Справа № 368/1232/20
Провадження № 1-в/368/128/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" грудня 2020 р. Кагарлицький районний суд Київської області

В складі:
Головуючий - суддя ОСОБА_1
При секретарі: ОСОБА_2

З участю учасників процесу:
прокурор: ОСОБА_3
представник ВК : ОСОБА_4
засуджений: ОСОБА_5
представник трудового колективу: ОСОБА_6

- розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кагарлику кримінальне провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання до засудження: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 21 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без призначення додаткового покарання, - позбавлення права керування транспортними засобами, -
- який з 20.09.2017 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в установах відбування покарання, та з 27.03.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміни призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме, - на виправні роботи, суд, -

В С Т А Н О В И В :

18.11.2020 року на адресу Кагарлицького районного суду надійшло кримінальне провадження за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання до засудження: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 21 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без призначення додаткового покарання, - позбавлення права керування транспортними засобами;
- який з 20.09.2017 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в установах відбування покарання, та з 27.03.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміни призначеного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.
В поданні:
- засуджений клопоче перед Кагарлицьким районним судом Київської області про застосування до нього положень ст. 82 КК України, - заміну призначеного судом покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке, а саме, - призначення йому більш м`якого покарання у виді виправних робіт.

20.11.2020 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 35 КПК України для розгляду даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду ОСОБА_1 , присвоєно справа № 368/1232/20, провадження № 1 в/368/128/20.

