Справа № 404/5035/20
Номер провадження 1-кс/404/1694/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2020 року Слідчий суддя Кіровського районного суду міста Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявленого володільця вилученого майна адвоката ОСОБА_4 , який представляє інтереси ПРАТ «Кіровоградлітмаш», розглянувши в залі судового засідання Кіровського районного суду міста Кіровограда клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 , погодженого з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно по матеріалам кримінального провадження 0001309, з попередньою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді Кіровського районного суду міста Кіровограда з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене під час обшуку від 13.10.2020 року, в офісі, 8 по АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовано тим, що вилучені під час обшуку речі та документи були оглянуті та визнані речовими доказами, оскільки зберегли на собі сліди, інформацію. Крім того системний блок і принтер були знаряддям вчинення злочину, оскільки з їх використанням могли підробити договір для подальшого таємного викрадення з об`єкту стратегічного значення аеродромних плит належних Управлінню капітального будівництва Кіровоградської обласної державної адміністрації.

Вилучене під час обшуку майно має унікальні сліди. Для ефективного розслідування доцільно зберігати майно у незмінному стані, тому доцільно накласти на нього арешт для: 1) подальшого використати під час проведення експертиз; 2) відкриття матеріалів сторонам (ст. 290 КПК); 3) безпосереднього дослідження доказів судом. Прокурор клопотання підтримав.

Представник ПРАТ «Кіровоградлітмаш»,- адвокат ОСОБА_4 переконує у незаконності застосування арешту з наступних підстав :

- в ухвалі про обшук неправильно зазначений власник і володілець приміщення, тому незаконна процедура вилучення, а докази є недопустимими, тобто їх треба повернути;

- внаслідок вилучення оргтехніки, зупинити законну роботу суб`єкта господарювання;

- вилучене майно належить ПРАТ «Кіровоградлітмаш», яке не є фігурантом розслідування.

Слідчий відділ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області проводить досудове розслідування по кримінальному провадженню №0001309, за ч. 4 ст. 185 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2020 року, 13.10.2020 року слідчий провів обшук в приміщенні офісу № 8 по вул. Тараса Карпи, 75 в м. Кропивницькому, з метою відшукання та вилучення: комп`ютерної техніки, на якій могло бути виготовлено договір купівлі продажу бетонних плит ПАГ 14 від 20.05.2018 року № 8/18-35, печатки ТОВ «СПІЛЬНЕ УКРАЇНСЬКО РОСІЙСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО «ТОРГІВЕЛЬНО ВИРОБНИЧА ГРУПА АВАТАР», якою було завірено договір купівлі продажу бетонних плит ПАГ-14 № 8/18-35 від 20.05.2018 року, оригінали та копії договору купівлі продажу бетонних плит від 20.05.2018 року.

Приводом для проведення досудового розслідування стали таємні викрадення у великому розмірі з об`єкту стратегічного значення державної форми власності плит аеродромних. Умовою що сприяла злочину, було використання підробленого договору купівлі-продажу від 18.05.2018 року.

Вилучені, під час обшуку речі слідчий оглянув і на підставі постанови від 14.10.2020 року, визнав речовими доказами по вказаному кримінальному провадженню (а.к.20-21).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Зважаючи на сукупність наявних доказів, слідчий у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, слідчий правильно звернувся з клопотанням про накладення арешту у даному кримінальному провадженні. Майно, яке є речовим доказом та відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, тобто перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Дослідити кваліфікуючі ознаки в цьому кримінальному проваджені та провести комп`ютерні експертизи можливо за умов збереження у незмінному стані, вилучених об`єктів. Існує реальний ризик, що володілець знищить речі та документи. Внаслідок повернення тимчасово вилученого майна, зацікавлені особи зможуть приховати, спотворити, змінити, передати, пошкодити або знищити вилучені речі. Арешт майна, з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна. Завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

Такий правовий висновок узгоджується з практикою застосування ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону. Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи». На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба у тимчасовому втручанні в права та інтереси володільця майна, шляхом накладення арешту, заборони володіння, користування та розпорядження, з метою запобігання його зникнення, знищення, пошкодження, зміни.

Слідчий надав достатні данні: результати зафіксовані в протоколі обшуку, допиту свідків; на підставі яких доводиться обґрунтована підозра щодо ознак кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна (п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

При розгляді поданого клопотання, з наданих матеріалів встановлено, що дії слідчого відповідають вимогам закону. Останній довів наявність розумної підозри про існування ризику умисного знищення або зміни майна, що призведе до втрати значення речового доказу, як такого. За таких умов, майно, що було тимчасово вилучено слідчим відповідає вказаним критеріям і підлягає арешту. Також для проведення ефективного досудового розслідування, призначення та проведення спеціальних досліджень є потреба у збереженні цього майна у такому незмінному стані до встановлення фактичних обставин вчинення злочину. Зважаючи на перераховані обставини, підлягає задоволенню і вимога слідчого про необхідність застосування заборони в користуванні та розпорядженні арештованим майном.

