ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/4897/17 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11о/818/5/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадження за заявою захисника засудженої ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Харківського апеляційного суду від 26.11.2019 року, про залишення без задоволення клопотання засудженої ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження, ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.01.2018 року-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.01.2018 року вирок Московського міського суду від 27.02.2017 року з урахуванням змін, внесених апеляційною ухвалою Верховного Суду Російської Федерації від 17.05.2017 року, щодо засудженої ОСОБА_7 приведено у відповідність із законодавством України.
Визначено, що:п. «г» ч,4 ст.228.1 КК Російської Федерації за яким ОСОБА_7 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017 року, відповідає ч.2 ст.307 КК України; ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації за яким ОСОБА_7 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017 року, відповідає ч.3 ст.307 КК України; ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації за яким ОСОБА_7 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017 року, відповідає ч.1 ст.15, ч.2 ст.307 КК України; ч.1 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК Російської Федерації за яким ОСОБА_7 засуджено вироком Московського міського суду від 27.02.2017 року, відповідає ч.1 ст. 14, ч.3 ст.307 КК України.
На підставі вироку Московського міського суду від 27.02.2017 року засудженій ОСОБА_7 визначено покарання:

-за ч.2 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років;

-за ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років;

-за ч.3 ст.15, ч.2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років;

-за ч.1 ст. 14, ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

За сукупністю зазначених злочинів за правилами ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складення призначених покарань, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання 13 років позбавлення волі.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції засуджена ОСОБА_7 подала на нього апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.01.2018 року .

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26.11.2019 року клопотання засудженої ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 8 січня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу повернуто засудженій.

Постановою Верховного Суду від 19 березня 2020р. ухвалу Харківського апеляційного суду від 26.11.2019 року було залишено без змін , а касаційну скаргу захисника ОСОБА_8 -без задоволення

Захисником засудженої ОСОБА_7 , адвокатом ОСОБА_8 подано заяву про перегляд ухвали Харківського апеляційного суду від 26.11.2019 року за нововиявленими обставинами.

У вказаній заяві захисник просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 26.11.2019 року про відмову в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.01.2018 року. Ухвалити нову ухвалу, якою поновити засудженій ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження вказаного рішення районного суду.

В обґрунтування вимог посилається на те, що 04.02.2019 року ОСОБА_7 звернулася до Уповноваженого Верховної ради з прав людини із клопотанням, про можливість її помилування або будь-яким іншим чином переглянути її справу відповідь ОСОБА_7 отримала поштою під час перебування у ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)», куди цей лист надійшов 19.03.2019 року.

19.02.2019 та 19.07.2019 року ОСОБА_7 під час особистого прийому засуджених представниками Харківської місцевої прокуратури №5, також зверталася за допомогою щодо перегляду кримінальної справи та їй було роз`яснено порядок звернення до судових та правоохоронних органів.

Вказані дані захисник вважає нововиявленими обставинами, які стали відомі після ухвалення рішення апеляційним судом та, які мають істотне значення для прийняття відповідного рішення щодо поновлення засудженій ОСОБА_7 строку на апеляційне оскарження.

Крім того в своїй заяві захисник вказує, що після прибуття ОСОБА_7 до ДУ «Харківська установа виконання покарань №27» процесуальних прав їй не роз`яснювали, а вони були роз`ясненні після прибуття до ДУ «Качанівська виправна колонія (№54)» 04 лютого 2019 року, тобто вже поза межами строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду.

Посилається і на те, що одразу після прибуття до ДУ «Качанівська виправна колонія (№54) 03.02.2019 року ОСОБА_7 звернулася до Лозівського міськрайонного районного суду Харківської області із заявою про ознайомлення з матеріалами справи в задоволенні якого їй було відмовлено з формальних причин, а саме по причині того, що ухвала місцевого суду від 18.01.2019 року вже набрала законної сили.

Таким чином, Лозівський міськрайонний суд Харківської області, відмовивши у ознайомленні із матеріалами справи, фактично створив у ОСОБА_7 враження, що подання нею апеляційної скарги вже неможливо.

Крім того зазначає, що під час судового розгляду в суді першої інстанції було порушено право ОСОБА_7 на захист, оскільки в супереч вимогам ч.2 ст. 603 КПК України її не викликали в судове засідання та всупереч вимогам ст. 52 КПК України не залучили захисника, хоча ОСОБА_7 засуджена за особливо тяжкий злочин де участь захисника є обов`язковою. При апеляційному розгляді ОСОБА_7 теж не була забезпечена участю захисника в судовому засіданні.