20.11.2020 року Кагарлицьким районним судом винесено ухвалу, на підставі якої:
1. Відкрито провадження у справі.
2. Судове засідання по справі № 368/1232/20, провадження № 1 в/368/128/20, за клопотанням засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання до засудження: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 21 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без призначення додаткового покарання, - позбавлення права керування транспортними засобами;
- який з 20.09.2017 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в установах відбування покарання, та з 27.03.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміни призначеного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, - виправні роботи, -
- призначено до слухання на 10 год. 00 хв. 03.12.2020 року, та провести дистанційно в режимі відеоконференції з Державною установою ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Державній установі ВК 115 забезпечити відеоконференцзв`язок з Кагарлицьким районним судом 03.12.2020 року о 10 годині 00 хвилин.
3. Виконання ухвали суду в частині забезпечення відеозв`язку з Кагарлицьким районним судом Київської області доручено спеціалісту з інформаційних технологій Державної установи ВК 115, 09214, Київська область, Кагарлицький район, с. Зікрачі.
Застосовувані в дистанційному судовому провадженні технічні засоби і технології мають забезпечувати належну якість зображення і звуку, дотримання принципу гласності та відкритості судового провадження, а також інформаційну безпеку. Учасникам кримінального провадження має бути забезпечена можливість чути та бачити хід судового провадження, ставити запитання і отримувати відповіді, реалізовувати інші надані їм процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки, передбачені КПК України.
Хід і результати процесуальних дій, проведених у режимі відеоконференції, фіксувати за допомогою технічних засобів відеозапису.
4. В судове засідання викликано учасників процесу:
- засудженого ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115);
- представника Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (115)», ( в режимі відеоконференції з ДУ Кагарлицька ВК № 115);
- прокурора Кагарлицької місцевої прокуратури, ( в приміщенні суду);
- представника спостережної комісії при Кагарлицькій РДА, ( в приміщенні суду).
5. В порядку підготовки кримінального провадження до слухання витребувано від Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (№115)» особу справу засудженого ОСОБА_5 , - для огляду в судовому засіданні.
03.12.2020 року в судовому засіданні оголошено перерву до 16 год. 00 хв. 08.12.2020 року в зв`язку з витребуванням письмових доказів.
В судовому засіданні, яке відбулося 08.12.2020 року, засуджений ОСОБА_5 своє клопотання підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами та нормами права, які викладені в мотивувальній частині його клопотання.
В судвому засіданні, яке відбулося 08.12.2020 року, захисник засудженого ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_7 клопотання засудженого підтримав, обгрунтовував свою позицію обставинами справи та нормами права, які викладені в клопотанні засудженого.
Додатково звернув увагу суду на ту обставину, що потерпіла сторона у кримінальному провадженню, в рамках якого його було засуджено, - до засудженого претензій ні морального, ні матеріального характеру не має, в зв`язку з чим потерпіла сторона написала нотаріально завірену заяву про відсутність будь яки претензій до засудженого.
Також зазначив, що засудженим станом на даний час повністю сплачені судові витрати по кримінальному провадженню, які були присуджені засудженому до сплати на підставі вироку суду.
Також звернув увагу на ту обставину, що засуджений своєю зразковою поведінкою та зразковим ставленням до праці довів ту обставину, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання, про що свідчить, зокрема, та обставина, що засуджений за весь час відбування покарання не має ні одного стягнення, напроти, - має 6 (шість) заохочень від адміністрації установи.
В судовому засіданні, яке відбулося 08.12.2020 року, представник трудового колективу, - ОСОБА_6 клопотання засудженого підтримала, та гарантувала працевлаштування в ФОП « ОСОБА_8 » на посаду експедитора з початковою заробітньою платою в розмірі 6000 (шість тисяч) грн. Вона обізнана з тією обставиною, що, у разі звільнення засудженого та його працевлаштування вона повинна буде відраховувати з заробітньої плати засудженого ОСОБА_5 в дохід держави частину заробітньої плати засудженого в розмірі, який буде визначений в ухвалі суду.
Що стосується особи засудженого ОСОБА_5 , то вона його знала ще до засудження, так як він деякий час працював у неї в установі, де за час роботи зарекомендував себе з позитивної сторони, як відповідальний, грамотний працівник, чемна та чесна людина.
В судовому засіданні, яке відбулося 08.12.2020 року, представник Державної установи «Кагарлицька виправна колонія (ВК №115)» ОСОБА_4 клопотання засудженого ОСОБА_5 підтримав, вважав, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання, що підтверджується тим, що засуджений має за час відбування покарання 6 (шість) заохочень, дисциплінарних стягнень (в тому числі знятих чи погашених в установленому Законом порядку) не має.
Засуджений ОСОБА_5 брав активну участь в житті колонії, не перебував на профілактичних обліках, неодноразово заохочувався адміністрацією колонії за зразкову поведінку та відмінне ставлення до праці короткостроковими відпустками за місцем проживання, не допускав запізнень з відпусток.
Засуджений ОСОБА_5 отримав виробничу травму в колонії під час виконання робіт, в зв`язку з чим з 03.03.2020 року не працевлаштований, так як вже неодноразово проходив курси лікування з приводу отриманої виробничої травми.
Станом на даний час засуджений ОСОБА_5 потребує чергового оперативного втручання (операції), проте, в жодному закладі ДКВС України засудженому не може бути надана належна медична допомога у виді оперативного втручання, в зв`язку з його складністю.
В судовому засіданні, яке відбулося 08.12.2020 року, прокурор Кагарлицької місцевої прпокуратури Київської області ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання засудженого, так як вважав, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та ставленням до праці довів ту обставину, що став на шлях виправлення, що вбачається з тієї обставини, що засуджений має 6 заохочень, при цьому не має жодного стягнення (в тому числі погашеного в установленому Законом порядку, чи знятого), а тому, на думку прокурора, - засуджений ОСОБА_5 заслуговує на пільгу, яка передбачена ст. 82 КК України, - заміна призначеного судом покарання більш м`яким.
Суд, розглянувши клопотання засудженого про застосування до нього пільги, яка передбачена ст. 82 КК України, вислухавши засудженого, який клопотання підтримав, вислухавши думку інших учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку щодо задоволення клопотання засудженого шляхом винесення судового рішення у видлі ухвали, як окремого процесуального документу (з постановленням в нарадчій кімнаті), обгрунтовуючи своє рішення наступним.
Так, що стосується задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього більш м`якого покарання, то клопотання слід задовольнити, так як засуджений ОСОБА_5 на думку суду та інших учасників процесу (представника установи виконання покарань, прокурора) повністю підпадає під положення ст. 82 КК України, - заміна невідбутої частини покарання більш м`яким.
Крім того, суд наголошує на тій обставині, що призначення більш м`якого виду покарання засудженому є пільгою засудженого, який повинен своєю позитивною поведінкою довести ту обставину, що він заслуговує на застосування до нього більш м`якого покарання, зокрема, у виді виправних робіт.
Так, вищевказану пільгу засуджений повинен отримати лише після виконання вимог, які прямо та чітко зазначені в ч. 3 ст. 82 КК України, де, зокрема, зазначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Що стосується фактичних обставин справи, то судом в судовому засіданні встановлено, що:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець місто Київ, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання до засудження: АДРЕСА_2 , засуджений:
- 21 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без призначення додаткового покарання, - позбавлення права керування транспортними засобами.
Вирок набрав законної сили 15 лютого 2018 року.
Засуджений ОСОБА_5 з 20.09.2017 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в установах відбування покарання, та з 27.03.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)».

