УХВАЛА
22 грудня 2020 року м. Дніпро
Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
підозрюваного ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Дніпропетровськ, громадянин України, не одружений, на утримання має малолітнього сина 2011 року народження, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
ВСТАНОВИВ:
Прокурор в судовому засіданні пояснила, що підставою звернення з вказаним клопотанням слугувала наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, очевидців чи інших учасників кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували, вважали за можливе обрати більш м`який запобіжний захід, оскільки підозрюваний має місце реєстрації та проживання, свою причетність до інкримінованого діяння не оспорює, не погоджується лише з кваліфікацією діяння, пояснив що умислу не мав, все трапилося випадково.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали клопотання встановлено наступне.
Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.12.2020 року ОСОБА_4 приблизно о 12 годині. 00 хв., перебував за місцем свого мешкання у квартирі АДРЕСА_2 з малознайомим йому ОСОБА_7 .
Перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та особистої неприязні один до одного виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_4 маючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, взяв зі столу раніше заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень ніж.
Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_4 підійшовши до потерпілого ОСОБА_7 , умисно наніс останньому не менше одного удару ножем в область черевної порожнини, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді проникаючої колото різаної рани передньої черевної стінки, які за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент заподіяння.
21.12.2020 року ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру за ч. 1 ст. 121 КК України. 21.12.2020 року останнього було затримано в порядку ст. 208 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд враховує вимоги п.п. З і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме:- тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі;-у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення;
Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.
У відповідності до ст. 29 Конституції України та ст.ст.176,177,178 КПК України, право на свободу і особисту недоторканість є одним із найбільш значущих прав людини. Слід враховувати те, що обираючи запобіжний захід - тримання під вартою, обмежуються конституційні права і свободи особи, ще до визнання її винуватою у вчиненні злочину, а запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, застосовується лише тоді, коли є всі підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної поведінки останнього.
Застосування запобіжного заходу з іншою метою не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно вимог ст. 178 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім якдо раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Сукупність досліджених в ході судового розгляду справи обставин таких як, відомості про госпіталізацію потерпілого ОСОБА_8 до лікарні, результатів проведеного обшуку від 21.12.2020 року, показів свідків, які були присутні в квартирі АДРЕСА_2 , яка є місцем проживання підозрюваного та є місцем події, яка відбулася 21.12.2020 року в результаті якої спричинено тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , характеру механізму утворення тілесного ушкодження приводить до переконання про те, що дійсно 21.12.2020 року мало місце діяння, до якого може бути причетний ОСОБА_4 . І вказане діяння може кваліфікуватись за ч. 1 ст. 121 КК України за результатами документально підтверджених висновків експерта про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, який станом на час розгляду клопотання слідчому судді не надано.
Ризики на які посилається прокурор, зокрема той, що підозрюваний буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду вважається судом необґрунтованим, оскільки як встановлено в ході розгляду справи ОСОБА_4 не вчиняв дій направлених на приховування слідів вчинення кримінального правопорушення, допустив працівників поліції для проведення обшуку, жодних зауважень до протоколу обшуку не надав. В ході обшуку виявлено речі, які визнано речовими доказами. Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень не знайшов свого підтвердження, підозрюваний раніше не судимий, має малолітнього сина 2011 року народження.
Щодо ризику можливого спливу на свідків та потерпілого в даному кримінальному проваджені суд вважає, що хоча і жодних доказів на вчинення або намагання вчинити такі дії стороною обвинувачення не надано, проте з огляду на можливість запобігання таким спробам достатнім буде покласти на підозрюваного обов`язок утриматись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні та потерпілим ОСОБА_9 .
Таким чином суд прийшов до висновку про можливість обрання відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж той, який зазначений у клопотанні, а саме: у виді домашнього арешту, який забезпечить дотримання ним процесуальних обов`язків під час досудового розслідування та судового розгляду.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Крім цього, з метою забезпечення здійснення контролю за поведінкою підозрюваного, також забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду кримінального провадження, запобігання його спробам ухилитися від слідства і суду, та виконання процесуальних рішень на підозрюваного. доцільно покласти наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за кожним викликом надісланим поштою, або в телефонному режимі;
- утриматись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні та потерпілим ОСОБА_9 ;
- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 год . до 06:00 год. без дозволу слідчого, прокурора, або суду;
Застосувати як виконання обов`язку засіб здійснення контролю за підозрюваним ОСОБА_4 , електронний засіб контролю, який підозрюваному носити на весь час домашнього арешту.
Орган поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суд. Працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, суд виходить із того, що згідно матеріалів клопотання підозрюваний мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, оскільки органом досудового розслідування не доведено та у судовому засіданні не встановлено даних, які би свідчили, що забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного можливе виключно в умовах тримання його під вартою, тому клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає та наявні підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.
Оскільки підозрюваного було затримано в порядку ст .208 КПК України 21.12.2020 року та підстави для його тримання під вартою не встановлено, згідно ст. 202 КПК України останній підлягає звільненню з-під варти в залі суду негайно.
На підставі наведеного, керуючисьст.ст.131, 132, 177, 178, 181, 193, 194, 196, 202, 309 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а саме: домашній арешту із застосування електронних засобів контролю, що полягає у забороні підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 год . до 06:00 год. без дозволу слідчого, прокурора, або суду терміном 2 місяці.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 наступні обов`язки:
- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за кожним викликом надісланим поштою, або в телефонному режимі;
- утриматись від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні та потерпілим ОСОБА_9 ;
- не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 21:00 год . до 06:00 год. без дозволу слідчого, прокурора, або суду;
Застосувати як виконання обов`язку засіб здійснення контролю за підозрюваним ОСОБА_4 електронний засіб контролю, який підозрюваному носити на весь час домашнього арешту.
Згідно ст. 202 КПК України підозрюваного ОСОБА_4 звільнити з-під варти в залі суду негайно.
Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту два місяці, тобто до 22 лютого 2021 року, включно.
По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Нагляд за дотриманням обов`язків підозрюваного ОСОБА_4 покласти на Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного для вчинення дій, передбачених ч. 4 ст. 181 КПК України.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 24.12.2020 року о 10:20 год.

Слідчий суддя ОСОБА_1