ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1747/20 Справа № 172/736/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Васильківського відділу Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000156 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Стрюкове Миколаївського району Одеської області, українки, громадянки України, з неповною середньою освітою, непрацюючої, заміжньої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимої

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених положеннями ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року ОСОБА_8 було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених положеннями ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України та призначено їй покарання:
- за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено обраний тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань №4».

Строк відбуття покарання обчислювати з 19 травня 2019 року.

Вирішено питання щодо речових доказів.
Як встановлено судом, 18 травня 2019 року приблизно о 09.00 годині обвинувачена ОСОБА_8 , знаходячись за місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 , після спільного вживання спиртних напоїв разом з ОСОБА_9 , знайомим ОСОБА_10 та потерпілою ОСОБА_11 покинула на деякий час місце мешкання. Повернувшись приблизно о 13.30 годині цього ж дня і побачивши, що ОСОБА_9 та потерпіла ОСОБА_11 сплять, а сумка потерпілої ОСОБА_11 знаходилась на ліжку в її ногах, реалізуючи свій протиправний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та обернення його на свою користь, обвинувачена ОСОБА_8 , достовірно усвідомлюючи, що її дії носять протиправний характер, діючи умисно з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, підняла з ліжка сумочку потерпілої ОСОБА_11 , після чого пересвідчившись, що за нею ніхто не спостерігає, таємно викрала грошові кошти в сумі 400 гривень, купюрами номіналом по 200 гривень, які належали потерпілій ОСОБА_11 , чим спричинила останній матеріальної шкоди на вищевказану суму.
Крім того, 18 травня 2019 року приблизно о 20.00 годині обвинувачена ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку з ігноруванням потерпілим ОСОБА_9 , який був у стані алкогольного сп`яніння, її прохань припинити непристойно поводитися по відношенню до неї, та намагань спричинити їй тілесні ушкодження, під час сварки з останнім, відштовхнула правою рукою потерпілого ОСОБА_9 , від чого він впав через поріг до спальної кімнати обличчям до низу та не чинив опору. Після чого, обвинувачена ОСОБА_8 , реалізовуючи свій раптово виниклий умисел на умисне вбивство потерпілого ОСОБА_9 , взявши сокиру, що знаходилась у коридорі за дверима, перебуваючи у положенні стоячи, тримаючи сокиру у правій руці, умисно нанесла не менше чотирьох ударів обухом (іншою стороною сокири) по життєво-важливому органу, а саме: потиличній частині голови потерпілого ОСОБА_9 , - від чого останній втратив свідомість. Після чого, обвинувачена ОСОБА_8 припинила чинити протиправні дії та покинула будинок, а потерпілий ОСОБА_9 залишився лежати на підлозі без свідомості. ІНФОРМАЦІЯ_2 о 21.45 годині потерпілого ОСОБА_9 каретою швидкої допомоги доставлено до Васильківської ЦРЛ, де останній через годину помер. Смерть потерпілого ОСОБА_9 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепу, крововиливами під оболонку та у речовину головного мозку, забоєм головного мозку. В результаті протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді забитих ран голови, що відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковані:

- за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) за епізодом викрадення грошових коштів потерпілої ОСОБА_11 ;

- за ч. 1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за епізодом смерті потерпілого ОСОБА_9 .

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року відносно ОСОБА_8 змінити, а саме, у мотивувальній частині судового рішення, в обставинах, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання включити обставину активне сприяння розкриттю злочину за ч. 1 ст. 185 КК України, а також, відповідно до ст. 67 КК України включити обставини, які обтяжують покарання вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
В обґрунтування таких вимог прокурор посилається на порушення судом першої інстанції положень ст. 374 КПК України, і зазначає, що викладаючи мотивувальну частину судового рішення, суд не врахував наявність обставин, які відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України є обставинами, які пом`якшують та обтяжують покарання, незважаючи на те, що із матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачена свою провину по епізоду ч. 1 ст. 185 КК України визнала, щиро розкаялась та сприяла розкриттю злочину, кримінальні правопорушення вчинила у стані алкогольного сп`яніння.
Обвинувачена в своїй апеляційній скарзі просить вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги тим, що вказане судове рішення є невмотивоване та незаконне, оскільки інкримінуємого їй за ч. 1 ст. 115 КК України кримінального правопорушення вона не вчиняла, і надані нею покази на досудового розслідуванні, які суд взяв до уваги під час судового провадження, було надано під тиском органів досудового розслідування.