Початок строку покарання: «20» вереня 2017 року.
Кінець строку покарання: «20» вересня 2022 року.
1/3 строку покарання: «20» травня 2019 року.

Не відбутий термін покарання станом на 08.12.2020 року становить 1 рік 286 днів.

В Кагарлицьку виправну колонію Київської області (115) прибув із ДУ «Київський СІЗО», де утримувався з 20.09.2017 року, де за час перебування в даній установі дисциплінарних стягнень та заохочень не мав.
По прибуттю в Дердавну установу «Кагарлицька ВК (№115)» «27» березня 2017 року працевлаштований робітником на ДП «Сільськогосподарське підприємство ДКВС України (№115)».
До праці відносився добре, завдану роботу виконував добросовісно.
За час відбуття покарання характеризується позитивно, заходи виховної спрямованості відвідує регулярно, реагує на них правильно.
Так, за час перебування в місцях позбавлення волі 6 (шість) раз заохочувався керівництвом установи за добросовісне відношення до праці, дисциплінарних стягнень, в тому числі погашених чи знятих в установленому порядку, не має.
Засуджений ОСОБА_5 пройшов курс з підготовки до звільнення, в розшуку не перебував, на профілактичному обліку в установі не перебуває, вину у скоєному злочині згідно вироку суду визнав повністю.
З а о х о ч е н н я :

1. 04.10.2018 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ. Подяка В.о. Нач. ВК

2. 10.01.2019 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ. Подяка Нач. ВК

3. 04.04.2019 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ. Подяка Нач. ВК

4. 01.07.2019 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ. Подяка Нач. ВК

5. 03.10.2019 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ. Подяка Нач. ВК

6. 09.01.2019 р. За добросовісне відношення до праці на МТФ. Подяка Нач. ВК

С т я г н е н н я:

Дисциплінарних стягнень, в тому числі знятих, чи погашених в установленому порядку, немає.
Слід зазначити, що за весь період відбування покарання, а не за короткий проміжок часу, який передував настанню пільги, засуджений поводить себе правильно, з адміністрацією колонії коректний та ввічливий, в колективі засуджених не конфліктує, виказує позитивні плани на майбутнє, в зв`язку з чим не має дисциплінарних стягнень, в тому числі погашених чи знятих в установлених законом порядку, а тому, на думку суду, поведінка засудженого ОСОБА_5 є прикладом поведінки для інших засуджених, що, звісно, позитивно впливає на вирішення питання щодо застосування до засудженого ОСОБА_5 пільги, яка передбачена положенням ст. 82 КК України, - заміна призначеного основного покарання у виді позбавлення більш м`яким, - на виправні роботи.
Як встановлено в судовому засіданні, засуджений ОСОБА_5 свою вину в скоєному злочині визнав та розкаюється.
Засуджений ОСОБА_5 став на шлях виправлення і заслуговує, на думку учасників процесу, зокрема, представника ВК 115 згідно ст. 82 КК України, заміни покарання більш м`яким покаранням, та, на думку суду, та інших учасників процесу (представник установи виконання покарань, прокурор), - на виправні роботи.
Суд при вирішенні даного питання керувався нормами як матеріального, так і процесуального права.
Що стосується норм матеріального права, то суд керувався наступним.
Так, згідно ст. 82 КК України:
1. Особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК України для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
2. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.
3. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.
Як видно з матеріалів подання, пояснень представника ВК № 115, пояснень самого засудженого ОСОБА_5 , - він став на шлях виправлення.
Про даний факт, окрім іншого, свідчить висновок, який міститься в характеристиці засудженого, та який міститься в матеріалах справи, в якому зазначено, що засуджений ОСОБА_5 за час відбування покарання зарекомендував себе з позитивної сторони, став на шлях виправлення, тому заслуговує на застосування заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст.. 82 КК України.
4. Заміна не відбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:
1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин.
Отже, як видно з матеріалів справи, ОСОБА_5 був засуджений 21.12.2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування всіма видами траснпортних засобів.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.
Відповідно, згідно з положеннями ч. 5 ст. 12 КК України, засуджений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.
Відповідно до положень ст. 25 КК України засуджений ОСОБА_5 скоїв необежний злочин.
Відповідно, як де юре, так і де факто засуджений ОСОБА_5 підпадає під положення п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, так як станом на день слухання справи, - станом на 08.12.2020 року відбув більше, ніж 1/3 частину покарання, так як 1/3 строку покарання засудженим ОСОБА_5 відбута 20 травня 2019 року.
Що ж стосується застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання у виді виправних робіт, то при вирішенні даного питання судом були враховані як формально - юридичні підстави, так і оціночні підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, які передбачені частиною третьою ст. 82 КК України.
Так, що стосується формально - юридичних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням було враховано, що на час слухання справи засудженим ОСОБА_5 було відбуто більше, ніж 1/3 частина основного покарання у виді позбавлення волі, яке було призначено на підставі вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 21.12.2017 року, який вступив в законну силу 15.02.2018 року.
Крім того, при застосуванні формально - юридичної підстави заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням враховано наступні чинники:
1. Згідно ст. 12 КК України, злочин, вчинений ОСОБА_5 , - відноситься до категорії злочинів тяжкого ступеню тяжкості.
2. Згідно ст. 25 КК України злочин, вчинений ОСОБА_5 , - є вчиненим з необережності.
3. Відсутність в діях ОСОБА_5 пенітенціарного рецидиву.
Так, що стосується оціночних підстав заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням засудженому ОСОБА_5 було враховано слідуючі підстави:
Так, як видно з матеріалів справи (пояснення учасників процесу, зокрема, представника ВК 115, позиція прокурора, характеристика на засудженого по місцю відбування покарання, довідка про заохочення та дисциплінарні стягнення, тощо) судом встановлено, що процес виправлення засудженого ОСОБА_5 досягнув тієї стадії, на якій відбування засудженим ОСОБА_5 призначеного основного покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним.
Крім того, до оціночних підстав, які дають змогу застосувати до засудженого ОСОБА_5 положення ст. 82 КК України суд відносить наступні обставини:
1. За час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 за добросовісне відношення до праці має 6 (шість) заохочень від керівництва установи.
Крім того, суд наголошує на тій обставині, що, дійсно, з 10 березня 2020 року засуджений ОСОБА_5 не працює, проте, це зумовлено об`єктивною обставиною, - ним 10 березня 2020 року стався нещасний випадок виробничого характеру.
Даний факт підтверджується довідкою № 11/8099, яка видана 03.12.2020 року Державною установою «Кагарлицька виправна колонія (№115)».
Суд наголошує на тій обставині, що травма засудженим отримана не в будь який час відбування покарання, отримана травма не носить побутовий характер, а травма отримана під час виконання засудженим робіт в установі на свинарно товарній фермі ДП «СГ підприємство ДКВС України», де засуджений був працевлаштований на той час в добровільному порядку.
Далі, що стосується наслідків отриманої травми, то суд зазначає, що засуджений ОСОБА_5 внаслідок отриманої виробничої травми отримав травму за таким діагнозом: Розчавленя правої кисті.

Був госпіталізований бригадою швидкої медичної допомоги до регіонального закладу МОЗ України, де в подальшому був переведений до «Національного інституту хірургії та трансплантологи ім. О.О. Шалімова» до відділення мікро-судинної хірургії з діагнозом: Рубана рвано-розчавлена рана правої кисті з неповною травматичною ампутацією 1 пальця. Проходив курс лікування з 10.03.2020 по 24.06.2020 рік.

Засудженому неодноразово проводилося оперативне втручання.

З 12.10.2020 по 03.11.2020 рік знову проходив курс лікування в «Національному інституті хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова» у відділенні мікро-судинної хірургії за діагнозом: Віддалені наслідки травм правої кисті. Т 92.0. На даний час у засудженого стоїть шпиця у великому пальці правої руки. Стан засудженого ОСОБА_5 на даний час стабільний, але він потребує повторного оперативного втручання та стаціонарного лікування в закладах МОЗ України.

