Справа № 631/427/20
Провадження № 1-кп/631/84/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року селище міського типу Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

з боку сторони обвинувачення:

прокурора ОСОБА_2

з боку сторони захисту:

обвинуваченого ОСОБА_3

а також:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення суду в селищі міського типу Нова Водолага Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 січня 2020 року під № 00000001, щодо обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця міста Люботин Харківської області, громадянина України,

одруженого, без утриманців, із середньою освітою,

офіційно не працевлаштованого,

реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України не судимого,

який зареєстрований за адресом:

АДРЕСА_1 ;

у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

31 грудня 2019 року близько 23 години 00 хвилин, більш точний час як в ході досудового розслідування, так і в суді встановити не виявилось за можливе, ОСОБА_3 , перебуваючи в домоволодінні, що належить ОСОБА_5 та розташоване за адресом: АДРЕСА_2 ,- вирішив відкрито заволодіти майном ОСОБА_6 , 1956 року народження, а саме: грошовими коштами,- поєднано з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Реалізуючи свій злочинний умисел, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів та з мотивів особистої неприязні, він прийшов до території належного потерпілому домоволодіння, що розташоване за адресом: АДРЕСА_2 ,- та постукав у хвіртку, яку відчинив ОСОБА_6 та вийшов за територію домоволодіння, де під час їхньої розмови ОСОБА_3 , продовжуючи діяти з прямим умислом, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс два удари кулаком правої руки ОСОБА_6 в область обличчя - в область лівого ока та лівої щелепи, та одночасно вимагав віддати йому наявні грошові кошти, на що потерпілий відповів відмовою, пославшись на їх відсутність в нього. В подальшому ОСОБА_3 з дозволу ОСОБА_6 , пройшов разом із ним до території подвір`я. Там між ними знов виникла розмова, яка перейшла у сварку, в результаті чого ОСОБА_3 запевнив потерпілого, що прийшов до нього саме через заволодіння його грошовими коштами, та що потерпілому слід йому їх віддати. Отримавши від ОСОБА_6 чергове запевнення у відсутності в нього грошей, ОСОБА_3 штовхнув його. Від поштовху потерпілий впав на сітку «рабицю», що слугує огорожею подвір`я, та пошкодив фалангу 1-го пальця правої руки. Після цього ОСОБА_3 наніс ОСОБА_6 ще три удари кулаком правої руки в область обличчя зліва. Внаслідок таких умисних дій потерпілому спричинені легкі тілесні ушкодження, які не відносяться до небезпечних для життя. Продовжуючи свої злочинні дії, діючи з прямим умислом, з метою особистого незаконного збагачення, з корисливих мотивів та мотивів особистої неприязні ОСОБА_3 разом з потерпілим пройшов до будинку, в якому знаходився сейф з грошима, звідки ОСОБА_6 витягнув 40000 гривень, якими шляхом вільного доступу, протиправно, відкрито заволодів ОСОБА_3 . Під час таких дій останнього потерпілий робив зауваження тому, на які ОСОБА_3 не реагував. Заволодівши грошовими коштами, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 40000 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав повністю й пояснив, що дійсно в новорічну ніч у цьому році він, знаходячись в домоволодінні ОСОБА_5 за адресом: АДРЕСА_2 ,- вирішив відкрито заволодіти грошима ОСОБА_6 . Для цього він пішов за його місцем мешкання за адресом: АДРЕСА_2 ,- постукав у хвіртку, яку відчинив потерпілий й вийшов за територію подвір`я. Під час їх спілкування, вимагаючи у того гроші, він наніс потерпілому два удари кулаком правої руки в область лівого ока та лівої щелепи, так як той заперечував та стверджував, що грошей немає. Потім вони вдвох зайшли на подвір`я ОСОБА_6 , де знов під час їх розмови в них виникла сварка, в результаті якої він пояснював, що прийшов саме через заволодіння грошима, які потерпілому слід йому віддати. Оскільки потерпілий знов послався на відсутність в нього грошових коштів, він штовхнув його, від чого потерпілий впав на сітку «рабицю», що слугує огорожею подвір`я, та пошкодив фалангу 1-го пальця правої руки. Також він ще тричі вдарив його кулаком правої руки в обличчя зліва, а потім вони разом пройшло у середину будинку, де з сейфу ОСОБА_6 витягнув 40000 гривень. Ці грошові кошти він взяв, хоча потерпілий робив йому зауваження, і з ними пішов геть, звернувши гроші на свою користь. Зазначив, що з їх кількістю згоден та не оспорює цього. Вказав, що інших правопорушень не вчиняв, у тому, що сталося, щиро розкаявся, гроші потерпілому намагається повертати.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні било сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_3 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні (повідомленій підозрі), погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням ним його фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням, роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються, суд ухвалив: дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, висновками судово-медичної та дактилоскопічної експертизи, а також документами, що характеризують особу ОСОБА_3 .