Позиції учасників судового провадження.
Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній. Проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченої заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.
Обвинувачена в судовому засіданні свою апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити, скасувати вирок суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки вину свою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не визнає, вважає себе невинуватою. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора обвинувачена в судовому засіданні заперечувала.
Захисник обвинуваченої в судовому засіданні, в режимі відеоконференції апеляційну скаргу своєї підзахисної підтримав, просив її задовольнити. Щодо апеляційної скарги прокурора, то захисник посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив відмовити у задоволення апеляційної скарги прокурора.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданих апеляційних скарг, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги прокурора та обвинуваченої підлягають частковому задоволенню, а вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року в частині призначеного ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання скасуванню із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.
Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції не були виконані в повному обсязі.
Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Суд першої інстанції в порушення закладених у зазначеній нормі закону завдань, не провів стосовно ОСОБА_8 повного та неупередженого судового розгляду, вимог кримінального процесуального законодавства України не дотримався.
Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження наступні докази.
Постанову слідчого від 19 травня 2019 року, якою в якості речових доказів визнано: три недопалки від цигарок, скляна чарка з надписом «PRIME», мобільний телефон марки «Fly», скляна пляшка об`ємом 0.5 л, змиви РБК, металевий ланцюг з хрестиком, сорочка світлого кольору, наволочка від подушки, зрізи з матраца зі слідами РБК.
Протокол огляду трупа від 19 травня 2019 року, відповідно до якого слідчим було оглянуто труп ОСОБА_9 , шкіряні покриви у ділянці обличчя, волосся на голові рясно просякнуті речовиною схожою на кров. На тілі виявлені пошкодження садно на лівій бічній поверхні, по зовнішній поверхні плеча рана з підсохлими краями, у лівій тьмяно-потиличній ділянці голови виявлено не менше чотирьох ран, три з них лінійної форми орієнтовані з різних напрямках, одна з трьох променевої форми з вираженим осадженням, у тім`яній ділянці голови рана лінійної форми.
Постанову слідчого від 19 травня 2019 року, якою в якості речових доказів визнано зразки волосся з голови та зрізи нігтьових пластин з обох рук, вилучені в ході огляду трупу потерпілого ОСОБА_9 .
Лікарське свідоцтво про смерть №80 від 20 травня 2019 року, відповідно до якого причиною смерті потерпілого ОСОБА_9 став забій мозку, перелом кісток склепіння черепу, відкрита черепно-мозкова травма.

Протокол огляду предмета від 19 травня 2019 року, згідно якого під час досудового розслідування були оглянуті речі потерпілого ОСОБА_9 : розрізана сорочка світлого кольору зі слідами РБК, штани синього кольору з білими полосами, труси та одна пара шкарпеток чорного кольору, видані працівниками приймального відділення КЗ «Васильківська ЦРЛ» ДОР».
Постанову слідчого від 19 травня 2019 року, якою в якості речових доказів визнано оглянутий та виданий працівниками лікарні одяг потерпілого ОСОБА_9 : розрізана сорочка зі слідами РБК, штани синього кольору, білизна, шкарпетки.
Протокол додаткового огляду місця події від 19 травня 2019 року та додатки до нього, відповідно до яких, за участю понятих під час досудового розслідування, була додатково оглянута територія домоволодіння АДРЕСА_2 . Перед житловим будинком розташована залізобетонна опора №28, на відстані 4м від опори, в лісосмузі на землі у траві виявлена сокира (довжиною 75 см) зі слідами РБК та з невеликою кількістю волосся, яка була вилучена.
Постанова слідчого від 19 травня 2019 року, якою в якості речового доказу визнано виявлену в ході додаткового огляду місця злочину та вилучену сокиру з дерев`яним руків`ям.
Постанову слідчого від 19 травня 2019 року, якою в якості речових доказів визнано сині спортивні штани, футболку помаранчевого кольору, жилетку червоного кольору, що були вилучені у обвинуваченої під час її затримання згідно протоколу затримання від 19 травня 2019 року.
Протокол слідчого експерименту від 19 травня 2019 року, відповідно до якого слідчим в присутності захисника, понятих, спеціаліста був проведений на місці злочину слідчий експеримент за участі обвинуваченої ОСОБА_8 , а також постанову слідчого від 19 травня 2019 року, якою в якості речового доказу визнано матеріали, отримані за допомогою засобів відеофіксації при проведенні слідчого експерименту (диск).