Вищевказані обставини підтверджуються довідкою від 04.12.2020 року, яка видана Державною установою «Кагарлицька виправна колонія (№115)».
Отже, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, - з медичних довідок, засуджений ОСОБА_5 потребує повторного оперативного втручання та стаціонарного лікування в закладах МОЗ України, так як таке оперативне втручання медичні заклади «Центру охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» провести не можуть, відповідно, - не можуть забезпечити належне лікування засудженого ОСОБА_5 , а тому подальше тримання під вартою засудженого ОСОБА_5 в межах установи чи системи, яка не може забезпечити йому належного лікування, - суперечить поняттю гуманності та положенню ст. 28 Конституції України, вимогам ст. 5 Закагльної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, положенню ч. 3 ст. 50 КК України.
Дійсно, призначення і відбування кримінального покарання певною мірою спричиняє фізичні та моральні страждання винній особі, як це має місце в момент її засудження, ізоляції при позбавленні волі, обмеженні волі, конфіскації майна, позбавленні права займати певні посади або займатися певною діяльністю, тощо, але це природно властиві покаранню страждання, які є результатом його законного застосування, проте, такі фізичні страждання не повинні бути наслідком відбування покарання, як вданомувипадку, - засудженийц ОСОБА_5 отримав травму під час виконання робіт в установі, внаслідок чого потребує лікування, яке, на жаль, діюча система медичного забезпечення кримінально виконавчої системи забезпечити не може, а її може забезпечити лише установа МОЗ України, що передбачає звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі засудженого ОСОБА_5 , причому таке звільнення засудженого в даному випадку обумовлененаступними нормами національного права України, які повністю відповідають міжнародним стандартам.

Так, згідо ч. 3 ст. 50 КК України покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.

Отже, вищевказана конституційна норма відтворює відповідні положення ст. 5 Загальної декларації прав людини 1948 р., ст. 7 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 р., Конвенції ООН проти катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження і покарання 1984 р. (далі - Конвенція), ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 р., Декларації про захист усіх осіб від катувань та інших жорстоких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження чи покарання 1975 р.. Європейської конвенції про запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Таке положення Конституції України в повній мірі відповідає нормам Європейського Законодавства.
Так, у рішенні у справі «Кудла проти Польщі» Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до ст. 3 Конвенції по захист прав людини або основоположних свобод держава має забезпечити, аби затримана особа перебувала в умовах, що є сумнісними з її людською гідністю, щоб засоби та методи виконання цього заходу не піддавали таку особу стражданню та потребі такої інтенсивності, що перевищує невідворотний рівень страждання, пов`язаного із затриманням, та відповідно до практичних вимог затримання її здоров`я та добробут були забезпечені з поміж іншого відповідною медичною допомогою.
Відповідно, гуманні положення ст. 28 Конституції України про те, що ніхто не може бути під даний катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню, повністю відповідають вимогам ст. 5 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 р. та іншими міжнародними актами про права людини і поводження із засудженими. Знайшли вони вираження і в чинному КК, де чітко визначено, що покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність (ч. 3 ст. 50 КК).

Дотримання цих вимог гарантується ще й тим, що існуюча у нас система покарань не передбачає тілесних покарань, які спричиняють біль та інші фізичні страждання, чи таких, що спеціально принижують гідність засудженого.

- за час відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не мав, та не має жодного дисциплінарного стягнення, в тому числі знятого, чи погашеного в установленому законом порядку.
Вищевказана обставина на думку суду свідчить про усталену правослухняну поведінку засудженого ОСОБА_5 за весь час відбування покарання, а не за короткий проміжок часу, який передував настанню пільги.
Суд вважає, що наявність такої кількості заохочень, при відсутності дисциплінарних стягнень, в тому числі знятих чи погашених в установленому законом порядку, пояснення представника ВК 115, характеристика на засудженого, свідчать про уставлене позитивне відношення до праці та позитивну поведінку засудженого ОСОБА_5 та його дійсне ставлення на шлях виправлення.
Суд зазначає про ту обставину, що висновки про те, чи став засуджений на шлях виправлення, можливо зробити врахувавши увесь комплекс даних, які характеризують засудженого, його поведінку, відношення до праці, відношення до вчиненого злочину та його наслідків, наявність заохочень, їх кількість та регулярність отримання, наявність чи відсутність стягнень, тощо.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. умовно - дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як судом зазначалося вище, отримання 6 (шести) заохочень засудженим ОСОБА_5 за весь час відбування покарання (причому, отримання заохочень мало регулярний, системний характер) суд однозначно розцінює як факт становлення засудженого на шлях виправлення та перевиховання, та намагання не лише формально досягнути умов заміни покарання більш м`яким, а намагання засудженого показати той факт, що він став на шлях виправлення та перевиховання.
З огляду на положення, які викладені в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 р. суд вважає, що в поведінці ОСОБА_5 наявний комплекс даних, які дають змогу суду прийти до остаточного висновку щодо того, що засуджений став на шлях виправлення та перевиховання.

