Ухвала

18 січня 2021 року

м. Київ
справа № 492/401/19
провадження № 51-192 ск 21

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Арцизького районного суду Одеської області від 15 липня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року щодо нього.
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що цих вимог кримінального процесуального закону не дотримано.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і відповідно до ст. 433 КПК перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не наділений повноваженнями досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені

в оскаржуваному рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підставами для скасування або зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Проте у поданій скарзі не міститься обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і необхідності скасування судових рішень на підставах, передбачених указаною вище статтею,

з огляду на положення статей 404, 412, 413, 414, 419 КПК.
Разом із цим, зі змісту касаційної скарги засудженого не зрозуміло, з яких саме підстав він оскаржує судові рішення, так як висловлює свою незгоду і з призначеним йому занадто суворим покаранням, і з недопустимістю доказів на підтвердження його винуватості у вчиненні злочину.
Відповідно до 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак касаційна скарга засудженого не місить викладених вимог до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися із вказаною вище статтею, оскільки він просить скасувати судові рішення, не вказуючи при цьому, яке рішення повинен прийняти

суд касаційної інстанції після скасування судових рішень.
Крім того засуджений не дотримався вимог ч. 5 ст. 427 КПК, оскільки не додав

до касаційної скарги копію вироку суду першої інстанції, яку оскаржує.
Допущені порушення перешкоджають суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті касаційного провадження, як це передбачено ст. 428 КПК.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне, на підставі ч. 1 ст. 429 КПК, залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк, необхідний для усунення допущених недоліків.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Арцизького районного суду Одеської області від 15 липня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року щодо нього залишити

без руху та надати строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
У разі не усунення недоліків касаційної скарги в установлений строк, вона буде повернута.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3