Дата документу 17.11.2020 Справа № 333/5741/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1853/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 333/5741/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 16 жовтня 2020 року по 15 грудня 2020 року.

Встановлено ОСОБА_7 заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 гривень, яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

У разі внесення застави і звільнення з-під варти ухвалено покласти на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України: прибувати до суду у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження у час, визначений судом; не відлучатися із м. Запоріжжя без дозволу суду, в провадження якого перебуває це кримінальне провадження; повідомляти суд, в провадженні якого перебуває це кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Згідно зі змістом судового рішення, в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває дане кримінальне провадження. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.03.2020 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, строком до 27.05.2020 року, який полягає у забороні залишати його місце проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, починаючи з 27.03.2020 року до 27.05.2020 року включно, без застосування електронних засобів контролю. Також покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки: прибувати до суду, у провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, за вимогою; не відлучатися з м. Запоріжжя без дозволу суду, у провадженні якого знаходиться дане кримінальне провадження; повідомляти суд, у провадженні якого знаходиться дане кримінальне провадження, про зміну місця свого проживання.

17.04.2020 року, 24.04.2020 року, 29.05.2020 року до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшли повідомлення про порушення обвинуваченим ОСОБА_7 покладених на нього судом обов`язку, який був відсутній 15.04.2020 року о 21-30 год., 22.04.2020 року о 20-00 год., 25.05.2020 року о 23-00 год. за місцем проживання.

20.05.2020 року ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя обвинувачений ОСОБА_7 був оголошений в розшук.

16.10.2020 року працівниками поліції встановлено місцезнаходження обвинуваченого ОСОБА_7 та доставлено його до суду.

16.10.2020 року в судовому засіданні прокурор заявила клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки останній ухиляється від явки до суду, порушував умови раніше обраного відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, раніше судимий, в зв`язку з чим існують ризики, що обвинувачений продовжить переховуватись від суду та вчинить нове кримінальне правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції прийшов до висновку, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а перебуваючи на свободі, може здійснити дії, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною, яка підлягає скасуванню. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що відсутні будь-які ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, він ніколи не ухилявся від явки до суду, натомість суд першої інстанції не прийняв до уваги його доводи та розглянув клопотання прокурора однобоко.

На підставі викладеного, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В судове засідання суду апеляційної інстанції захисник-адвокат ОСОБА_8 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома. Справа розглядається за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував проти розгляду його скарги у відсутності захисника.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду законною і обґрунтованою; перевіривши матеріали провадження; вислухавши доводи сторін, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За вимогами ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону ним були дотримані у повному обсязі.

Колегія суддів зазначає, що дослідивши матеріали клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження в межах своєї компетенції, суд першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання прокурора про застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України, вислухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні прокурора, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а заявлені у клопотанні ризики на даний час існують.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При прийнятті рішення суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке законом віднесено до категорії злочинів середньої тяжкості, а також дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за злочини проти власності, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, ухвалою суду відносно обвинуваченого обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, проте вказане кримінальне провадження неодноразово відкладалось через неявку обвинуваченого ОСОБА_7 у судові засідання, до суду надійшли повідомлення про порушення обвинуваченим своїх обов`язків та відсутність останнього за місцем проживання, зокрема, 15.04.2020 року о 21.30 годині, 22.04.2020 року о 20.00 годині, 25.05.2020 року о 23.00 годині він був відсутній за місцем проживання, у зв`язку з чим ухвалою суду від 20.05.2020 року був оголошений у розшук, 16.10.2020 року місцезнаходження обвинуваченого було встановлено та затримано останнього.

Зазначені вище обставини дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, оскільки він перебував у розшуку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені в клопотанні ризики мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, і їм неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту, на якому наполягав обвинувачений, оскільки інші запобіжні заходи, не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщеннях обвинуваченого, не можуть їм запобігти.

Доводи обвинуваченого про те, що він не має наміру переховуватись від суду не спростовують існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на момент розгляду судом першої інстанції клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки він вже переховувався від суду.

Згідно з положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, судом першої інстанції зазначеним обставинам при розгляді клопотання прокурора було надано належної оцінки з точки зору його конкретності та обґрунтованості, відповідності вимогам процесуального закону та практиці Європейського суду з прав людини і вони обґрунтовано покладені в обґрунтування висновку про наявність підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені КПК України, є недоцільним, так як вони не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та цього не може бути достатнім для запобігання ризику переховування від суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого, на думку колегії суддів, правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для задоволення цієї скарги не вбачається.

Визначений судом першої інстанції розмір застави, який передбачено ч.5 ст.182 КПК України, є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України, свідчить про розв`язання судом першої інстанції питання щодо альтернативного запобіжного заходу.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали суду, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора Запорізької місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу та застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 16 жовтня 2020 року по 15 грудня 2020 року, з визначенням застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 42040 гривень, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4