від 07. 05. 2019 в частині призначення йому покарання змінити, пом`якшити йому призначене судом першої інстанції покарання, та із застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання за ч. 2 ст. 187 КК України у виді п`яти років шість місяців позбавлення волі. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що судом першої інстанції при призначенні йому покарання належно не враховано визнання ним вини та дані про його особу. Зазначені обставини на його думку давали підстави суду першої інстанції призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

В спільній апеляційній скарзі, поданій обвинуваченим ОСОБА_6 та його захисником адвокатом ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку суду від 07. 05. 2019, та призначення ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі. На їх думку вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання є незаконним та необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України, внаслідок його суворості. В обгрунтування своїх вимог зазначають, що судом першої інстанції не враховано правових висновків Верховного Суду викладених у справах №129/1260/16-к від 13. 03. 2018 та №554/13102/15-к від 26. 04. 2018, де щодо осіб, обвинувачених за ч. ч. 2, 3 ст. 187 КК України, Верховним Судом було застосовано ст. 69 КК України. Вважають, що суд першої інстанції міг додатково визнати обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відшкодування шкоди та відсутність претензій з боку потерпілого, його молодий вік та бажання стати на шлях виправлення, а також намір одружитися із матір`ю свого біологічного сина та працевлаштуватися, які на їх думку є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину.

-4-

В спільній апеляційній скарзі, поданій обвинуваченим ОСОБА_7 та його захисником адвокатом ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку суду від 07. 05. 2019 та призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років шість місяців позбавлення волі. На їх думку вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання є незаконним та необґрунтованим і таким, що не відповідає вимогам ст. ст. 50,65 КК України, внаслідок його суворості. В обгрунтування своїх вимог зазначають, що судом першої інстанції не враховано правових висновків Верховного Суду викладених у справах №129/1260/16-к від 13. 03. 2018 та №554/13102/15-к від 26. 04. 2018, де щодо осіб, обвинувачених за ч. ч. 2, 3 ст. 87 КК України, Верховним Судом було застосовано ст. 69 КК України. Вважають, що суд першої інстанції міг додатково визнати обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відшкодування шкоди та відсутність претензій з боку потерпілого, його молодий вік та бажання стати на шлях виправлення, а також намір одружитися із матір`ю свого біологічного сина та працевлаштуватися, які на їх думку є обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину.
Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи висновків суду щодо фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинувачених, кваліфікації їх дій, вказує на незаконність вироку суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, який просить скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 187 КК України покарання у виді сім років позбавлення волі, без конфіскації майна, в силу вимог ст. 98 КК України. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10. 04. 2017 6 місяців позбавлення волі, і остаточно до відбування ОСОБА_7 призначити сім років шість місяців позбавлення волі без конфіскації майна, в силу вимог ст. 98 КК України. Також просить в мотивувальній частині вироку зазначити в якості обставини, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 , згідно ст. 67 КК України - «вчинення злочину особою повторно», а в резолютивній частині вироку про те, що цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся. В решті вирок суду від 07. 05. 2019 щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 залишити без змін. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на недотримання судом першої інстанції вимог ст. 374 КПК України у зв`язку із не зазначенням в резолютивній частині вироку виду і розміру не тільки основного, а й додаткового покарання щодо ОСОБА_7 .. У зв`язку з чим вважає, що вказавши в мотивувальній частині вироку, що до обвинуваченого ОСОБА_7 застосовуються особливі вимоги застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд першої інстанції в порушення вимог ст. 59 КК України та п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24. 10. 2003 не сформулював у резолютивній частині вироку вимоги щодо додаткового покарання у виді конфіскації майна стосовно засудженого ОСОБА_7 .. Також, на її думку, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що ОСОБА_6 вперше вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, за що був засуджений вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11. 12. 2017 - 02. 05. 2017, відтак на момент вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, подія якого мала місце 11. 05. 2017, ОСОБА_6 вчинив вказаний злочин повторно, відтак судом безпідставно не враховано як обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення ним злочину повторно. Крім того вказує на те, що всупереч ст. 374 КПК України, резолютивна частина вироку щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не містить даних про прийняття судом рішення щодо

-5-

цивільного позову у кримінальному провадженні, що на її думку є неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В запереченні захисника ОСОБА_8 на апеляційну скаргу прокурора, остання просить залишити таку без задоволення, а вирок суду першої інстанції від 07. 05. 2019 змінити в частині призначеного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покарання із застосуванням щодо обох обвинувачених положення ст. 69 КК України. Наведені прокурором твердження про нібито недотримання судом першої інстанції вимог ст. ст. 32, 89, 98 КК України та ст. 374 КПК України, суперечать матеріалам кримінального провадження, змісту вироку суду та вимогам кримінального процесуального закону. Судом першої інстанції вірно враховано, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12. 03. 2019 у справі №308/5218/17, ОСОБА_6 звільнено від призначеного основного покарання за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11. 12. 2017, за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України, відтак ОСОБА_6 на момент розгляду цього кримінального провадження вважався особою, що немає судимості, а тому суд першої інстанції вірно не визнав обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_6 вчинення ним злочину повторно. Крім того, прийняття рішення про незаявлений (неіснуючий) цивільний позов не передбачено нормами КПК України.

До початку судового розгляду, 26. 11. 2020 обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали до апеляційного суду заяви про відкликання апеляційних скарг, поданих ними та в їх інтересах захисником адвокатом ОСОБА_8 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07. 05. 2019.

Окрім того, прокуроркою Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 також подано заяву, в якій вона відкликав подану нею апеляційну скаргу на вирок Ужгородського міськрайонного суду від 07. 05. 2019.

Інші учасники судового розгляду апеляційні скарги на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07. 05. 2019 не подавали.

Заслухавши думку доповідь судді, промову прокурори ОСОБА_5 , яка підтримала свою заяву про відклик апеляційної скарги та заяви обвинувачених та їх захисника, пояснення обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисника на підтримання поданих заяв про відклик апеляційних скарг поданих ними та їх захисником, представника органу опіки та піклування Ужгородської міської ради колегія суддів уважає, що апеляційне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та їх захисника адвоката ОСОБА_8 , а також прокурора Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07. 05. 2019, підлягає закриттю, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 403 КПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 393 КПК України, а також те, що особи, які подали апеляційну скаргу відмовилися від апеляційної скарги, а інші учасники судового розгляду апеляцій не подавали, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.

-6-

Керуючись ст. ст. 403, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційне провадження у кримінальному провадженні 11-кп/4806/346/20, за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_8 , поданих в інтересах обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , прокурори Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_5 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07. 05. 2019-закрити.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: