Дата документу 22.10.2020 Справа № 337/108/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1617/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/108/20Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.187 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04 серпня 2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за наступних обставин.

06.06.2019 року приблизно о 10 годині ОСОБА_7 , маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу, діючи з корисливих мотивів, перебуваючи у коридорі кв. АДРЕСА_2 , штовхнув ОСОБА_8 в область тулуба, від чого останній впав на підлогу. Продовжуючи свій злочинний умисел та демонструючи предмет зовні схожий на ніж, який він мав при собі, розпочав стрибати на ОСОБА_8 та наносити чисельні удари ногами в область тулуба, чим спричинив останньому закриті переломи 5,6,7,8 ребер праворуч, синець на правій боковій поверхні грудної клітки, що кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості, а також садно в ділянці лівої гомілки, що кваліфікується як легке тілесне ушкодження. Після цього, ОСОБА_7 , користуючись безпорадним станом потерпілого ОСОБА_8 , заволодів належними останньому грошовими коштами у сумі 200 грн. та зник з місця вчинення злочину.

Крім того, на початку серпня 2019 року точна дата в ході досудового розслідування не встановлена ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, перебуваючи у приміщенні кв. АДРЕСА_3 , таємно викрав з ванної кімнати водонагрівач вартістю 2500 грн., який належить його батькові ОСОБА_8 , та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2500 грн.

Також, у кінці серпня 2019 року точна дата в ході досудового розслідування не встановлена ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, перебуваючи в приміщенні кв. АДРЕСА_3 , таємно викрав вхідні металеві двері вартістю 1500 грн., які належать його батькові ОСОБА_8 , та в подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 1500 грн.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.2 ст.185 КК, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно; за ч.1 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій).

Йому призначено покарання

- за ч.2 ст.185 КК у виді 2 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст.187 КК у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст.70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок в частині його засудження за ч.2 ст.185 КК скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивував тим, що вирок не відповідає вимогам ст.370 КПК, оскільки суд ухвалив вирок лише на підставі його показів та показів потерпілого, покази якого викликають сумнів у їх достовірності, при цьому суд достатньо не з`ясував обставини кримінального провадження. Зокрема ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не було з`ясовано ні дати, ні часу, ні способу, ні інших обставин вчинених кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК. Свої визнавальні покази за цими епізодами він надав під тиском прокурора. Крім того, він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 і крадіжка майна потерпілого також була вчинена за цією ж адресою. Проте потерпілий не надав жодних доказів на підтвердження того, що викрадені речі належали йому та що ці речі взагалі були. Прокурором, окрім як показів потерпілого, не було надано жодних доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК. А тому за недостатньо встановлених судом обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК, призначене йому покарання у виді 2 років позбавлення волі є досить суворим.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив вирок залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З матеріалів кримінального провадження та технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, вбачається, що під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, викладених у обвинувальному акті, не заперечував обставини вчинення правопорушень, про що надав відповідні покази.

Суд першої інстанції виходячи з правової позиції обвинуваченого ОСОБА_7 , який повністю визнав себе винним та не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, а також думки учасників провадження у відповідності до положень ч.3 ст.349 КПК визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися. При цьому суд роз`яснив учасникам судового провадження, в тому числі і обвинуваченому, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_7 пояснив суду, що положення ч.3 ст.349 КПК йому зрозумілі та він надав свою згоду на розгляд кримінального провадження в такому порядку.

З огляду на що, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недостатнє з`ясування судом першої інстанції обставин кримінального провадження за ч.2 ст.185 КК, ненадання прокурором доказів його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення, а так само про ненадання потерпілим доказів належності йому викраденого майна не можуть бути предметом дослідження суду апеляційної інстанції.

Про застосування будь-якого тиску з боку сторони обвинувачення ОСОБА_7 ні в ході досудового розслідування, ні під час судового розгляду не заявляв і такі відомості в матеріалах кримінального провадження відсутні. Згідно відеозапису судового засіданні жодного тиску на ОСОБА_7 не здійснювалось.

Підстав недовіряти показам потерпілого та ставити їх під сумнів колегія суддів не вбачає. Адже потерпілий був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, його показання узгоджуються із показами самого обвинуваченого та дослідженим судом висновком судово-медичної експертизи №1065.

Отже будь-яких порушень вимог ст.370 КПК щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного вироку, як про це стверджував обвинувачений в апеляційній скарзі, колегією суддів не виявлено.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений вважав, що призначене йому покарання за ч.2 ст.185 КК є надто суворим.

Разом з тим, дане покарання було повністю поглинене більш суворим покаранням, призначеним за ч.1 ст.187 КК, розмір якого обвинуваченим ОСОБА_7 не оспорено.

Крім того, перевіряючи такі доводи обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що покарання ОСОБА_7 було призначено судом у відповідності до вимог ст.65 КК з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обставини, що пом`якшує покарання, даних про особу обвинуваченого, а також інших обставин, які впливають на призначення покарання.

На переконання колегії суддів, призначене судом покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром, яке наближене до мінімально можливого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та з огляду на вимоги ст.50 КК відповідає основній його меті як заходу примусу.

У контексті наведених обставин не можна визнати переконливими, а отже й достатніми, доводи апеляційної скарги обвинуваченого про скасування судового рішення на зазначених у ній підставах.

Відтак вирок суду є законним та обґрунтованим, а тому підстави для його скасування чи зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 04 серпня 2020 року щодо ОСОБА_7 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4