Посилається і на порушення судом першої інстанції норм матеріального прав при ухваленні рішення про приведення вироку суду РФ у відповідність із законодавством України.

Відповідно до КК України за ч. 2 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна.

Оскільки санкція частини 3 ст. 307 КК України передбачає максимальний строк позбавлення волі у вигляді 12 років, то Лозівський міськрайонний суд Харківської області мав визначити остаточне покарання не більше 12 років позбавлення волі.

Таким чином районний суд при приведенні вироку суду РФ у відповідність із законодавством України порушив вимоги п.1 ч. 4 ст. 610 КПК України з якої вбачається, що при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків: якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України».

Заслухавши доповідь судді; пояснення засудженої ОСОБА_7 та її захисника, адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану заяву та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення заяви; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що заява захисника засудженої ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 про перегляд ухвали Харківського апеляційного суду від 26.11.2019 року за нововиявленими обставинами не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.

Як вбачається з заяви захисника ОСОБА_8 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами засуджена ОСОБА_7 зверталась з клопотаннями 04.02.2019 року до Уповноваженого Верховної ради з прав людини та 19.02.2019 року і 19.07.2019 року до представника Харківської місцевої прокуратури №5 під час особистого прийму, про що захиснику стало відомо з отриманих нею відповідей на адвокатські запити 17.04.2020 року та 19.05.2020 року.

Вказані вище звернення захисник ОСОБА_8 вважає нововиявленими обставинами та вважає не врахування їх судом апеляційної інстанції при відмові в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.01.2018 року суттєвим, оскільки на її думку вказані звернення свідчать про наміри її підзахисної оскаржити ухвалу районного суду.

Колегія суддів не може погодитись з вказаними доводам захисника, оскільки засуджена ОСОБА_7 зверталась до Уповноваженого Верховної ради з прав людини та представника Харківської місцевої прокуратури №5 із клопотаннями, про можливість її помилування або будь-яким іншим чином переглянути її справу, що не має відношення до питання поновлення строку на апеляційне оскарження рішення районного суду.

Крім того при ухваленні рішення апеляційним судом було ретельно досліджено клопотання засудженої та всі наведені в ньому обставини поважності причин пропуску ОСОБА_7 строку апеляційного оскарження ухвали районного суду, надано відповідні оцінки та висновки з чим погодився Верховний Суд, відповідно до постанови від 19 березня 2020 року ( а.с. 243-245).

Зважаючи на вищевказане колегія суддів дійшла висновку, що обставини на які посилається захисник ОСОБА_8 не можна вважати нововиявленими, а отже в задоволенні заяви слід відмовити.

Щодо посилання захисника ОСОБА_8 про порушення прав засудженої ОСОБА_7 на захист, а саме не виклик її відповідно до ч.2 ст. 603 КПК України в судове засідання суду першої інстанції та не забезпечення її захисником як в суді першої інстанції так і апеляційному суді, колегія судді зазначає.

Питання щодо приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України вирішується у відповідності до ст.ст. 606 610 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 610 КПК України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Отже участь засудженої в судовому засіданні Лозівського міськрайонного суду Харківської області не передбачено КПК України.

Окрім того відповідно до ухвали Харківського апеляційного суду від 20.11.2019 року (а.с. 170) для апеляційного розгляду було залучено захисника з регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги у Луганській та Харківській областях, та відповідно до доручення центу призначено захисника ОСОБА_9 (а.с 179), який відповідно до журналу судового засіданні від 26.11.2019 року був присутній при розгляді клопотання засудженої (а.с. 182 183), отже доводи захисника ОСОБА_8 про порушення права на захист, колегія суддів вважає безпідставними.

Також колегія судів вважає безпідставними посилання захисника про неправильне призначення остаточного покарання засудженій ОСОБА_7 відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, оскільки остаточне покарання на думку захисника не повинно перевищувати максимального розміру визначеного санкцією ч.3 ст. 307 КК України, а саме 12 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.2. ст. 70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю злочинів визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б один із злочинів є умисним тяжким або особливо тяжким, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

ОСОБА_7 засуджена за вчинення ряду злочинів серед яких є особливо тяжкий злочин, а отже остаточне покарання за сукупністю злочинів їй призначено у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 466, 467 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Заяву захисника засудженої ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_8 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Харківського апеляційного суду від 26.11.2019 року, про залишення без задоволення клопотання засудженої ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження, ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18.01.2018 року залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського апеляційного суду від 26 листопада 2019 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: