Дата документу 08.09.2020 Справа № 320/1690/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1026/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/1690/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2020 року, якою зокрема, задоволено клопотання прокурора обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Яковлеве, Вільнянського району Запорізької області, громадянину України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів. Строк дії ухвали до 08 червня 2020 року включно. Одночасно визначено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання обов`язків, визначених КПК України.

відмовлено в задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу.
Цією ж ухвалою продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_9 щодо якого ухвала не оскаржується.

Згідно з матеріалами провадження, в судовому засіданні прокурор ОСОБА_10 заявила клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці, оскільки обраний раніше запобіжний захід у виді тримання під вартою спливає. Посилалась на те, що обвинувачені неодноразово судимі, скоїли тяжкі злочини, що може свідчити про те, що обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, крім того розгляд справи триває. У зв`язку з вищевикладеним, прокурор вважає, що запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України неможливо, при застосуванні до ОСОБА_9 та ОСОБА_7 запобіжного заходу, більш м`якого, ніж тримання під вартою та не забезпечить їхньої процесуальної поведінки.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат - ОСОБА_8 у судовому засіданні заявив клопотання, про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`який у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із забороною залишати місце проживання з 21 години 00 хвилин до 08 години 00 хвилин, зазначивши, що обвинувачений має місце проживання, усі речові докази та документи по справі зібрані, отже на даний час відсутні ризики знищення доказів, немає підстав передбачати вплив також на експертів та спеціалістів, оскільки всі експертизи по справі проведено, конкретних підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_11 іншим чином може перешкоджати кримінальному провадженню не має.
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав клопотання свого захисника адвоката - ОСОБА_8 і також заявив клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у зв`язку із карантином, який запроваджений на всій території України через поширення епідемії коронавірусної інфекції Covid-19.

За наслідками розгляду клопотання було прийнято рішення про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 зазначає, що рішення суду є необ`єктивним. Вважає за необхідне змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, у зв`язку з світовою пандемією. Зобов`язується виконувати всі можливі обов`язки та правила карантину, а також з`являтись за першою вимогою суду. Зазначає, що подане до суду клопотання було повністю проігнороване, не наведено жодного суттєвого аргументу. Розмір застави, визначений судом за своїм розміром є таким, що він не спроможний сплатити.
Просить прийняти об`єктивне рішення, яке не буде обмежувати в його законних правах.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ухвала суду не відповідає повноті судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального правопорушення. Вказує, що жодний ризик, передбачений ст.177 КПК України прокурором не доведений. Захисник вважає, що до обвинуваченого можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід.
Просить скасувати ухвалу суду від 09.04.2020 та задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційні скаргу та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка заперечувала проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого і захисника; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, згідно ст.178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від суду, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству; а також можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти (Кідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих йому злочинів може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також колегія суддів вважає наявним ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена у встановленому законом порядку, знову вчинив кримінальне правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються обвинуваченому, даних про його особу, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Що стосується тверджень апелянтів про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, слід зазначити, що судом першої інстанції при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 перевірено та встановлено наявність двох ризиків, можливість переховування від суду та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Розмір застави, визначений як альтернативний запобіжний захід при застосуванні тримання під вартою, відповідає вимогам ст.182 КПК України, а тому підстав для його зменшення колегія суддів не вбачає.

Всі інші доводи захисту були об`єктом дослідження суду першої інстанції під час ухвалення рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку запобіжного заходу та їм надана належна оцінка, нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Інші доводи, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник, не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 квітня 2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4