ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3068/20 Номер провадження 11-кп/814/1122/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст. 286 КК УкраїниТЗ
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючої ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000819 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Полтава від 21 вересня 2020 року,

встановила:
Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, з вищою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України на 4 роки позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами на один рік.
На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього вироком суду обов`язки, передбачені ч.1 ст. 76 КК України.
Позов прокурора задоволено та стягнуто з ОСОБА_9 на користь Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації 26239,64 грн.
Позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_9 та користь ОСОБА_7 25000 грн моральної шкоди та 2500 грн відшкодування судових витрат за надання правової допомоги, а всього 27500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_9 судові витрати за проведення експертизи на користь держави в розмірі 5884,2 грн.
Вирішено питання про речові докази.

Згідно з вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим за те, що він 03 квітня 2020 року приблизно о 23 год. 07 хв. керуючи автомобілем «ВАЗ-2108» д.н.з. НОМЕР_1 по вулиці Соборності зі сторони вул. Дмитра Коряка у напряму вул. Генерала Духова у місті Полтава, зі швидкістю приблизно 86,4 км/год., проїхав перехрестя вул. Соборності та вул. Майдан Незалежності на зелений сигнал світлофору та, в порушення п.12.3. Правил дорожнього руху, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що перетинали проїжджу частину вул. Соборності по регульованому пішохідному переходу справа наліво по напряму руху автомобіля на червоний сигнал світлофору.
Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_9 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної події шляхом виконання вимог п.п. 12.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.
У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди:
потерпілий ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя у вигляді: поєднаної краніо-торако-скелетної травми, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку легкого ступеня, відкритого перелому кісток носу справа зі зміщенням, забійно-рваних ран м`яких тканин лобної ділянки справа, перенісся, верхньої губи зліва, контузії, післятравматичного лагофтальму і рваної рани м`яких тканин серця, травматичного розриву правого передсердя з переходом на верхню порожнисту вену, тампонади, контузії серця та травматичного шоку ІІІ ступеня;
потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: закритого поперечного уламкового перелому внутрішнього виростку лівої стегнової стінки з незначним зміщенням, забійної рани м`яких тканин правої тім`яної ділянки та рваної рани м`яких тканин і саден шкіри передньої черевної стінки;
потерпілий ОСОБА_11 отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу, забійної рани слизової оболонки верхньої губи та саден шкіри голови тулуба, верхніх та нижніх кінцівок.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить змінити вирок суду, скасувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 1 рік. В іншій частині вирок залишити без змін.

Свої вимоги обгрунтував тим, що суд першої інстанції, призначаючи показання, не врахував, що раніше до кримінальної відповідальності він не притягувався, офіційно не працює, але підробляє із використанням транспортного засобу.

Також зазначив, що ДТП сталося, так як самі потерпілі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, грубо порушили Правила дорожнього руху, а саме: переходили дорогу на заборонений їм сигнал світлофору.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора та потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та кваліфікації його дій за ч.2 ст.286 КК України є правильним і учасниками провадження не оспорюється.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, обставини, що пом`якшують покарання: щире каяття та часткове добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Тобто суд врахував всі обставини, встановлені під час судового провадження.

Оскільки допущені ОСОБА_9 порушення правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків, від дій обвинуваченого постраждало кілька осіб, а матеріали провадження не містять відомостей про те, що робота ОСОБА_9 пов`язана з керуванням транспортними засобами, призначення йому покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами, як просить обвинувачений, буде явно несправедливим через м`якість і не відповідатиме положенням статей 50, 65 КК України.

Крім того, колегією суддів враховано позицію потерпілого ОСОБА_7 , який просив вирок залишити без змін.

Факт того, що пішоходами допущено порушення правил дорожнього руху, які переходили проїжджу частину дороги на заборонений для них сигнал світлофора, не звільняє водія від виконання вимог п. 12.3 ПДР незалежно від причин виникнення небезпеки руху або перешкоди. При цьому, висновком інженерно-транспортної експертизи № 368 від 03.06.2020 встановлено, що водій мав технічну можливість уникнути наїзду на пішоходів екстреним гальмуванням.

Урахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування щодо ОСОБА_9 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Отже, призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання, як основне, зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, так і додаткове, відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів, справедливим і таким, що не суперечить ст. 65 КК України.

Таке покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування додаткового покарання, про що обвинувачений просить у своїй апеляційній скарзі. Тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтава від 21 вересня 2020 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуюча ОСОБА_12 Нізельковська

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4