Так, з висновку експерта № 12-14/1-НВ/20 вбачається, що лікар-судово-медичний експерт ОСОБА_7 , попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, у період часу з 02 по 10 січня 2020 року в приміщенні Нововодолазького районного відділення судово-медичної експертизи Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації провів судово-медичну експертизу ОСОБА_8 , 1956 року народження, та встановив, що у ОСОБА_8 виявлені: крововиливи, садна на обличчі, рана та деформація міжфалангового суглобу на 1-му пальці правої кисті, які утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактною поверхнею, індивідуальні особливості травмуючої поверхні яких в ушкодженнях не відобразились. Механізм утворення: саден - тертя-ковзання, крововиливу удар, деформації суглобу пальця удар-стиснення. Рана на пальці утворилася, найбільш вірогідно, від дії знаряддя, яке має ріжучі властивості. Час виникнення ушкоджень за 1 2 доби до огляду, можливо способом, на який вказує потерпілий. За ступенем тяжкості як окремо так і в сукупності це легкі тілесних ушкодження (підпункти 2.3.2. та 2.3.5 Правил судово-медичного встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (Наказ МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року). До небезпечних для життя вказані вище тілесні ушкодження не відносяться. Судово-медичних даних за спричинення вище вказаних тілесних ушкоджень самім потерпілим немає. Між спричиненими тілесними ушкодженнями та незначними скороминущими наслідками, що настали, мається причинний зв`язок (а. с. 74 75).

Відповідно до висновку експерта № 10/1/29СЕ-20 судовий експерт сектору дактилоскопічних досліджень відділу криміналістичних видів досліджень Харківського Науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру Міністерства Внутрішніх Справ України ОСОБА_9 , попереджений під особистий короткий розпис про кримінальну відповідальність за статтями 384 і 385 Кримінального кодексу України, 15 січня 2020 року провів експертне дослідження, за результатами якого встановив, що на поверхні об`єкта «пляшка вина «Bolgrad», наданого на дослідження, виявлено чотири сліди пальців рук, розмірами: 15 х 20 міліметрів та 19 х 15 міліметрів, а сліди 17 х 12 міліметрів і 9 х 20 міліметрів непридатні для ідентифікації особи. Відповісти на питання, чи одній або кільком особам належать виявлені сліди пальців рук, не виявилось можливим у зв`язку з поодиноким розташуванням слідів пальців рук на об`єкті дослідження (а. с. 77 83).

Оцінюючи ці висновки експертів з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку у їх сукупності із іншими дослідженими у судовому засіданні доказами, суд визнає їх вірним, послідовними, мотивованим достатньо переконливо та такими, що не суперечать обставинам справи та іншим дослідженим у судовому засіданні доказам, а тому суд вважає їх належними та достовірними й покладає в основу судового рішення, що ухвалюється.

Отже, за допомогою спеціальних медичних знань доведено факт заподіяння потерпілому ОСОБА_8 внаслідок неправомірних дій обвинуваченого легких тілесних ушкоджень, які не є небезпечними для життя.

Таким чином з урахуванням наведеного, суд вважає доведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 в ніч з 31 грудня 2019 року на 01 січня 2020 року злочину проти власності ОСОБА_8 в об`ємі та на суму, визначену у обвинувальному акті, оскільки він, дійсно своїми умисними діями вчинив грабіж (відкрите викрадення чужого майна), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Отже, всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясувавши всі обставини, встановлені під час кримінального провадження, перевіривши їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, дослідженими в судовому засіданні у їхні сукупності й оціненими з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, суд приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_3 доведена повністю. Дії його відповідають складу злочину, передбаченого частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України, і правильно кваліфіковані, як грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, данні про його особу та обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання.