На початковій стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні виправдана потреба в тимчасовому втручанні в права та інтереси володільця вилученого майна, шляхом накладення арешту та заборони користування та розпорядження. Негативних наслідків від вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, не встановлено.

Держава забезпечила позитивний обов`язок пов`язаний з організацією проведення ефективного досудового розслідування. Дотримання заявлених істотних та суспільно-корисних інтересів переважає строкове, незначне обмеження майнових прав володільця тимчасово вилученого майна.

Припущення адвоката про незаконність арешту не приймається до уваги з наступних підстав:

Представник володільця тимчасово вилученого майна подав витяг про належність нерухомого майна, зміст якого застарів на вісім років, оскільки підтверджує право власності, що існувало станом на 09.11.2012 року, тобто витяг є неналежним доказом і не повинен використовуватись при доказуванні (ст. 85 КПК України.

Крім того, представник володільця тимчасово вилученого майна не надав на огляд оригінал документу, а обмежився дорученням сумнівних незавірені світлокопії інвентарних карт обліку основних засобів ПРАТ «Кіровоградлітмаш». У незавірених копіях інвентарних карт відсутні індивідуальні ознаки, що вирізняють між собою необоротні активи, така неповнота виключає можливість їх порівняння з будь-яким майном. Крім того: час виготовлення, серія, номер, рік випуску необоротних активів ПРАТ «Кіровоградлітмаш», не співпадає з описом тимчасово вилученої оргтехніки. За таких умов, адвокат подав неналежний доказ, що не має значення при вирішенні клопотання про арешт майна (ст. 85 КПК України).

Як зазначено в ухвалі, принтер і системний блок є необоротними активами. Вони не використовуються в процесі виробництва, тому не впливають на законну господарську діяльність суб`єкта господарювання. Встановити винну особу, яка таємно викрала складові елементи стратегічного об`єкту державної форми власності має пріоритет у порівнянні з нетривалим вилученням оргтехніки, тобто додержана ознака співмірності. (ч.5 ст.173 КПК України).

Відповідно до ухвали про надання дозволу на проведення обшуку, свідок ОСОБА_6 і ОСОБА_7 під час допиту їх в якості свідків вказали на ОСОБА_8 , як на фактичного володільця восьмого офісу по АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_8 є кінцевим беніфеціаром активів ПРАТ «Кіровоградлітмаш». Сукупність неупереджених фактів була приводом визначити ОСОБА_8 фактичним володільцем обшуканого приміщення. Остаточну оцінку доказів за критерієм «поза розумного сумніву» надасть суд, тоді як слідчий суддя, шляхом надання дозволу на проведення обшуку та накладенням арешту на вилучене майно сприяє сторонам та учасникам кримінального провадження встановити істину по справі, щоб кожен хто вчинив таємне викрадення державного майна з об`єкту стратегічного значення був притягнутий до відповідальності, тоді як жоден невинуватий не був безпідставно обвинувачений або засуджений ( ст. 2 КПК України).

Керуючись ст.170, 173 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно задовольнити.

Накласти арешт на:

- системний блок чорно-сірого кольору; системний блок чорного кольору «Logic power», з маркуванням 0039; принтер чорного кольору Canon Pixma MP 230; принтер сірого кольору Canon LBP 2900; трудову угоду від 02.04.2014 року на одному аркуші; акт приймання здачі робіт від 02.04.2014 року; картонну папку з двома аркушами паперу (виписка ААВ №138028, довідка Приватбанк); аркуш паперу формату А-4 на якому з однієї сторони наявні записи кульковою ручкою синього кольору, а на іншій стороні відбітки печатки «Аватар» та «Кіровоградський завод будівельної кераміки»; договір від 24.10.2006 року на одному аркуші; довіреність від 06.02.2012 року на одному аркуші; картонна папка з написом «Аватар» в якій наявні три аркуші паперу (заява №4 від 24.01.2013 року, заява №12 від 10.10.2012 року оригінал та копія); статут ТОВ «Спільне Українсько-російське підприємство торгівельно- виробнича група «Аватар» від 2013 року на 13 аркушах; флеш-накопичувач на 8 гб.; виписка з ЄДРЮОФОП №138028 від 16.01.2013 року на одному аркуші; виписка з ЄДРЮОФОП №138002 від 11.01.2013 року на одному аркуші; копія запиту генерального директора ОСОБА_9 , до господарського суду на одному аркуші; три аркуша паперу формату А-4, з шапочкою у вигляді «Аватар»,- заборонивши відчуження, користування, розпорядження цим майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим ОСОБА_5 , з вчиненням ним у визначеному законом порядку дій по реєстрації арешту майна та забезпечення умов його зберігання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, а при оскарженні ухвали - після постановлення ухвали апеляційним судом при відхиленні апеляції.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда ОСОБА_1