Справа № 738/1404/20 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/138/21
Категорія - умовно-дострокове звільнення від покарання. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2021 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

сторін кримінального провадження:

засудженого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в м. Чернігові матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Христинівка Народицького району Житомирської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Приймаючи рішення про відмову суд вказав, що засуджений ОСОБА_6 відбув визначену законодавцем частину строку призначеного покарання, проте в його поведінці не вбачається динаміки, яка б свідчила про його виправлення та перевиховання, він не довів свого виправлення та не готовий до самокерованої та правослухняної поведінки в суспільстві за межами установи.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою задовольнити його клопотання та звільнити від відбування подальшого покарання умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України, мотивуючи тим, що надана виправною установою на нього характеристика є необ`єктивною та носить рекомендаційний характер, а суд мав оцінювати зазначені у ній фактичні обставини з урахуванням даних, які наявні у матеріалах справи.

Вказує на те, що досліджуючи матеріали справи, суд не у повному обсязі з`ясував, що він не визнавав себе винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, через не правильну кваліфікацію своїх дій, а тому не вірно врахував тяжкість злочину, за який він відбуває покарання. НЕ досліджено питання, з яких підстав установою виконання покарань не було вирішено питання щодо його працевлаштування.

Звертає увагу, що він регулярно приймав участь у роботах з благоустрою, які є безоплатними, що підтверджується самим лише фактом про відсутність у нього дисциплінарних стягнень, які неодмінно накладаються у разі відмови засудженого від вказаних робіт.

Через незаконне засудження за ч. 1 ст. 115 КК України він був змушений витрачати свої зусилля та час на оскарження судових рішень та рішень органу досудового розслідування та прокурорів,які призвели до неправосудного судового рішення.

Не погоджується з твердженням суду про те, що у місцях позбавлення волі він перебуває з 06 травня 2016 року, адже у строк покарання йому був зарахований і термін його попереднього ув`язнення. Просить прийняти до уваги, що він мав статус учасника бойових дій в зоні АТО, був представлений до нагород, був відзначений грамотою та подяками командування, що свідчить про те, що він здатен до підвищення свого загальноосвітнього рівня.

Посадовими особами установи виконання покарань були допущені порушення йог прав, втрачено скаргу на ім`я Генерального прокурора України, порушено таємницю листування про що внесені відомості до ЄРДР.

Заслухавши доповідача, засудженого та його захисника, які просили про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання, думку прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу засудженого залишити без задоволення.

Положення ст. 81 КК України передбачають можливість для осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, після фактичного відбуття певної частини покарання, при сумлінній поведінці і ставленні до праці, бути звільненими умовно-достроково від невідбутої частини покарання.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 29 вересня 2017 року за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі. В порядку ч. 5 ст. 72 КК України, у строк покарання зарахований час перебування його під вартою в період з 28 лютого по 27 квітня 2016 року та з 05 травня 2016 по 20 червня 2017 року. Строк відбуття покарання йому обчислюється з 28.02.2016 року.

Засуджений ОСОБА_6 відбув 3/4 частини строку призначеного вироком суду покарання.

За час перебування в Артемівській УВП № 6 порушень вимог встановленого режиму тримання ОСОБА_6 не допускав, розпорядок дня виконував, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. До суспільно корисної праці не залучався та не заохочувався.

З 13 червня 2018 року ОСОБА_6 відбуває покарання у Менській виправній колонії №91, де характеризується посередньо. Дотримується вимог встановленого порядку відбування покарання під контролем, виконує розпорядок дня, на профілактичних обліках не перебуває. При цьому, на виробництві установи засуджений не працевлаштований та такого бажання не виявляє, на міри виховної роботи з цього приводу не реагує.

Твердження апеляційної скарги засудженого про те, що установа не вжила заходів щодо його працевлаштування не заслуговують на увагу, оскільки засуджений може бути залучений до праці виключно за його добровільною згодою, про що свідчить зава про працевлаштування. Те, що ОСОБА_6 не виявляє бажання влаштуватися на роботу, підтверджується даними про проведення виховної роботи з цього питання, а також відсутністю його заяви на ім`я начальника установи, в якій він бажає бути працевлаштованим.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 118 КВК України ОСОБА_6 дійсно залучається до виконання робіт з благоустрою установи та поліпшенні житлово-побутових умов засуджених згідно графіка, але до виконання вказаних робіт відноситься посередньо.

На заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі та відділенні реагує позитивно, їх відвідує. Залучений до програми диференційованого впливу на засуджених «Духовне відродження», яку реалізує за планом, а саме відвідує кімнату молитов.

З персоналом установи, з представниками адміністрації ввічливий та чемний, на зроблені зауваження реагує належним чином.

Під сумлінною поведінкою розуміється не тільки стримування від порушень режиму відбування покарання і внутрішнього розпорядку, а й активна форма поведінки, що виражається в активній участі в суспільному житті, прагненні спокутувати вину за вчинений злочин, наявності заохочень.

Згідно наявної у матеріалах судового провадження довідки за весь час перебування в установі засуджений ОСОБА_6 не має жодного заохочення.

Доводи засудженого про його позитивні зміни та сумлінну поведінку під час відбування покарання, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки за своїм змістом характеристика особи засудженого не містить змістовної інформації щодо позитивних змін у поведінці ОСОБА_6 .

Так, засуджений не працює, а лише залучається до суспільно корисної праці за графіком, що становить дві години на тиждень. До виконання робіт відноситься посередньо.

Саме сумлінна поведінка і ставлення до праці є необхідним і достатнім доказом виправлення засудженого, чого у поведінці засудженого ОСОБА_6 не вбачається.

Фактичне відбуття частини покарання, визначеної законом, автоматично не зобов`язує суд звільнити засуджену особу умовно-достроково від покарання.

Розглядаючи клопотання про умовно-дострокове звільнення, суд був зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому, що в повній мірі виконано судом.

Вказівка апелянта на порушення його прав з боку керівництва установи виконання покарань у даному випадку не є підставою для скасування судового рішення, оскільки жодним чином не характеризують особу засудженого,ні з позитивного, ні з негативного боку. Це є внутрішніми питаннями, вирішення яких проводиться в іншому правовому полі та до компетенції суду не відноситься.

Твердження засудженого про необхідність написання скарг щодо незаконних рішень слідчого, прокурорів та суду не виправдовують того факту, що ОСОБА_6 не працював та своєю поведінкою навіть не намагався довести своє виправлення.

При цьому засуджений ОСОБА_6 не згодний з вироком суду та кваліфікацією дій, за які він засуджений та відбуває покарання, що означає про відсутність у його свідомості позитивних змін та готовності до законослухняної поведінки.

Згідно висновку спостережної комісії Менської РДА № 32 від 26 жовтня 2020 року застосування пільги до засудженого ОСОБА_6 у вигляді умовно дострокового звільнення від подальшого відбування покарання є передчасним.

Наявність позитивних даних щодо поведінки ОСОБА_6 з працівниками закладу та позитивне ставлення до заходів виховного та культурно-масового характеру, які проводяться в установі, свідчать про те, що засуджений тільки стає на шлях виправлення і відсутні підставі для умовно-дострокового його звільнення від покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 537-539 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2020 року, про відмову йому у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11