ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2020 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23.07.2020 року за №0002556 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. БолградОдеської області, громадянина України, українця, з професійно-технічною освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до тримання під вартою фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
- 10.09.2015 року Приморським районним судом м. Одеса за ч.2 ст.15, ч.1 ст.185 КК України до штрафу у розмірі 510 гривень;

- 30.01.2019 року Одеським апеляційним судом за ч. 2 ст. 186 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки;

- 16.08.2019 року Приморським районним судом м. Одеса за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки;

- звільнений по відбуттю строку покарання;

- в силу ст.89 КК України є таким, що не має судимості за вироком Болградського районного суду Одеської області від 19.12.2011 року, яким він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття порання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, оскільки постановою Болградського районного суду Одеської області від 07.03.2013 року звільнений від відбуття покарання у зв`язку із закінченням іспитового строку;

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст.185 КК України, -

встановив:

22.07.2020 року в період часу з 20 год. 00 хв. до 21 год. 30 хв., ОСОБА_4 , перебував за адресою: м. Одеса, вул. Приморська 5 А, де підшукував майно, яким можливо таємно заволодіти. Помітивши за вказаною адресою припаркований автомобіль «КІА», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, визначивши предметом свого злочинного посягання майно яке перебувало у салоні автомобіля.

Реалізуючи свій злочинний намір, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони залишаться непоміченими для оточуючих, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , розбив скло ліктем своєї правої руки зі сторони заднього пасажирського сидіння вищевказаного автомобіля, через яке проник до його салону, звідки таємно викрав рюкзак чорного кольору, вартістю 333 гривень, в якому знаходився мобільний телефон марки «Ксіомі Редмі Нот 8», чорного кольору, імей1: НОМЕР_2 , імей2: НОМЕР_3 , загальною вартістю 3 895 гривень, та ноутбук марки «Асус», сірого кольору, загальною вартістю 4 750 гривень. Вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину та викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши таким чином матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_5 на суму 8 978 гривень

Далі, 30.08.2020 року в період часу з 12 год. 40 хв. до 16 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебував за адресою: м. Одеса, вул. Приморська 7, де підшукував майно, яким можливо таємно заволодіти. Помітивши за вказаною адресою припаркований автомобіль «КІА», державний номерний знак НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_6 , у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, визначивши предметом свого злочинного посягання майно яке перебувало у салоні автомобіля. Реалізуючи свій злочинний намір, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони залишаться непоміченими для оточуючих, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , розбив скло ліктем своєї правої руки зі сторони заднього пасажирського сидіння вищевказаного автомобіля, через яке проник до його салону, звідки таємно викрав ноутбук марки «Asus», вартістю 10 450 гривень, ноутбук марки «Dell», вартістю 12 350 гривень та ноутбук марки «Lenovo», вартістю 12 255 гривень. Вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши таким чином матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 на суму 35055 гривень.

08.09.2020 року в період часу з 13 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв., ОСОБА_4 , перебував за адресою: м. Одеса, вул. Приморська 15/17, де підшукував майно, яким можливо таємно заволодіти. Помітивши за вказаною адресою припаркований автомобіль «Хонда Цивік», державний номерний знак НОМЕР_5 , належний ОСОБА_7 , у ОСОБА_4 , виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення чужого майна, визначивши предметом свого злочинного посягання майно яке перебувало у салоні автомобіля. Реалізуючи свій злочинний намір, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони залишаться непоміченими для оточуючих, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_4 , розбив скло ліктем своєї правої руки зі сторони заднього пасажирського сидіння вищевказаного автомобіля, через яке проник до його салону, звідки таємно викрав дрон «Djtaik», загальною вартістю 30990 гривень. Вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, завдавши таким чином матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 на суму 30 990 гривень.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованих злочинів визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочинів, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Потерпілі будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили. При цьому потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подали до суду заяви про здійснення судового провадження за їх відсутності.

Приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 та доказів, що стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заявив, що не бажає давати показання з огляду на те, що він повністю погоджується з обставинами злочинів за всіма трьома епізодами злочинів, які викладені в обвинувальному акті, вину свою визнає, тому не вбачає смислу повторювати їх знов.

При цьому, на уточнюючи питання обвинувачений підтвердив, що злочини ним вчинені саме у ті дати, час та у місцях, як то вказано в обвинувальному акті. Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 пояснив суду, що повністю погоджується з оцінкою викраденого ним майна та завданою потерпілим шкодою.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

При цьому, суд не погоджується з кваліфікуючою ознакою вчинення ОСОБА_4 крадіжок у потерпілого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , з проникненням у приміщення, зазначеною сторонню обвинувачення, та вважає що крадіжки вчинені ОСОБА_4 з проникненням у сховище.

