Провадження № 1-кп/344/478/20
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2020 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

перекладача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Івано-Франківську кримінальне провадження з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Йорданського Хашимітського Королівства, йорданця, громадянина Йорданського Хашимітського Королівства, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, одруженого, підприємця, раніше несудимого, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 вчинив використання завідомо підробленого документа, за наступних обставин.

Так, громадянин Йорданського Хашимітського Королівства ОСОБА_5 відповідно до ст.5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні, видану 28.08.2018 УДМС України в Хмельницькій області серії НОМЕР_2 на строк до 27.08.2019 року.

У подальшому, ОСОБА_5 переїхав до м.Івано-Франківська для постійного проживання та ведення бізнесу. В листопаді 2018 року в останнього виникла необхідність у реєстрації як фізичної особи підприємця для відкриття закладів для надання послуг мобільного харчування з метою отримання заробітку.

Усвідомлюючи, що для реєстрації фізичної особи підприємця у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» необхідно зареєструватися в м.Івано-Франківську, ОСОБА_5 домовився із невстановленою слідством особою про внесення неправдивих даних у посвідку на тимчасове проживання в Україні, яка видана на його ім`я, про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, ОСОБА_5 знаючи про необхідність звернутися у відповідні органи місцевого самоврядування, які з 04.04.2016 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», здійснюють повноваження з реєстрації місця проживання, не звернувся в установленому законом порядку.

Через деякий час ОСОБА_5 отримав від невстановленої слідством особи посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 на його ім`я, в якій на сторінці №5 було проставлено підроблений штамп про реєстрацію місця проживання фізичної особи за адресою: АДРЕСА_2 , проставлений нібито органом ДМС України в Івано-Франківській області, який з 04.04.2016 функції щодо реєстрації місця проживання осіб не здійснюється та штампи «МІСЦЕ ПРОЖИВАННЯ ЗАРЕЄСТРОВАНО ЗА АДРЕСОЮ» не проставляються, а також згідно висновку експерта №СЕ-19/109/09-263ТД/19 від 14.11.2019 не є виконаний органом ДМС.

Отримавши посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 із проставленим завідомо підробленим штампом «МІСЦЕ ПРОЖИВАННЯ ЗАРЕЄСТРОВАНО ЗА АДРЕСОЮ»: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого офіційного документу.

Реалізовуючи свій протиправний намір, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконну реєстрацію фізичної особи підприємця, ОСОБА_5 14.11.2018 звернувся у відділ з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців в Управління реєстраційними процедурами, що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Незалежності, 9, де пред`явив державному реєстратору завідомо підроблену посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 на його ім`я із зазначенням даних на сторінці №5 про його реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та в такий спосіб використав завідомо підроблений документ.

На підставі поданого завідомо підробленого документу ОСОБА_5 державним реєстратором відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань» було зареєстровано фізичною особою підприємцем, про що були внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, де зазначено його місце проживання: АДРЕСА_2 .

Окрім того, ОСОБА_5 , знаючи про те, що до 27.08.2019 закінчується строк дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, виданої 28.08.2018 УДМС України в Хмельницькій області серії ТР № 226339, у відповідності до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» вирішив здійснити обмін посвідки на тимчасове проживання на підставі возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу) для продовження строку перебування на території України.

Усвідомлюючи те, що отримана при невстановлених слідством обставинах посвідка на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 із проставленим завідомо підробленим штампом «МІСЦЕ ПРОЖИВАННЯ ЗАРЕЄСТРОВАНО ЗА АДРЕСОЮ»: АДРЕСА_2 , у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, спрямований на використання завідомо підробленого офіційного документу для продовження строку перебування на території України.

Реалізовуючи свій протиправний намір, діючи з прямим умислом, спрямованим на обмін посвідки на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 на підставі возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу) з метою продовження строку перебування в Україні, ОСОБА_5 26.07.2017 звернувся до УДМС України в Івано-Франківській області, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Академіка Гнатюка, 2, де пред`явив завідомо підроблену посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 на його ім`я із зазначенням неправдивих даних на сторінці №5 про його реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та в такий спосіб використав завідомо підроблений документ.

На підставі поданого завідомо підробленого документу ОСОБА_5 , органом ДМС України в Івано-Франківській області було відмовлено в обміні посвідки на тимчасове проживання в Україні у зв`язку з виявленням підробленого штампу «МІСЦЕ ПРОЖИВАННЯ ЗАРЕЄСТРОВАНО ЗА АДРЕСОЮ» та встановленням того, що за адресою: АДРЕСА_2 , він не проживає.

