печерський районний суд міста києва
Справа № 757/5466/20-к
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб у кримінальному провадженні №№ 0000801, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час обшуку,-

ВСТАНОВИВ:
05.02.2020 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб у кримінальному провадженні №№ 0000801, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час обшуку.

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що 05.03.2019 р., на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2019 р., здійснено обшук, за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено майно, яке не стосується кримінального провадження та є особистим майном ОСОБА_4 , тому має статус тимчасово вилученого майна.

Таким чином, адвокат просить суд, повернути майно, яке належить особисто ОСОБА_4 , а саме: Ipad TCC ID:BCGA1475IC: 579c-A1475 serial DMPQJXFKYC, принтер Epson Stylus Photo model:C391ACA3032005L789420324, комп`ютер iMAC Apple serial: C02VN24KJ1G6, мобільний телефон Iphone Xmax Dualism G6VXH2UDPKPJ3 в якому знаходяться дві сім карти.

Особа, що подала скаргу в судове засідання не з`явилася, про місце і час розгляду скарги повідомлена належним чином, через канцелярію суду представником було подано заяву про те, що скаргу підтримує та прость розглядати у його відсутність.

Слідчий у судове засідання не з`явився, про розгляд скарги повідомлений належним чином. Разом з цим, до суду спрямовано заяву про розгляд скарги у відсутність прокурора.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті скарги у відсутність не з`явившихся осіб, на підставі наданих доказів.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, заперечення прокурора, приходжу до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000801 від 04.04.2018 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 206-2, ч. ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 376 КК України.

21.02.2019 ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на проведення обшуку, а саме житлового будинку, будівель та споруд розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_5 , у якому проживає ОСОБА_4 , з метою виявлення та вилучення документів фінансово-господарської діяльності суб`єктів господарювання, бенефіціаром яких є ОСОБА_6 , фізичних та юридичних осіб резидентів та нерезидентів України, які є кредиторами чи дебіторами ОСОБА_6 чи підконтрольних йому товариств, суб`єктів господарювання: ТОВ «ТІС-Зерно», «Tis-Zerno Services Limited», «Ample Speed Limited», «Abbotswood International Limited», «CONORS Inc.», Lirtavis Enterprises Ltd, Somerton Business Limited, N.KRAT GRUP, «Kent Shiping & Chartering LTD» і компаній: Флін, Трайдент, Пакіта Комерс Інкорпорейтед та їх печатки, схеми та проекти заволодіння активами, підроблені документи та документи (їх копії) за допомогою яких ОСОБА_7 і інші співучасники намагаються заволодіти активами ОСОБА_6 , матеріали господарських справ, рішень судів з приводу стягнення боргу з ОСОБА_6 та підконтрольних йому товариств, матеріали кримінальних проваджень стосовно ОСОБА_6 , чорнові записи по реалізації злочинних схем, ноутбуки, електронні носії інформації, флешки, мобільні телефони, на яких міститься зазначена інформація та відомості стосовно листування й зв`язку із іншими учасниками злочинних схем, принтери, за допомогою яких друкувалися підроблені документи, документи, які містять зразки почерку та підпису ОСОБА_6 , ОСОБА_8 службових осіб товариств контрагентів та інших осіб, які фігурують у кримінальному провадженні, фотознімки, відеозаписи на яких зафіксовані зображення ОСОБА_6 та інших осіб, які фігурують у кримінальному провадженні,печатки, що мають доказове значення для встановлення істини у кримінальному провадженні та які, при подальшому досудовому розслідуванні кримінального провадження, в сукупності з іншими речами і документами кримінального провадження, будуть мати суттєве значення для встановлення та доведення важливих обставин у кримінальному провадженні, мають значення речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч.ч. 8, 9 ст. 236 КПК України, особи, у присутності яких здійснюється обшук, при проведенні цієї слідчої (розшукової) дії мають право робити заяви, що підлягають занесенню до протоколу обшуку. Другий примірник протоколу обшуку разом із доданим до нього описом вилучених документів та тимчасово вилучених речей (за наявності) вручається особі, у якої проведено обшук, а в разі її відсутності - повнолітньому членові її сім`ї або його представникові.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

У судовому засіданні встановлено, що вилучене, відповідно до протоколу обшуку від, на поверненні якого наполягає володілець, підпадає під критерії, визначені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.02.2019.

Посилання адвоката, на переконання слідчого судді, в своїй сукупності не доводять обґрунтованості заявлених вимог про повернення майна, враховуючи при цьому, що доказів, які б свідчили, що вилучене майно належить заявнику слідчому судді не надано, а ухвалою слідчого судді надано дозвіл на вилучення окрім іншого комп`ютерної техніки, який заявник просить повернути.

Відтак, вилучене майно, не є тимчасово вилученим майном, а тому не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даної скарги за наданими матеріали, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_4 обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав заявника та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на бездіяльність уповноважених осіб у кримінальному провадженні №№ 0000801, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна під час обшуку залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1