Такий висновок суду ґрунтується на тому, що автомобіль не можна вважати приміщенням та на правовій позиції Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловленій у постанові від 17.03.2020 року (справа №653/3/18), згідно якої Касаційний кримінальний суд висловив позицію щодо належності автомобіля до поняття «сховище» в частині кваліфікації дій винної особи саме із застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у сховище».

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_4 у вчиненні ним злочинів, та кваліфікує його дії за кожним епізодом крадіжок у потерпілого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у сховище, вчинена повторно.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисні корисливі злочини, які у відповідності до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_4 , за твердженням останнього зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; до тримання під вартою проживав за адресою: АДРЕСА_2 ; на обліку у лікаря нарколога не перебуває; раніше неодноразово судимий.
При цьому, суд не може прийняти до уваги доводи обвинуваченого, що на його утриманні є малолітні діти, оскільки такі його доводи не були доведені перед судом належними доказами. Більш того, обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що у свідоцтвах про народження дітей він не зазначений як їх батько, а відомості про батька внесені зі слів матері.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.
Стороною обвинувачення не зазначено в обвинувальному акті про наявність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , та які відповідно до п.4 ч.1 ст.91 КПК України підлягають доказуванню саме прокурором.
В силу ч.1 ст.337 КПК України суд, будучи обмеженим судовим розглядом лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, та позбавленим права виходити за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, якщо це погіршує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, позбавлений можливості додатково встановлювати та враховувати обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 та які в обвинувальному акті не зазначені, а також які прокурором не доказувалися під час судового розгляду, оскільки це погіршить становище обвинуваченого ОСОБА_4 .

Отже обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Крім того судом враховується, що потерпілі в рамках наявного кримінального провадження до обвинуваченого претензії матеріального та морального характеру не заявляли.
З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_4 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах, мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України.
При призначенні покарання суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення тяжких корисливих злочинів, які вчиняв з певною систематичністю, та він реально відбував призначене покарання і, після звільнення з місць позбавлення волі, через невеликий проміжок часу, знов вчинив умисні корисливі злочини, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення, відчуття безкарності за вчинене та схильність до вчинення злочинів.
При цьому, за встановлених обставин, суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі, не вбачає підстав для застосування ст.ст.69, 75 КК України до обвинуваченого ОСОБА_4 .
Таким чином, враховуючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченогоОСОБА_4 , який у скоєному щиро покаявся, з врахуванням конкретних обставин справи, відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого з боку потерпілих, суд керуючись положеннями ст.ст.50, 65 КК України, вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у мінімальних межах, передбачених частиною санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинені ОСОБА_4 злочини, та яке обвинувачений повинен відбувати реально в ізоляції від суспільства.
На переконання суду таке порання буде відповідати ступеню тяжкості вчинених обвинуваченим злочинів та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, тобто для досягнення мети покарання, відповідно до положень, які містяться в ст.50 КК України і не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного».

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у нижніх межах санкції частини статті, за якою ОСОБА_4 визнається судом винним, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Судом також встановлено, що у даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою з 05 жовтня 2020 року у зв`язку із застосуванням до нього ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2020 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тому в силу положень ч.5 ст.72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд враховуючи ризики, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України,що були підставою для застосування відносно ОСОБА_4 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, не зменшилися та не перестали існувати, не вбачає підстав для зміни або скасування обраного відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема речові докази: валізу чорного кольору, слід повернути потерпілому ОСОБА_5 ; зарядний пристрій «Асус», чорного кольору з номерним знаком ANS 06ADP-GH, слід повернути потерпілому ОСОБА_6 .
Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України (за кожним епізодом крадіжок у потерпілого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 ) та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 05 жовтня 2020 року.
Зарахувати в строк призначеного ОСОБА_4 покарання, строк його попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі, починаючи з 05 жовтня 2020 року до дня набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний обвинуваченому ОСОБА_4 залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Речові докази: валізу чорного кольору, повернути потерпілому ОСОБА_5 ; зарядний пристрій «Асус», чорного кольору з номерним знаком ANS 06ADP-GH, повернути потерпілому ОСОБА_6
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою в той же строк з моменту отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надсилати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя
Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

04.12.2020

Єдиний унікальний номер справи: №522/20971/20
Номер провадження № 1-кп/522/2381/20
Головуючий суддя ОСОБА_1