Відповідно, суд вважає, що для позитивного вирішення питання щодо застосування положень ст. 82 КК України, яка є пільгою для засудженого, який має її отримати, в діях засудженого ОСОБА_5 має місце системність та стабільність в отриманні заохочень, так як просто відбування покарання без отримання стягнень є не правом, а обов`язком засудженого.

Суд вважає, що в разі наявності стягнень, - кількість заохочень повинна значно превалювати над кількістю стягнень, така кількість повинна мати системність, а не просту повторність, - більшість, що в даному випадку і є в наявності в діях засудженого ОСОБА_5 .

Окрім того, в судовому засіданні представник установи виконання покарань надав відомості про те, що засуджений ОСОБА_5 брав активну участь у вирішенні питань відпочинку, побуту, впливу на інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, в той же час суд вважає, що засуджений своєю поведінкою під час відбування покарання повинен показувати приклад іншим засудженим, а тому, з огляду на обставини справи, які судом вказані вище, суд вважає, що поведінка засудженого ОСОБА_5 під час відбування покарання може слугувати прикладом для поведінки для інших засуджених.

Дійсно, щодо відсутності діючих стягнень, (взагалі не притягувався до дисциплінарної відповідальності, чи дисциплінарні стягнення зняті чи погалені в установленому законом порядку), то така обставина сама по собі не може самі по собі свідчити про виправлення засудженого, оскільки сумлінна поведінка засудженого передбачає не тільки наявність у останнього заохочень, застосованих у порядку, визначеними статтями 67, 130 КВК України, але й те, що засуджений подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених. При цьому, під сумлінною поведінкою слід розуміти зразкове додержання засудженим вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, безперечне виконання законних вказівок та розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, корисну ініціативу, соціальну активність, участь у вирішенні питань організації навчання, відпочинку, побуту, вплив на виправлення інших засуджених, розвиток корисних соціальних зв`язків, відсутність порушень дисципліни.

Суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.
Відповідно, суд вважає, що дії засудженого ОСОБА_5 у повній мірі відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст.. 82 КК України та положенням ст.. 9 КВК України.
Обставини справи свідчать лише про наявність лише позитивних на протязі всього строку відбування покарання чинників, які дають змогу суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_5 , своєю поведінкою, яка розцінюється судом як позитивна, став на шлях виправлення та виховання, відповідно, суд приходить до висновку що поведінка засудженого щира, визнання вини засудженим ОСОБА_5 є щирим, яке підтверджується поведінкою засудженого, зокрема, - у систематичному отриманні заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці, відшкодування шкоди потерпілій стороні, відшкодування судових витра у кримінальному провадженні, тощо.
Окрім того, згідно ст. 6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Відповідно, зглядаючись на вищевказані норми права, суд вважає, що для застосування пільги, яка передбачена ст. 82 КК України необхідно, щоб в діях засудженого, який відбуває покарання, однозначно були в наявності ознаки ресоціалізації.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Отже, обставини справи, які судом зазначені вище, свідчать, на думку суду, про систематичність дій засудженого ОСОБА_5 , які спрямовані на його виправлення та перевиховання, про наявність дійсного (а не про очі) процесу ресоціалізації.

2. Засудженим ОСОБА_5 шкода, заподіяна злочином, - відшкодована повністю.
Так, в матеріалах кримінального провадження міститься нотаріально посвідчена заява від 22.03.2019 року, яка складена потерпілою по справі, - ОСОБА_9 , яка зазначає, що будь яких матеріальних та фінансових претензій до засудженого ОСОБА_5 не має та не заперечує проти зміни покарання засудженому.

Така заява потерпілої сторони викликана тим, що засудженим ще до винесення вироку було відшкодовану потерпілій стороні шкоду, заподіяну злочином.

Відповідно, суд вважає, що у разі щирого каяття та визнання вини винна особа апріорі буде намагатися відшкодувати шкоду, заподіяну злочином, буде намагатися каятися, просити вибачення у потерпілої сторони, що було здійснено засудженим ОСОБА_5 , окрім того засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції та в даному судовому засіданні виявив ознаки щирого каяття та визнання вини в судовому засіданні.

При цьому суд ззначає, що визнання вини є неодмінною умовою застосування до засудженого положень ст. 82 КК України.

- також суд враховує ту обставину, що станом на час розгляду клопотання засудженого ОСОБА_5 , а саме, - станом на 08.12.2020 року, невідбутий термін покарання у засудженого становить лише 1 (один) рік 286 днів., що дає змогу суду замінити такий термін невідбутого покарання у виді позбавлення волі на аналогічний термін покарання у виді виправних робіт, без зменьшення терміну покарання засудженому.
Так, максимальний термін покарання у виді виправних робіт згідно положень ч. 1 ст. 57 КК України становить 2 (два) роки, а тому термін невідбутого покарання у виді позбавлення волі, - не виходить за межі максимального терміну покарання у виді виправних робіт, - що є співрозмірною заміною в сенсі тривалості подальшого відбування покарання.

Відповідно, заміна засудженому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік 286 днів на 1 рік 286 днів виправних робіт з відрахуванням 15 % від заробітку в дохід держави є співрозмірним обставинам скоєного злочину, його наслідкам, обставинам, що характеризують особу засудженого, та суспільному інтересу;

- далі, суд враховує ту обставину, що засудженим ОСОБА_5 відшкодовано всі судові витрати по кримінальному провадженню.
Згідно резолютивної частини вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 21 грудня 2017 року прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_5 в дохід держави 4458 грн. 80 коп. процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експерта.

Так, в матеріалах справи міститься квитанція № 1 від 04.12.2020 року, з якої вбачається, що засудженим ОСОБА_5 сплачено кошти в розмірі 4458 рн. 80 коп. судових витрат, присуджених засудженому до сплати згідно вироку суду;