А також, висновок експерта №80-2019р «Е» від 17 червня 2019 року, акт судово-медичного дослідження №80 від 17 червня 2019 року, судово-медичну експертизу, проведену у відділені судово-медичної імунології КЗ «ДОБ СМЕ» ДОР» 20 червня 2019 року, висновок експерта судово-імунологічної експертизи №919/3 від 21 червня 2019 року, висновок експерта судово-імунологічної експертизи №919/2 від 19 червня 2019 року, висновок експерта №588/1 від 24 червня 2019 року, висновок експерта №588/2 від 26 червня 2019 року, покази потерпілої ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями вважав, що ОСОБА_8 дійсно 18 травня 2019 року пперебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_2 , у зв`язку з ігноруванням потерпілим ОСОБА_9 її прохань припинити непристойно поводитися по відношенню до неї, та намагань спричинити їй тілесні ушкодження, під час сварки з останнім, відштовхнула потерпілого ОСОБА_9 , а потім взявши сокиру умисно нанесла не менше чотирьох ударів обухом (іншою стороною сокири) по життєво-важливому органу, а саме: потиличній частині голови потерпілого ОСОБА_9 , внаслідок чого останній помер, тобто вчинила злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство, умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Водночас, в рамках розгляду даного судового провадження, суд першої інстанції допустив суттєві порушення кримінального процесуального законодавства України, не перевіривши належним чином покази самої обвинуваченої, а саме щодо її алібі, оскільки остання в судовому засіданні показала суду, що вона в день подій вранці до них із потерпілим додому прийшли їх знайомі ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , де вони всі разом вживали спиртні напої, після чого, в обідній час, коли ОСОБА_11 заснула, обвинувачена забрала із сумки останньої грошові кошти в розмірі 400,00 грн., з яких частину коштів вона витратила на придбання продуктів харчування та спритних напоїв, а частину, котра залишилась, обвинувачена повернула працівникам поліції, після її затримання. Придбавши продукти харчування та спиртні напої ОСОБА_8 пішла до своєї знайомої ОСОБА_15 , там в подальшому продовжувала вживати спритні напої за місцем мешкання ОСОБА_15 , в неї ночувала та провела в неї вдома два дні, до дому до свого співмешканця потерпілого ОСОБА_9 більше не поверталась, працівники поліції затримали її за місцем проживання її знайомої ОСОБА_15 , стали допитувати та повідомили про вбивство ОСОБА_9 . На момент затримання її працівниками поліції, обвинувачена перебувала в одному і тому ж одязі: в якому вживала спритні напої за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_9 та місцем мешкання знайомої ОСОБА_15 .
Щодо викривальних показів, наданих обвинуваченою на досудовому розслідуванні та під час проведення за її участі слідчого експерименту, то ОСОБА_8 зазначила, що працівники поліції її залякали, про обставини вбивства ОСОБА_9 їй повідомили працівники поліції, вину у скоєні інкримінованого їй вбивства не визнає.
При цьому, судом першої інстанції перевірка можливості самооговору ОСОБА_8 , яка змінила покази в ході судового розгляду, під тиском працівників поліції проведена на була. Тобто, суд першої інстанції залишив поза увагою заяву обвинуваченої щодо застосування у відношенні неї працівниками поліції морального тиску з метою надання ОСОБА_8 необхідних для них показів про те, що саме вона скоїла вбивство ОСОБА_9 , чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства України.
Із позицією обвинуваченої та її алібі, про яке вона зазначала як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної співпадають покази свідка ОСОБА_15 , яка в ході судового провадження в суді першої інстанції показала, що покійний ОСОБА_9 приходиться їй хрещеним батьком, обвинувачена разом з ним проживала по АДРЕСА_2 . Точних дат подій вона не пам`ятає, оскільки вживала спиртні напої з приводу святкування свого дня народження. До неї ввечері в світлий час доби прийшла обвинувачена та залишилась ночувати, була одягнута в сині штани, светр, ніяких плям крові, пошкоджень одягу чи на тілі обвинуваченої вона не бачила в той день, ОСОБА_8 нічого про обставини злочину не розповідала, вони вживали спиртні напої. Вранці ОСОБА_8 повідомила, що ОСОБА_9 було вбито. Поліція затримала обвинувачену, коли вона перебувала у неї в будинку.
