ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2641/20 Справа № 932/7211/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_5 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000923 щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Азов, Ростовської області, Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,
за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

потерпілого ОСОБА_11

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :
За ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000923 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України повернуто прокурору Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 Дніпропетровської області ОСОБА_5 , у зв`язку із невідповідністю вимогам ст. 291 КПК України.
Суд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті відсутнє пред`явлене конкретизоване обвинувачення кожному з обвинувачених за кожним епізодом інкримінованого йому кримінального правопорушення з зазначенням правильної правової кваліфікації дій кожного з обвинувачених, яке містить явні суперечності, що порушує їх право на захист.
Також вказує, що направлений разом з обвинувальним актом реєстр матеріалів досудового розслідування, складений формально, без дотримання вимог КПК України щодо його оформлення. Так, з пункту 67 по пункт 71 даного реєстру взагалі відсутні дати, час проведення процесуальних дій по цьому кримінальному провадженню.
В апеляції:
- прокурор просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що суд, вдався до оцінки обставин кримінального правопорушення, тим самим вийшов за межі своїх повноважень на стадії підготовчого судового засідання. Також вказує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, та містить всі необхідні обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Окрім цього, в судовому засіданні прокурор заявила та надала сторонам кримінального провадження клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки 22 серпня 2020 року спливає строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а на даний час не відпали ризики передбачені ст.177 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку захисників та обвинуваченого, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню за таких підстав.
Також, прокурор та потерпілий просили задовольнити клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_6 та захисники заперечували проти задоволення клопотання прокурора.
За положеннями п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, до повноважень суду першої інстанції, віднесено прийняття рішення під час підготовчого судового засідання про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Суд мотивував своє рішення тим, що в обвинувальному акті не зазначено формулювання обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в частині обставин їх попередньої змови на вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, не зазначено коли і за яких обставин вказані особи вступили між собою у злочинну змову і про вчинення яких конкретно діянь вони домовились, кваліфікації дій. Також зазначено, що слідчим та прокурором не визначено ролі та ступінь участі кожного з обвинувачених у їх вчиненні, не зазначено, хто саме з обвинувачених застосовував насильство до потерпілих під час незаконного проникнення до житла та іншого володіння особи, в тому числі під час незаконного виселення потерпілих, а також яким способом та якими конкретно діями кожного з обвинувачених було здійснено таємне викрадення майна та офіційних документів потерпілих. Вказує, що в обвинувальному акті не встановлено конкретного часу скоєння обвинуваченими кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України, лише зазначено про їх вчинення в період з 14.04.2020 року по 16.04.2020 року.
Проте, таке мотивування свідчить, що суд першої інстанції фактично вдався до оцінки доказів та вирішення питання щодо доведеності чи недоведеності вини обвинувачених, правильності чи неправильності кваліфікації їх дій, які необхідно вирішувати при ухваленні вироку, у зв`язку з чим зробив хибний висновок про порушення права обвинувачених на захист, оскільки на стадії підготовчого провадження, питання щодо оцінки доказів і формулюванні обвинувачення дій не розглядаються. Вказані питання про доведеність вини обвинувачених, правильності кваліфікації їх дій, вирішуються при судовому розгляді справи по суті.
Відповідно до п. 5 ч. 2 статті 291 КПК України, обвинувальний акт має містити в собі, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, згідно даного обвинувального акту, останній містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, де чітко і конкретно вказана правова кваліфікація кримінального правопорушення кожного обвинуваченого, з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, що в повній мірі відповідає і узгоджується з вимогами п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
В постанові Верховного Суду України від 24.11.2016 року № 5-238кс16 чітко визначено, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.
За змістом обвинувального акту щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , наведені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають достатнє уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
У даному обвинувальному акту наявна також достатня конкретність викладення фактичних обставин, зазначена правова кваліфікація цих дій, а отже ставить під сумнів відповідність даного обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів не вбачає.
З приводу такої підстави для повернення обвинувального акту прокурору як відсутність дат, часу проведення процесуальних дій по цьому кримінальному провадженню в пунктах 67-71 реєстру, то вказані недоліки реєстру не є суттєвим та таким, які перешкоджають призначенню даного кримінального провадження до судового розгляду.
Зважаючи на наведене, немає підстав стверджувати, що даний обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального закону.
За таких обставин, рішення суду про повернення прокурору обвинувального акту не можна визнати обґрунтованим. Викладені в ухвалі суду першої інстанції підстави, які слугували поверненню прокурору обвинувального акту, колегія суддів, вважає помилковими і такими, що не відповідають нормам п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а тому, ухвала підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження і дане рішення не ґрунтується на кримінальних процесуальних нормах закону, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно ст. 409 КПК України, у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а кримінальне провадження поверненню на новий розгляд у суді першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції є необґрунтованим, а підстави для повернення обвинувального акту такими, що не відповідають фактичним обставинам і вимогам кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає таким, що підлягає задоволенню.
Колегія суддів зважає на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, в тому числі корисливого тяжкого злочину, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, за яке передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, а тому, враховуючи особу обвинуваченого, суворість покарання, яке може бути призначено у випадку доведеності вини ОСОБА_6 , наявний ризик того, що останній може переховуватися від суду з метою уникнення покарання. Колегія суддів також зважає, що перебуваючи на волі, будучи обізнаним про повні анкетні дані потерпілих та свідків, обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на останніх. Також встановлено, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, що може свідчити про можливість вчинення ним нового кримінального правопорушення з корисливих мотивів.
Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останньому, та більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної його поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Даний висновок не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора, а також клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 липня 2020 року про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , обвинувачених у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 162, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, - скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 20 вересня 2020 року включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4