Так, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 злочину, суд виходить з класифікації злочинів, особливостей та обставин його вчинення, й приходить до висновку, що обвинуваченим вчинено тяжкий злочин.

Вивчаючи особу винного шляхом з`ясування стану його здоров`я, поведінки до вчинення злочину, складу родини, а також матеріального стану, судом встановлено, що ОСОБА_3 на момент вчинення ним інкримінованого йому злочинного діяння в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України не судимий (а. с. 106 зворот, 108 110, 112 114, 115), працює без офіційного працевлаштування, одружений (а. с. 101), утриманців не має, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває(а. с. 103, 104), має реєстрацію місця мешкання (а. с. 80 - 81), данні, що характеризують ОСОБА_3 , стороною обвинувачення не надані, у вчиненому щиро розкаявся.

З досудової доповіді, складеної представником персоналу органу пробації Нововодолазького районного відділу філії ДЕРЖАВНОЇ УСТАНОВИ «ЦЕНТР ПРОБАЦІЇ» в Харківській області провідним інспектором ОСОБА_10 , вбачається, що орган пробації, беручи до уваги інформацію, яка характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб). На їх думку виконання покарання у громаді можливе лише у винятковому порядку за умови здійснення з їх боку інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. У разі якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язків, передбачених пунктами 1 і 2 частини 1 та пунктом 2 частини 3 статті 76 Кримінального кодексу України, а також виконання заходів, передбачених пробаційними програмами (а. с. 44 47).

В силу пункту 1 частини 1 статті 66 Кримінального кодексу України суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , щире каяття.

В силу пунктів 6 та 13 частини 1 статті 67 Кримінального кодексу України суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 , вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, а також вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Пленум Верховного суду України у пункті 1 своєї Постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також судом при призначенні покарання повинні враховуються і вимоги статті 50 вказаного кодексу, тобто, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого й запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції засудженого від суспільства та поміщення його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, тобто без відбування покарання, а тому йому необхідно призначити покарання в межах, встановлених санкцією частини 2 статті 186 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на певний строк, що не перевищує п`яти років, застосувавши до нього приписи статті 75 Кримінального кодексу України про звільнення від відбування покарання з випробуванням, так як саме це буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обговорюючи питання про призначення саме такого покарання, суд ураховує позицію сторони обвинувачення, яка вважала за можливе призначити обвинуваченому міру покарання у виді 5 років позбавлення волі, звільнивши його від такого відбування з випробуванням на строк три роки, а також позицію потерпілого, який не має жодних претензій до обвинуваченого ані матеріальних, ані моральних, і у питанні призначенні покарання покладається на розсуд суду (а. с. 22, 134) й керується принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує особу винного, характер вчиненого ним злочину, ступінь його тяжкості, відсутність в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України судимості, наявність постійного місця мешкання та реєстрації, роботи та заробітку, хоча й без офіційного працевлаштування, зміст висновку органу з питань пробації, його намагання повернути гроші потерпілому, а також щире каяття винного.

Також, призначаючи ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, який не перевищує п`яти років, та враховуючи тяжкість злочину, особу винного, фактичні обставини цієї справи й обставини, що пом`якшують і обтяжують йому покарання, а також доходячи висновку про можливість його виправлення без відбування покарання, тобто про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне і достатнє для його виправлення покласти на нього обов`язки, передбачені частиною 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 Кримінального кодексу України.

Приходячи до такого висновку, суд ураховує правозастосовну практику, викладену Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України, який, з огляду на імперативну норму пункту 6 частини 2 статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями), забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій (тобто сталість та єдність судової практики) у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а саме: постанову Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду, прийнятої 13.12.2018 року в межах справи з єдиним унікальним № 485/1613/17 (провадження № 51-6591 км 18),- щодо застосування до особи, яку звільняють від відбування покарання з випробуванням всіх обов`язків, перелічених у пункту 2 частині 1 статті 76 Кримінального кодексу України, незважаючи на те, що на час ухвалення вироку винна особа ніде офіційно не працює й для можливості повідомити про зміну місця роботи (на що саме й наголошує зазначена норма матеріального права), вона спочатку повинна її отримати.

Цивільний позов в рамках цього кримінального провадження поданий не був.