Однак, суд першої інстанції замість того, щоб належним чином перевірити алібі обвинуваченої в мотивувальній частині вироку відхилив покази ОСОБА_8 , обґрунтувавши таке рішення тим, що остання намагається уникнути кримінальної відповідальності, чим суттєво порушив норми кримінального процесуального законодавства України, оскільки неперевірка алібі обвинуваченої у скоєнні злочину особи є грубим порушенням її права на захист і, як наслідок, підставою для скасування судового рішення.
Також, суд першої інстанції не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_15 , зазначивши, що вказана особа під час допиту постійно плутала дату подій, посилаючись на перебування в цей період в стані алкогольного сп`яніння, крім того вказана особа не була безпосереднім свідком подій, підтвердити перебування обвинуваченої ОСОБА_8 в час злочину саме в неї вдома остання не змогла, оскільки згідно її показів, в день подій злочину вона вживала декілька разів спиртні напої разом з обвинуваченою ОСОБА_8 спочатку за місцем проживання потерпілого та обвинуваченої, потім за місцем свого проживання, від чого засипала, просипалась, при цьому час доби, коли обвинувачена була поруч з нею вона вказати не змогла, не заперечувала можливості відсутності обвинуваченої в періоди її несвідомості поруч.
Водночас, суд першої інстанції прийняв до уваги та поклав в мотивувальну частині обвинувального вироку покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які в день вчинення кримінального правопорушення також вживали спиртні напої разом з потерпілим та обвинуваченої за місцем мешкання останніх.
При цьому, суд першої інстанції належних обґрунтувань щодо переваги показів свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які також вживали в день вчинення кримінального правопорушення спритні напої разом з потерпілим та обвинуваченою за місцем проживання останніх, над показами свідка ОСОБА_15 , яка вживала спритні напої з обвинуваченої за своїм місцем проживання не навів.
Поміж іншого, не перевіривши алібі ОСОБА_8 на момент нанесення потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, суд першої інстанції належним чином не з`ясував адресу, за якою проживає свідок ОСОБА_15 , наявність свідків, які могли б підтвердити або спростувати як покупку обвинуваченою спритних напоїв та продуктів харчування в магазині по дорозі до ОСОБА_15 , так і час, в який це відбувалось, одяг в якому була одягнена обвинувачена на момент покупки спритних напоїв, продуктів харчування, стану цього одягу, зокрема, наявність чи відсутність слідів схожих на кров, наявність камер та відеозапису з магазину, де обвинувачена витрачала кошти, наявність свідків, які могли б підтвердити перебування обвинуваченої за місцем проживання свідка ОСОБА_15 на протязі двох днів, відстань між місцем проживання свідка ОСОБА_15 та місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 , з метою встановлення часу за який обвинувачена могла б дібратися з одного будинку до другого, і чи мала вона можливість непомітно покинути місце мешкання свідка ОСОБА_15 , поки остання спала, як вбачається із наданих нею показів, і так же непомітно повернутись.
Вказані обставини мають суттєве значення для розгляду кримінального провадження та прийняття судового рішення. Більш того, із показів свідка ОСОБА_15 та постанови слідчого від 19 травня 2019 року, якою в якості речових доказів визнано сині спортивні штани, футболку помаранчевого кольору, жилетку червоного кольору, що були вилучені у обвинуваченої під час її затримання згідно протоколу затримання від 19 травня 2019 року вбачаються розбіжності, які судом першої інстанції перевірено не було, а саме, свідок ОСОБА_15 показала суду, що обвинувачена була одягнута в сині штани та светр, на яких не було ніяких слідів схожих на кров, в той час як при затриманні в обвинуваченої вилучені сині спортивні штани, футболку помаранчевого кольору та жилетку червоного кольору зі слідами бурого кольору.
Інших свідків кримінального провадження, безпосередніх свідків подій, як зазначено судом першої інстанції, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на предмет одягу обвинуваченої в той день, судом першої інстанції допитано не було, хоча з`ясування вказаних деталей має значення для підтвердження або спростування факту того, що обвинувачена при затриманні працівниками поліції була одягнена в той же одяг, що і під час вживання спиртних напоїв за місцем проживання потерпілого ОСОБА_9 , а також, для подальшого встановлення можливого походження слідів крові на одязі обвинуваченої, так як точну приналежність крові на одязі обвинуваченої потерпілому ОСОБА_9 встановити під час досудового розслідування не вдалось, оскільки відповідно до висновків судово-медичної експертизи від 20 червня 2019 року та судово-імунологічної експертизи №919/3 від 21 червня 2019 року, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мають однакову групу крові та однаковий резус фактор.
