Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/94/21 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2021 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.11.2020 року, якою щодо ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР № 0008171 стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185 КК України.

Згідно матеріалів наданих апеляційному суду убачається, що в підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 13.11.2020, прокурор заявила клопотання щодо продовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час не зменшилися ризики, які були встановлені під час застосування до обвинуваченого запобіжного заходу.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.11.2020 щодо ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою до 11.01.2021, включно з визначенням розміру застави у сумі 42 040 гривень.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 16.09.2020 року у відношенні ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 14 листопада 2020 року.

При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відсутні, доказів наявності в обвинуваченого постійного місця проживання, стійких соціальних зв`язків та законних джерел для існування, наявності хронічних хвороб та неможливості перебування останнього в умовах ізоляції суду не надано, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього судом не встановлено.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність обґрунтованих підстав вважати, що ОСОБА_8 , який раніше був неодноразово засуджений, опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження з огляду на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, та беручи до уваги те, що останній тривалий час переховувався від суду, а тому може ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), а також враховуючи наявність непогашених та не знятих у встановленому законом порядку судимостей, що вказує на його схильність до вчинення злочинів, може вчинити інше кримінальне правопорушення (ризик вчинення іншого кримінального правопорушення). За сукупності таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку за необхідне продовжити дію раніше обраного щодо останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Не погоджуючись з рішенням суду, в апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , звільнивши його з під варти негайно та застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який він буде відбувати за місцем своєї реєстрації.

Обґрунтовуючи свої вимоги, захисник зазначає, що у своїй ухвалі суд повинен був вказати, які саме ризики наявні на даний момент, а не просто зазначати, що на даний час обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу не відпали.

Це, на думку захисника вказує на необґрунтованість та упередженість рішення суду.

Крім того, просить врахувати той факт, що в судовому засіданні стороною захисту надавались документи на підтвердження захворювання ОСОБА_8 , а саме те, що він перебуває на лікування в наркологічному диспансері на замісній терапії. Не врахував суд першої інстанції і того факту, що під час перебування під вартою, права його підзахисного на лікування були порушені, що убачається з відповіді прокуратури Кіровоградської області, в якій зазначено, що під час проведення перевірки за скаргою адвоката, були виявлені порушення з боку адміністрації слідчого ізолятору, а саме те, що ОСОБА_8 не вивозили до лікувального закладу для отримання замісної терапії, на що було подано документ прокурорського реагування.

Захисник вважає, що суд також необґрунтовано вказав на те, що у ОСОБА_8 немає постійного місця проживання та соціальних зв`язків, що не відповідає дійсності, адже ОСОБА_8 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 та проживає там з 1992 року.

Не було враховано судом і той факт, що ОСОБА_8 перебуває в зареєстрованому шлюбі з 2015 року, мав хоч і не офіційне, але місце роботи, а тому позиція суду щодо відсутності соціальних зв`язків у ОСОБА_8 є необґрунтованою та упередженою.

За вказаних обставин захисник вважає, що до ОСОБА_8 цілком можливим було б застосувати домашній арешт, не порушуючи норми КПК України та прав інших учасників справи.

В апеляційній скарзі з доповненнями обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо нього та ухвалити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Свої вимоги мотивує тим, що вказані прокурором ризики не підтверджені доказами, а тому є лише припущенням.

Також, суд першої інстанції належним чином не оцінив зібрані та надані суду даних щодо його стану здоров`я. Не взято до уваги, що його рідні та близькі не заперечували щодо його перебування під домашнім арештом. Жодного факту його переховування від слідства не було наведено під час судового засідання. Не взято до уваги судом і його свідчення та пояснення щодо його невинуватості у пред`явленому обвинуваченні.

Заслухавши доповідача, в дебатах захисника та обвинуваченого, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, зваживши доводи скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.

Згідно положень ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції встановила, що зазначені вимоги кримінального закону районним судом належно дотримані.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене під час підготовчого судового засідання. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, перевіркою доводів апеляційних скарг сторони захисту, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Злочин у якому ОСОБА_8 висунуто обвинувачення є тяжким корисливим злочином проти власності, за попередньою змовою групою осіб. Водночас, обвинувачений раніше був неодноразово засуджений за аналогічні злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість знову обвинувачується у вчиненні злочинів. Дані про те, що обвинувачений працював та має постійне законне джерело доходу не має, тобто є реальним ризик неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого переховування від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, є безпідставними доводи апелянтів про необґрунтованість висновків суду першої інстанції щодо наявності достатніх підстав вважати про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

З урахуванням тяжкості інкримінованого обвинуваченому злочину, з метою запобігання встановленим ризикам у даному кримінальному провадженні, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Крім того, колегія суддів зазначає, що продовжуючи підозрюваному дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд на законних підставах визначив йому заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що на переконання апеляційного суду буде достатнім стримуючим засобом, щоб забезпечити ступень довіри до особи, та звести до мінімуму бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду має забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Беручи до уваги те, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом під час продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, до затримання не працював, не має міцних соціальних зв`язків, а також серйозність пред`явленого обвинувачення та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для скасування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, як про це просять апелянти.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту про те, що ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Беручи до уваги ту обставину, що дане кримінальне провадження в суді першої інстанції не завершено до спливу продовженого строку, підстави для скасування оскаржуваної ухвали з тих підстав, на які посилаються апелянти в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, а тому ухвалу суду першої інстанції, залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 з доповненнями залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 13.11.2020 якою ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів без зміни.
Ухвала набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4