В процесі судового розгляду сторонами подано на розгляд суду угоду, укладену між прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному проваджені прокурором Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 про визнання винуватості від 26 серпня 2020 року, згідно з умовами якої прокурор та обвинувачений дійшли згоди, що злочин обвинуваченим було вчинено саме при викладених вище обставинах, а саме, що ОСОБА_5 незаконно використовував завідомо підроблений документ посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 на його ім`я із зазначенням неправдивих даних на сторінці №5 про його реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно вказаної угоди обвинувачений беззастережно визнав свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Сторони дійшли згоди, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа, та узгодили покарання у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесять) гривень, обвинувачений ОСОБА_5 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, дав згоду на призначення узгодженого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та беззастережно, згоду на застосування узгодженого виду покарання підтримав, а угоду про визнання винуватості від 26 серпня 2020 року просив затвердити.

Захисник ОСОБА_4 підтримала думку обвинуваченого та просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Прокурор вважає, що угода відповідає встановленим вимогам закону і може бути затверджена судом з призначенням узгодженого сторонами покарання.

Суд, роз`яснивши обвинуваченому ОСОБА_5 в ході розгляду справи суть обвинувачення та вид узгодженого покарання, його права передбачені ч.4 ст.474 КПК України та наслідки укладення і затвердження угоди передбачені ч.2 ст.473 КПК України, з`ясувавши при цьому, що обвинувачений правильно розуміє зміст наданих йому прав та правові наслідки відмови від таких, що виходить також і з вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, статей 468-475 КПК України, які передбачають, що суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду, а також роз`яснивши сторонам, що у такому випадку вони будуть обмежені в підставах апеляційного та касаційного оскарження вироку, прийшов до висновку, що сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого відносно визнання винуватості та укладенні відповідної угоди немає і це не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз чи обіцянок.

Суд також враховує наступне.

Злочин, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні визнав себе винним, відповідно до ст.12 КК України (в редакції, що діяла до 01.07.2020 року) є злочином невеликої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана лише державним інтересам, та виходячи з положень статей 468, 469 КПК України угода про визнання винуватості при викладених вище обставинах може бути укладена.

Зміст угоди відповідає положенням обвинувального акта та вимогам ст.472 КПК України, а обвинувачення, з якими погоджується обвинувачений ОСОБА_5 , є обґрунтованими і свідчать про наявність фактичних підстав для визнання винуватості, що підтверджуються доказами та відповідає фактичним обставинам, не суперечить інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб.

Правильною є і узгоджена сторонами кваліфікація діянь обвинуваченого за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа, оскільки вона ґрунтується на зазначених вище обставинах вчинення злочину і відповідно до ст.349 КПК України при визнанні обвинуваченим своєї вини не потребує підтвердження іншими доказами.

При узгодженні покарання сторонами враховано як ступінь суспільної небезпеки та тяжкості вчиненого злочину, так і особу обвинуваченого, фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності притягається вперше, на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, працює підприємцем.

Обставинами, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину повторно.

Визначаючись у призначенні покарання, із врахуванням особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, сторони обґрунтовано вважають за можливе призначити покарання обвинуваченому в межах санкції ч.4 ст.358 КК України у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Суд, визначаючись у питанні можливості затвердження угоди виходить з того, що кваліфікація діянь ОСОБА_5 є правильною, а запропоноване угодою покарання також відповідає положенням ст.65 КК України щодо тяжкості злочину, з урахуванням даних про особу обвинуваченого, конкретних обставин справи та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок чи інших дій, ніж ті що передбачені в угоді, відповідає фактичним обставинам правопорушень, не суперечать інтересам суспільства і не порушує права, свободи чи інтереси сторін та інших осіб, відповідає встановленим національними та міжнародними законодавчими актами вимогам і підлягає затвердженню з призначенням узгодженої сторонами міри покарання.

Питання речових доказів слід вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.ст.368, 370, 373, 374, 468-476 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Угоду про визнання винуватості від 26 серпня 2020 року укладену між прокурором, який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному проваджені прокурором Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Речові докази: посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_5 залишити при матеріалах кримінального провадження в Івано-Франківській місцевій прокуратурі.

Стягнути із ОСОБА_5 на користь держави, процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 1884 (одна тисяча вісімсот вісімесят чотири) гривні 12 копійок.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1