Також, судом в підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України було досліджено висновки експерта №80-2019р Е від 17 червня 2019 року та акт судово-медичного дослідження №80 від 17 червня 2019 року, відповідно до яких смерть ОСОБА_9 наступила внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток основи та склепіння черепу, крововиливами під оболонки та у речовину головного мозку, забієм головного мозку, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупу та даними додаткових методів дослідження. При експертизі трупа виявлено забиті рани голови (на що вказує характер країв та кінців ран та підтверджується результатами медико-криміналістичного дослідження - «пошкодження на шматку шкіри з голови від потерпілого носить характер забитої рани, спричиненої при тупій травмі, дією тупого твердого предмета (або його частини), контактуюча поверхня якого лінійне ребро довжиною 44 мм в межах контакту з упором на площину»). Всі пошкодження прижиттєві, на що вказує наявність крововиливів відповідно до пошкоджень, та утворились в короткий проміжок часу одне за одним. Всі пошкодження на голові у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. Всі пошкодження на голові у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_9 виявлений етиловий спирт у концентрації 2.35%, що стосовно живої особи може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Морфологічних ознак важких хвороб при дослідженні трупу не виявлено.
При цьому, із вказаних експертних досліджень неможливо встановити механізм нанесення потерпілому ударів сокирою, як і неможливо встановити те, що чи міг потерпілий ОСОБА_9 після отриманих ударів самостійно пересуватися, що є важливим для встановлення ходу подій, зокрема, положення потерпілого та причини утворення слідів крові як на стінах кімнати, де був знайдений потерпілий, так і на одязі потерпілого, і обвинуваченої в тому числі.
Так, із формулювання обвинувачення висунутого ОСОБА_8 органами досудового розслідування в обвинувальному акті вбачається, що остання відштовхнула потерпілого ОСОБА_9 , від чого він впав через поріг до спальної кімнати обличчям до низу та не чинив опору, після чого ОСОБА_8 взявши сокиру, перебуваючи у положенні стоячи, тримаючи сокиру у правій руці, умисно нанесла не менше чотирьох ударів обухом (іншою стороною сокири) по життєво-важливому органу, а саме: потиличній частині голови потерпілого ОСОБА_9 , - від чого останній втратив свідомість. Після чого, обвинувачена ОСОБА_8 припинила чинити протиправні дії та покинула будинок, а потерпілий ОСОБА_9 залишився лежати на підлозі без свідомості.
При цьому, це було встановлено із показів самої обвинуваченої, наданих під час проведення слідчого експерименту, від яких вона в суді першої інстанції відмовилась, мотивувавши це тим, що працівники поліції її залякали, а надані покази вона давала за їх вказівкою.
Водночас, із показів свідка ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що потерпілий ОСОБА_9 був знайдений ними в сидячому положенні та притомний, харчав, нічого не говорив.
Вказані розбіжності в показах свідків із викладеним формулюванням обставин кримінального провадження та наявними судовими експертними дослідженнями судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження не з`ясовані, не усунуті та не перевірені належним чином, що свідчить про неповноту судового провадження.
Окрім цього, не усунуто судом першої інстанції розбіжностей в показах потерпілої ОСОБА_12 , яка є сестрою потерпілого, та показах свідка ОСОБА_13 , яка є сусідкою потерпілого, які суд першої інстанції вважав логічними, послідовними та такими, що у своїй сукупності збігаються із обставинами кримінального провадження.
Так, під час допиту в суді першої інстанції із показів потерпілої ОСОБА_12 вбачається, що до неї зателефонувала сусідка ОСОБА_13 та повідомила, що до неї прийшли двоє невідомих, чоловік та жінка, сказали, що у потерпілого ОСОБА_9 , брата ОСОБА_12 , розбита голова.
Сама свідок ОСОБА_13 в ході допиту судом першої інстанції, показала, що про отримані потерпілим тілесні ушкодження вона дізналась від сусіда ОСОБА_16 , який мешкає напроти ОСОБА_9 .
Сусіда Колесника, який нібито мешкає напроти потерпілого, допитано не було.
Також, ані органами досудового розслідування, ані судом першої інстанції не було з`ясовано, де саме знаходились свідки подій ОСОБА_11 та ОСОБА_10 в момент нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , з огляду на те, що ними було надано покази, що після обіду, після вживання спиртних напоїв, вони прокинулись за місцем мешкання потерпілого, який на той момент не мав ознак тілесних ушкоджень, та пішли до магазину.
