Справа № 638/4713/20
Провадження № 1-кп/638/4713/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт кримінального провадження № 0000961 від 07.03.2020 року у відношенні ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

01.04.2020 року в провадження Дзержинського районного суду м.Харкова надійшов обвинувальний акт кримінального провадження № 0000961 від 07.03.2020 року у відношенні ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити даний обвинувальний акт до розгляду у судовому засіданні та звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , посилаючись на наявність та не зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти заявленого прокурором клопотання, посилаючись на недоведеність ризиків, на які посилався прокурор, просила змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Разом з тим, не заперечувала проти призначення справи до розгляду у судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку захисника.

Крім того, обвинувачений звернувся до суду з клопотанням про зменшення суми застави на 50 % від визначеної суми, посилаючись на склад сім`ї, матеріальний стан та невідповідність суми визначеної застави тяжкості вчиненого злочину.

Також, ОСОБА_5 подав до суду клопотання про застосування до нього Закону України про амністію, звільнити з-під варти в залі суду від утримання в установі попереднього ув`язнення та подальшого відбуття покарання.

В судовому засіданні обвинувачений вказав, що просить застосувати проект Закону України «Про амністію у 2020 році».

Прокурор заперечував проти заявлених обвинуваченим клопотань, вказуючи на їх безпідставність та необґрунтованість.

Захисник підтримала заявлені її підзахисним клопотання.

Заслухавши думки учасників процесу, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та за наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Також, суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ст. 177 КПК України).

Відповідно до норм ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п. 1 - п. 3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 12 частини 1 вказаної статті.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

На цей час обвинувачений в даному кримінальному провадженні не допитаний.

Докази передбачені ст. 84 КПК України з боку обвинувачення та захисту, у цей період, не досліджені.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 суд враховує наступне.

Відповідно до обвинувального акту встановлено такі відомості: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Буринь Сумської області, з середньою спеціальною освітою, неодружений, до затримання не працював, зареєстрований в с. Червона Слобода Буринського району Сумської області, до затримання проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий.

Обвинувачений ОСОБА_5 на час вирішення даного питання за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має типові соціальні зв`язки для особи його віку та статусу, є раніше судимою особою.

Так суд враховує, що ОСОБА_5 висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, тобто у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

Заслухавши учасників судового провадження, суд вважає, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України наявні, з огляду на специфіку кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винним у вчинені кримінального правопорушення, а також на конкретні обставини кримінального провадження, його особу, який раніше судимий за вчинення злочинів проти власності та із застосуванням насилля, що може вказувати на його схильність до скоєння нових кримінальних правопорушень та ухилення від суду.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Враховуючи наведене, суд на даному етапі розгляду обвинувального акту, приходить до висновку про задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

При цьому, вони обумовлені, як вказаними відомостями, так і факторами пов`язаними з характером вказаної особи, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій він піддається до кримінальної відповідальності, з огляду на що суд вважає, що, у даному конкретному випадку, обставини визначені ст.177 КПК України щодо ризиків є обґрунтованими, оскільки вони підтверджуються наявними матеріалами, як і інші обставини визначені ч. 1 ст. 194 вказаного Кодексу.

Обставини регламентовані ст. 178 КПК України, у світлі даних про обвинуваченого, не є такими, що вказують на відсутність передумови визначеної п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України у поєднанні з характером висунутого обвинувачення.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд враховуючи фактори пов`язані з характером вказаної особи, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає не достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Строк утримання обвинуваченого під вартою не виходить за межі визначені КПК України та є необхідною мірою в ній з огляду на те, що було встановлено наявність передумов регламентованих п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 даного Кодексу, тобто тривалість строку тримання під вартою відповідає критерію розумності.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів та оцінених в сукупності з усіма обставинами, у тому числі визначеними ст.ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити у межах строків визначених вказаним Кодексом.

При цьому, суд враховує, що згідно норм ч. 7 ст. 182 КПК України, яка регламентує, що у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 31.03.2020 року, з огляду на що, у порядку вказаної статті зазначеного Кодексу повторно відсутні підстави визначати заставу. Крім того, суд не знаходить підстав для зменшення розміру застави, що є альтернативним запобіжним заходом та визначена ухвалою судді від 31.03.2020 року у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 84 080 (вісімдесят чотири тисячі вісімдесят) гривень, під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Вказаний розмір застави суд вважає достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України та запобігання ризикам, заявленим прокурором під час обрання обвинуваченому запобіжного заходу, які на даний час не зменшились, а тому клопотання обвинуваченого щодо зменшення суми застави задоволенню не підлягає.

Також не підлягає задоволенню клопотання захисника щодо визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки судом під час підготовчого судового засідання, 31.03.2020 року визначено йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, який обвинувачений ОСОБА_5 на даний час не скористався.

Як встановлено ст.85 КК України на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч. 2 ст. 86 КК України).

Відповідно до ч. ч 1, 2 ст.1 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Закон України «Про амністію», на який посилається обвинувачений, перебуває у статусі проекту та не прийнятий Верховною Радою України у відповідності до вимог законодавства України.

Враховуючи викладене, відсутність законодавчо визначених підстав для застосування до ОСОБА_5 . Закону України «Про амністію», суд залишає без задоволення клопотання обвинуваченого.

Під час підготовчого засідання встановлено, що кримінальне провадження підсудне Дзержинському районному суду м. Харкова.

Підстав для затвердження угоди, закриття провадження, проведення закритого судового розгляду, не має.

Керуючись ст. ст. 314-316, 331, 350, 369-372, 376 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про зменшення суми визначеної судом застави, як альтернативного запобіжного заходу, та про застосування Закону України «Про амністію» - залишити без задоволення.

Клопотання захисника щодо заміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - залишити без задоволення.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», на строк, що не може перевищувати 60 днів, тобто до 26.12.2020 року включно.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за ч.2 ст.186 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова на 16 грудня 2020 року о 10 годині 30 хвилин.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Головуючий