Номер провадження: 11-кп/813/1886/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретарів с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_10 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000482 від 22 лютого 2018 року за ознаками злочинів, передбачених ч.2 ст.307; ч.2 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року ОСОБА_10 , обвинуваченій у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307; ч.2 ст.309 КК України був продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 26 вересня 2020 року включно.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 84 080 гривень та у разі внесення застави на обвинувачену покладені обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржену ухвалу та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник вважає неспроможними висновки суду про те, що ОСОБА_10 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вона не зареєструвала своє фактичне місце проживання протягом двох років. При цьому захисник зазначив, що ОСОБА_10 з 26 червня 2018 року знаходиться під вартою в зв`язку з чим не могла зареєструватися.

Також суд не наводить жодного аргументу, які речі чи документи можуть бути знищені, приховані або спотворені ОСОБА_10 .

Крім того, на теперішній час всі свідки у кримінальному провадженні допитані, що спростовує існування ризику незаконного впливу на них з боку ОСОБА_10 .

Також захисник зазначив, що згідно довідки ЦОЗ ДКВС України в Одеській області ОСОБА_10 має захворювання, які потребують лікування за межами місць позбавлення волі.

Обвинувачена ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі просила застосувати до неї запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що:

-розгляд справи триває понад 2 роки, її провина у вчиненому злочинів не доведена;

-вона має захворювання та потребує постійного нагляду лікарів;

-має на утриманні 8 річного сина та батьків похилого віку;

-має постійне місце проживання у м.Одесі;

-раніше не судима та правопорушень не вчиняла;

-має медичну освіту, а отже може бути корисною суспільству в період пандемії COVID-19.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_9 , який підтримав доводи та вимоги апеляційних скарг сторони захисту, прокурора, який заперечував проти їх задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. положення ч.2 ст.392 КПК України щодо неможливості окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, визнано таким, що не відповідає Конституції України, у зв`язку з чим ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2020 року підлягає апеляційному оскарженню.

Як вбачається з матеріалів провадження, на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси знаходиться кримінальне провадження №0000482 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.307; ч.2 ст.309 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду № 4-р/2019 від 13.06.2019 р. (далі - Рішення) зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене ч.2 ст.392 КПК України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Разом з тим, на час розгляду апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 28 липня 2020 року, на виконання Рішення, будь-яких змін до КПК України, які б визначали процедуру розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції щодо застосування запобіжного заходу під час розгляду кримінального провадження по суті, не внесені.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_10 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, а також оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_10 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

Враховуючи викладене апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_10 за ч.2 ст.307 та за ч.2 ст.309 КК України.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року обвинуваченій ОСОБА_10 був продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1), 2), 3) ч.1 ст.177 КПК України і на сьогоднішній день жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на те, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні, в тому числі, і тяжкого злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за вчинення якого, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі доведеності її вини, продовжує існувати ризик, що вона може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Разом з тим Європейський суд з прав людини в рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01 червня 2006 року зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

Окрім тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченій ОСОБА_10 апеляційний суд бере до уваги і інші обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Апеляційний суд враховує, що органом досудового розслідування було зареєстроване інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, яке в подальшому було об`єднано в одне провадження з кримінальним провадженням № 0000482.

Викладені обставини свідчать про те, що у випадку застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачена, яка не має постійних джерел доходу, може прожувати вчиняти нові злочини в сфері незаконного обігу наркотичних засобів.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що дане кримінальне провадження знаходиться на завершальній стадії судового розгляду, наразі вже були проведені судові дебати та 18 вересня 2020 року призначене наступне судове засідання, в якому обвинуваченій буде надана можливість виступити з останнім словом.

Враховуючи те що, обвинуваченій за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України цілком ймовірно може бути призначене реальне покарання у виді позбавлення волі, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що наявність у ОСОБА_10 ряду хронічних захворювань є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який і зазначає, що стан здоров`я обвинуваченої може бути підставою для звільнення її від відбування покарання за хворобою в порядку ст.84 КК України, що, у відповідності до ст.537 КПК України, вирішується судом під час виконання вироку.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин кримінального провадження, з урахуванням даних, що характеризують особу обвинуваченої, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг обвинуваченої ОСОБА_10 та її захисника ОСОБА_9 апеляційний суд визнає необґрунтованими, а суд першої інстанції дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження застосування саме такого запобіжного заходу.

Пунктом 1) ч.1 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 419, 532 КПК, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2020 року, якою ОСОБА_10 обвинуваченій у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.307; ч.2 ст.309 КК України був продовжений строк тримання під вартою на 60 днів до 26 вересня 2020 року включно залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4