Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/366/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2020 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
представника СЮП ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.08.2020, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, офіційно не працюючого, не одруженого, маючого неповну середню освіту (9 кл.), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме: до 23 год. 00 хв. 26.10.2020 року та визначено розмір застави в сумі 63 060 гривень,

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.08.2020 року, задоволено клопотання старшого слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області майора поліції ОСОБА_11 , яке погоджено з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_10 .

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про що 29.08.2020 року йому повідомлено про підозру.

Також враховано, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні умисного, тяжкого кримінального правопорушення проти власності, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, не досяг 18-річного віку, проживає разом із матір`ю у належному їй будинку - АДРЕСА_2 та вітчимом, який притягнутий до відповідальності за вчинення аналогічного злочину, не навчається, офіційно не працевлаштований, доводи наявності неофіційного місця працевлаштування будь-яким чином не підтверджені, відтак сталість соціальних зв`язків є сумнівною.

Слідчим суддею встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний буде уникати від слідства та суду, як особа, не маюча будь-яких прив`язаностей на території України та може продовжити злочинну діяльність.

Отже, інші запобіжні заходи, як особисте зобов`язання, внесення застави, передання на поруки не знайшли можливого застосування через відсутність належного їх обґрунтування. Відтак виключно такий вид запобіжного заходу, як тримання під вартою може бути застосовано до підозрюваного на час розгляду клопотання.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_9 , який діє в інтересах неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_10 , в апеляційній скарзі, просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_10 та обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що на думку сторони захисту, ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Так, в описовій частині ухвали суддя робить акцент на тому, що неповнолітній ОСОБА_10 знаходиться під впливом вітчима ОСОБА_12 , який є особою раніше судимою та, перебуваючи під домашнім арештом, може продовжити злочину діяльність.

Однак, на думку захисника вказаний довод не підтверджується матеріалами кримінального провадження де в епізоді інкримінованому ОСОБА_10 відсутній ОСОБА_13 , як співучасник злочину. Тому, не зрозуміло яким саме чином останній може вплинути на ОСОБА_10 .

При цьому, суд взагалі не зазначає про те, що крім вітчима у неповнолітнього ОСОБА_10 є матір, яка є особою не судимою, але суд не вважає наявність матері міцними соціальними зв`язками, що на думку сторони захисту не відповідає дійсності.

Крім того, захисник вважає, що слідчим суддею під час винесення ухвали й не були враховані всі обставини в сукупності, а саме: в клопотанні слідчий навів лише свої припущення щодо можливості ОСОБА_10 впливати на свідків не довівши цей факт будь якими доказами; можливість вчинити інші кримінальні правопорушення теж крім припущень слідчого даний факт не підтверджується жодним матеріалом справи; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців наявність сталих соціальних зв`язків; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний; ставлення особи підозрюваного до скоєного.

Захисник вважає, що приймаючи до уваги вищевикладене та той факт, що підозрюваний має постійне місце проживання, задовільний стан здоров`я та матеріальний стан, сталі соціальні зв`язки та не зважаючи на тяжкість вчиненого злочину із відсутністю відповідних ризиків та обґрунтованої підозри відносно вказаної особи можливо обрати інший запобіжних захід, а саме домашній арешт за місцем постійного проживання: АДРЕСА_2 (де його мамою ОСОБА_14 в квітні 2020 р. придбано будинок), який також повністю відповідає тяжкості злочину та дає можливість органам досудового слідства проводити усі необхідні слідчі дії з можливістю контролювати місце знаходження підозрюваного.

Отже, суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу не оцінено в сукупності всі обставини та не досліджено наявні докази, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, захисника та підозрюваного, а також законного представника неповнолітнього підозрюваного, які висловилися у підтримку апеляційних вимог, думку прокурора та представника сектору ювенальної превенції, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Встановлено, що ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у приміщення, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, про що 29.08.2020 року йому повідомлено про підозру.
Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Підозра ОСОБА_10 підтверджується наявними зібраними в ході досудового розслідування доказами доданими до клопотання, а саме: заявою про вчинене кримінальне правопорушення, протоколом огляду місця події, протоколами допиту свідків, протоколом огляду предметів, протоколом допиту представника потерпілого.
Крім того, під час розгляду клопотання слідчим суддею, підозрюваний підтвердив свою причетність до інкримінованого йому злочину та зазначив, що щиро кається у скоєному.
Вказані докази містять достатньо об`єктивної інформації про причетність ОСОБА_10 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_10 є тяжким, закінченим, умисним, посягає на власність, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення вчиненого групою осіб, з дій підозрюваного убачається заздалегідь спланованість, раніше не притягався до кримінальної відповідальності, не досяг 18-річного віку, проживає разом із матір`ю у належному їй будинку - АДРЕСА_2 та вітчимом, який притягнутий до відповідальності за вчинення аналогічного злочину, не навчається, офіційно не працевлаштований, доводи наявності неофіційного місця працевлаштування будь-яким чином не підтверджені, відтак сталість соціальних зв`язків є сумнівною.
Таким чином існують обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_10 , зважаючи на те, що санкція інкримінованої йому статті передбачає позбавлення волі строком до шести років, у разі застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може продовжити злочинну діяльність, оскільки є матеріально не забезпечений.
Враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зокрема, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя районного суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та безпідставність судового рішення про необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - спростовуються наведеним вище.

Доводи апеляційної скарги захисника, стосовно того, що ОСОБА_10 , раніше не судимий і до кримінальної відповідальності не притягувався; має постійні соціальні зв`язки - постійне місце проживання; за місцем роботи характеризується з позитивної сторони; колегія суддів бере до уваги, проте, вказані доводи не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки не спростовують висновки про обґрунтованість висунутої підозри та існування ризиків, встановлених під час судового розгляду.

Інших переконливих доводів щодо незаконності рішення слідчого судді в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень норм кримінального та кримінального процесуального закону які б могли стати підставою для скасування або зміни ухвали суду, апеляційним судом не встановлено.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.08.2020 року, якою підозрюваному ОСОБА_10 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням розміру застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4