- далі, суд враховує ту обставину, що засуджений ОСОБА_5 виказує позитивні плани на майбутнє, що, на думку суду, виражається в тому, що після гіпотетичного (можливого) звільнення з місць позбавлення волі бажає влаштуватися на роботу, що свідчить про той факт, що засуджений після звільнення з місць позбавлення волі бажає продовжувати реальний процес адаптації до суспільства, тобто, в даному випадку вбачаються ознаки прагнення засудженого до ресоціалізації;
Отже, при наявності вищевказаних формально - юридичних та оціночних підстав для заміни невідбутої частини покарань більш м`яким суд прийшов до висновку, щодо визначення засудженому ОСОБА_5 конкретного різновиду такої заміни основного призначеного покарання у виді позбавлення волі на такий вид покарання, яке може бути призначене, як основне, - на виправні роботи.
При визначенні виду більш м`якого покарання засудженому ОСОБА_5 суд орієнтувався на послідовність їх розташування, яка розміщена в ст. 51 КК України.
Суд наголошує на тій обставині, що при заміні невідбутої частини покарань більш м`яким, суд може обрати будь - який з більш м`яких видів основного покарання, а не лише той, який є найближчим до раніше призначеного у згаданому переліку ст. 51 КК України, тому, з урахуванням вищевикладених обставин судом було обрано до ОСОБА_5 основне покарання у виді виправних робіт з дотриманням умов та підстав такого застосування, які передбачені ст.. ст.. 51 - 82 КК України.
Порядок призначення покарання у виді виправних робіт, зокрема, ОСОБА_5 , чітко регламентовано ст. 57 КК України, де, зокрема, зазначено, що:
1. Покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.
2. Виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.
Зглядаючись на вимоги ч. 2 ст. 57 КК України засудженому ОСОБА_5 може бути призначено покарання у виді виправних робіт, він не входить до переліку осіб, яким не можливо призначити дане покарання.
Крім того, суд наголошує, що такий вид покарання, як виправні роботи, є основним покаранням (ч. 1 ст. 52 КК України), яке може бути призначене судом засудженому ОСОБА_5 у випадку заміни невідбутої частини покарання у виді обмеження або позбавлення волі більш м`яким (ч. 1 ст. 82 КК України ).
При вирішенні даного питання суд також керувався ППВСУ від 24 жовтня 2003 р. №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", зокрема, в постанові зазначено, що правильне вирішення питання про застосування виправних робіт значною мірою залежить від ретельного з`ясування даних про особу підсудного (працездатність, сімейний стан, поведінка на роботі, і за місцем проживання, ставлення до праці, тощо).
Так, судом в судовому засіданні встановлено, що засуджений ОСОБА_5 працездатного віку, працездатний, по місцю відбування покарання був працевлаштований, добре відноситься до праці, йому гарантоване працевлаштування після можливого звільнення з місць позбавлення волі.
Порядок і умови виконання покарання у виді виправних робіт регламентуються главою 9 КК України.
Порядок відрахувань із заробітку засуджених до виправних робіт регулюється ст. 45 КВК України.
Крім того, при визначенні строку покарання у виді виправних робіт судом було застосовано положення ППВСУ від 26.04.2002 року № 2 «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», зокрема, абз. 1 п. 4, де зазначено, що у випадках, коли максимальна межа більш м`якого покарання, що встановлена відповідною статтею Загальної частини КК України є меншою строку невідбутої частини покарання, строк більш м`якого покарання не може перевищувати цю межу.
Суд вважає, що застосування до засудженого ОСОБА_5 більш м`якого покарання у виді виправних робіт не суперечить реалізації принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин, даним рішенням суду виконується мета кримінального покарання - як її каральної так і виправної складової.
Суд наголошує на тій обставині, що заміна не відбутої частини покарання більш м`яким, на відміну від умовно -дострокового звільнення від відбування покарань не веде до зміни кримінально - правового статусу особи засудженого ОСОБА_5 , - він вважається таким, що продовжує відбування покарання, хоча і іншого виду.
Це зумовлює і відповідно кримінально - правові наслідки даного різновиду заміни покарання більш м`яким.
Вони, зокрема, полягають у наступному:
1. Відповідно до ч. 5 ст. 82 КК України під час відбування більш м`якого покарання до особи засудженого ОСОБА_5 може бути застосовано умовно - дострокове звільнення за правилами, які передбачено ст. 81 КК України.
2. Відповідно до ч. 4 ст. 90 КК України строк погашення судимості ОСОБА_5 обчислюється з дня відбуття більш м`якого покарання, при цьому однак цей строк визначається тим більш суворим покаранням, яке було призначено ОСОБА_5 за вчинений ним злочин.
3. У випадку вчинення ОСОБА_5 під час відбування виправних робіт нового злочину суд відповідно до ч. 6 ст. 82 КК України матиме змогу до покарання за знову вчинений злочин приєднати не відбуту частину більш м`якого покарання за правилами, які передбачені ст.ст. 71-72 КК України.
Що стосується застосування норм процесуального права, то в даному випадку суд застосував ст.ст. 537, 539 КПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Згідно ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням ( поданням ) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає про той факт, що застосування інституту заміни призначеного основного покарання на більш м`яке щодо засудженого ОСОБА_5 є одним з проявів принципу гуманізму у кримінальному праві.
Його застосування спрямоване на звуження меж кримінально-правової репресії для стимулювання виправлення засудженого, зокрема, ОСОБА_5 , адаптації його до норм соціальної поведінки та вимог дотримання правопорядку.
Отже, при винесені ухвали щодо засудженого ОСОБА_5 суд керувався Конституцією України, нормами діючого КПК України, КК України, КВК України.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ч. 2 ст. 369, 370 372, 537, 539 КПК України, ст.. 57, 82 КК України, суд, -
У Х В А Л И В :

Клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця місто Київ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання до засудження: АДРЕСА_2 , засудженого:
- 21 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без призначення додаткового покарання, - позбавлення права керування транспортними засобами;
- який з 20.09.2017 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в установах відбування покарання, та з 27.03.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», про застосування до нього положення ст. 82 КК України, - заміни призначеного судом покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням, а саме, - на виправні роботи, - задовольнити.
Засудженому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю місто Київ, громадянину України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання до засудження: АДРЕСА_2 , якого було засуджено 21 грудня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва за скоєння злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без призначення додаткового покарання, - позбавлення права керування транспортними засобами, -
- який з 20.09.2017 року відбуває покарання у виді позбавлення волі в установах відбування покарання, та з 27.03.2018 року відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі «Кагарлицька виправна колонія (№115)», - не відбуту частину строку покарання у виді 1 (одного) року 286 днів позбавлення волі замінити на 1 (один) рік 286 днів виправних робіт по місцю роботи з відрахуванням 15 % заробітку, щомісячно, - в дохід держави.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду потягом 7 діб, а засудженим, - протягом 7 днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Суддя ОСОБА_1