До якого саме магазину (назва), де розташований даний магазин, чи бачив їх хтось в тому магазині, час в якому вони перебували в магазині судом першої інстанції з`ясовано не було, що має важливе значення для повного, всебічного розгляду кримінального провадження, оскільки як вбачається з показів даних свідків, вони були останні хто бачив потерпілого в притомному стані та без ознак тілесних ушкоджень, так як прокинувшись вони зазначили, що обвинуваченої в помешканні не було.
Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на наявні в матеріалах кримінального провадження цитологічне дослідження піднігтьового вмісту нігтьових зрізів та висновок експерта №588/2 від 26 червня 2019 року, які було досліджено судом першої інстанції в ході судового провадження та покладено в мотивувальну частину судового рішення, як докази, які підтверджують вину ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 115 КК України.
Так, під час проведення цитологічного дослідження піднігтьового вмісту нігтьових зрізів з обох рук трупу ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 наявність крові не встановлена, клітини епітелію з ядрами та мікрочастки тканин людини в даних об`єктах не виявлені, про що було складено висновок експерта №588/1 від 24 червня 2019 року.
Відповідно до висновку експерта №588/2 від 26 червня 2019 року, на робочій частині та частині слідів на сокирищі сокири, представленої на дослідження, встановлена наявність крові, тощо. При визначенні статевої належності слідів на робочій частині сокири встановлене їх походження від особи чоловічої генетичної статі, а статева належність слідів крові на сокирищі сокири не визначена через недостатню кількість її формених елементів. Отримані результати дослідження не виключають можливість походження слідів на сокирі від потерпілого ОСОБА_9 , враховуючи групову приналежність його крові. Враховуючи результати цитологічного дослідження слідів на робочій частині сокири, походження їх від обвинуваченої ОСОБА_8 можна виключити, оскільки статева належність слідів крові на сокирищі сокири не визначена, то не можна виключити можливість їх походження і від обвинуваченої, враховуючи групову приналежність її крові. На сокирі виявлений пучок об`єктів, подібних до волосся, які вилучені і передані судово-медичному експерту імунологу КЗ «Дніпропетровське обласне БСМЕ`ДОР» для дослідження.
При цьому, відповідних експертних досліджень щодо того, кому саме належить знайдений під час експертного дослідження сокири відбиток пальця матеріали кримінального провадження не містять взагалі, тобто встановлено лише, що відбиток пальця належить особі чоловічої статі, однак особистість органами досудового розслідування встановлена не була, як і не було встановлено наявність відбитків пальців обвинуваченої ОСОБА_8 на знарядді злочину.
Таким чином, в порушення вимог ст. ст. 410, 411 КПК України, суд першої інстанції провів неповний судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, ухвалив рішення, яке не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, тобто, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, та навів висновки у судовому рішенні, що містять істотні суперечності.
Відповідно до законодавства України, зокрема вимог ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів.
При цьому визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальному провадженні можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка ж доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі для ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
Аналогічну позицію займає й Європейський суд з прав людини, який, зокрема, в рішенні від 01 грудня 2008 року у справі «Мирилашвілі проти Росії» зазначив, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.
Колегія суддів позбавлена можливості усунути вказані розбіжності, з`ясувати всі обставини справи та дослідити наявні в матеріалах кримінального провадження докази, оскільки жоден із учасників кримінального провадження клопотання щодо повторного дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, у зв`язку з тим, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями не заявляв. Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог пунктів 4 і 7 ч. 2 ст. 412 і п. 1 ч. 1 ст. 415 КПК України допущені судом порушення вимог кримінального процесуального закону є безумовною підставою для скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Водночас, оскаржуваним вироком суду обвинуваченій до набрання вироку законної сили було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
З урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України та з метою запобігання в подальшому переховування обвинуваченої від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність продовжити обраний судом першої інстанції запобіжний захист у вигляді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції попереднього судового засідання, але не більше ніж 60 діб.
Тож, враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне вирок щодо ОСОБА_8 в частині призначеного їй за ч. 1 ст. 115 КК України - скасувати і призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.
На підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 177, 178, 404, 409, 410, 411, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Васильківського відділу Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області задовольнити частково.
Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 115 КК України, - скасувати в частині призначеного їй за ч. 1 ст. 115 КК України покарання та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції.
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 березня 2020 року відносно ОСОБА_8 в частині призначеного їй за ч. 1 ст. 185 КК України покарання - залишити без змін.
Вважати ОСОБА_8 винною за ч. 1 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.
Продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб, тобто до 09 жовтня 2020 року, включно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського
апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4