Відповідно до пункту 5 частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України речові докази: пляшку вина «Bolgrad», об`ємом 0,75 літрів,- долучені постановою, прийнятою слідчим СВ Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_11 01.01.2020 року та передані на до камери зберігання речових доказів (а. с. 70), - підлягають поверненню власникові (законному володільцю).

Частина 1 статті 126 Кримінального процесуального кодексу України покладає на суд обов`язки вирішити питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалі суду.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України к процесуальним витратам відносяться витрати, пов`язані із залученням експертів, які в силу приписів частини 1 та 2 статті 122 цього ж кодифікованого процесуального закону України несе сторона кримінального провадження, яка залучила експерта. При цьому у разі залучення експертів спеціалізованих державних установ стороною обвинувачення, це здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Частина 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України зобов`язує суд у разі ухвалення обвинувального вироку стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки в рамках цього кримінального провадження було проведене експертне дослідження саме такою установою, з ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта при проведенні судової дактилоскопічної експертизи в сумі 1884,12 гривень (а. с. 84).

В рамках цього кримінального провадження заходи забезпечення застосовані не були.

Ухвалюючи вирок, суд також вважає за необхідне зазначити, що пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області.

За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію.

Окрім того, Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 20 пункту 3 та абзаців 3 і 6 підпункту 20 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Нововодолазький район Харківської області та утворені Красноградській район Харківської області (з адміністративним центром у місті Красноград) у складі території Старовірівської сільської територіальної громади та Харківський район Харківської області (з адміністративним центром у місті Харків) у складі території Нововодолазької селищної територіальної громади, що затверджені Кабінетом Міністрів України, тощо.

При цьому, як чітко визначив законотворець у пункті 6 своєї Постанови, у продовж тримісячного строку з дня набрання нею чинності Кабінет Міністрів України повинен привести свої нормативно-правові акти у відповідність із нею та забезпечити таке приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів.

Одночасно із цим, приписами статті 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), а також статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації, інстанційності і визначається законом.

Натомість, закон, який змінює існуючу систему судоустрою та приводить її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою, не прийнятий, Валківський окружний суд на цей час свою діяльність не розпочав, а тому кримінальне провадження перебувало на розгляді належного суду.

На підставі викладеного, керуючись статтею 125 Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями); статтею 17, пунктом 6 частини 2 статті 36 і пунктом 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року (із змінами та доповненнями); Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів»; пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року; статтями 50, 63, 65 - 67, 75 76, 88 - 90 та частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України № 2341-ІІІ від 05.04.2001 року (із змінами та доповненнями); Постановою Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року (зі змінами та доповненнями); постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 13.12.2018 року (справа з єдиним унікальним № 485/1613/17, провадження № 51-6591 км 18), а також пунктом 5 частини 9 статті 100, пунктом 3 частини 1 статті 118, частинами 1 і 2 статті 122, частиною 2 статті 124, частиною 1 статті 126, частиною 3 статті 349, статтями 368 371, 373 376, 392, 393, 395, 532 535 Кримінального процесуального кодексу України № 4651-VІ від 13.04.2012 року (із змінами та доповненнями), -

з а с у д и в:

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому йому обвинуваченні, передбаченому частиною 2 статті 186 Кримінального кодексу України, і призначити йому по даній нормі закону покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною 1 та пунктом 2 частини 2 статті 76 Кримінального кодексу України, а саме:

?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

?не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок перебігу іспитового строку ОСОБА_3 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Речові докази: пляшку вина «Bolgrad», об`ємом 0,75 літрів,- долучені постановою, прийнятою слідчим СВ Нововодолазького ВП Первомайського ВП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_11 01.01.2020 року та передані на до камери зберігання речових доказів (а. с. 70), - повернути власникові (законному володільцю).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи в сумі 1884,12 гривень (одна тисяча вісімсот вісімдесят чотири гривні 12 копійок).

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію цього судового рішення не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні при його проголошенні.

Роз`яснити учасникам судового провадження, що вони мають право отримати в суді копію вироку.

На вирок може бути подана апеляція в Харківській апеляційний суд через Нововодолазький районний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі її подання - вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок, що набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Вирок постановлено, виготовлено шляхом комп`ютерного набору та підписано суддею в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1