ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/48/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" січня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:
головуючого слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
адвоката заявника ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного на підставі ухвали слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2015 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010160 від 19.11.2015, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
До слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 02.12.1015 у кримінальному провадженні №0010160 від 19.11.2015, на земельні ділянки які належать ОСОБА_4 , із забороною розпоряджатись та використовувати, а саме: - земельну ділянку, загальною площею 0,0715 га з кадастровим номером :63:467:0021, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;-земельну ділянку, загальною площею 0,0485 га з кадастровим номером :63:467:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; земельну ділянку, загальною площею 0,0525 га з кадастровим номером :63:467:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Посилаюсь на те, що на даний час в подальшому застосуванні вказаних заходів забезпечення кримінального провадження №0010160 від 19.11.2015 відпала потреба, з огляду на те, що постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Відповідно до заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2019 у справі № 753/249/16-ц, яке набрало законної сили 06.05.2019, визнано договір купівлі- продажу земельної ділянки площею 0,0715 га, розташованої в АДРЕСА_1 , укладений 14.07.2015 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстрований у реєстрі № 841, недійсним.
Відповідно до заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2019 у справі № 753/10974/16-ц, яке набрало законної сили 01.07.2019. визнано недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу земельної ділянки від 14.07.2015, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , за реєстровим номером № 845.
Відповідно до заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.01.2017 у справі № 753/254/16-ц, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.08.2017 та вступило в закону силу 22.08.2017, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 14.07.2015 земельної ділянки кадастровий номер: :63:467:0023, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_6 за № 843.
При цьому, відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/2349/20 від 03.11.2020, яке вступило в законну силу, скасовано запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 та одночасно припинено право власності на вказані земельні ділянки.
Таким чином, заявник вказує, що подальше перебування під арештом нерухомого майна, після закриття кримінального провадження, є обмеженням прав ОСОБА_4 у розпорядженні майном, зокрема остання не може навіть внести записи про державну реєстрацію права власності на підставі вказаних вище рішень судів, та остаточно відновити свій правовий статус, щодо свого відновленого права власності на земельні ділянки.
У судовому засіданні представник заявника вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні його змісту.
Прокурор та слідчий у судове засідання не з`явились про розгляд клопотання повідомлені належним чином, надавши у розпорядження слідчого судді матеріали кримінального провадження №0010160 від 19.11.2015.
Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення представника заявника, вивчивши та дослідивши подане клопотання та матеріали, якими обґрунтовується подане клопотання, оглянувши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.
Під час судового розгляду клопотання встановлено, що 18.11.2015 до Дарницького УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_4 звернулась про вчинення кримінального правопорушення, з приводу незаконного заволодіння невідомими особами земельними ділянками в м. Києві, які належать їй на праві особистої власності, а саме: АДРЕСА_2 , кадастровий номер - :63:467:0023, площею 0,0525 га, АДРЕСА_2 , кадастровий номер - :63:467:0028, площею 0,0485 га та АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :63:467:0021, площею 0,0715 га.
19 листопада 2015 року слідчим СВ Дарницького управління поліції ГУ НП в м. Києві за №0010160 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду міста Києва від 02 грудня 2015 року задоволено клопотання слідчого СВ управління поліції в Дарницькому районі ГУ Національної поліції у м. Києві ОСОБА_7 , погоджене прокурором прокуратури Дарницького району м. Києва ОСОБА_8 , у кримінальному провадженні, внесеному 19.11.2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0010160, та накладено арешт на земельну ділянку, загальною площею 0,0715 га з кадастровим номером :63:467:0021, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку, загальною площею 0,0485 га з кадастровим номером :63:467:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; на земельну ділянку, загальною площею 0, 0525 га з кадастровим номером :63:467:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , із забороною розпоряджатись та використовувати дані земельні ділянки.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали суду задовольняючи клопотання слідчого про накладення арешту на майно, слідчий суддя вказав, що слідчим доведено необхідність накладення арешту на майно, крім того зазначив, що майно відповідає вимогам ст. 170 КПК України, а тому є достатньо правових підстав для задоволення клопотання.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_4 права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Як встановлено в ході розгляду клопотання, постановою слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві кримінальне провадження №0010160 від 19.11.2015 закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Формами закінчення досудового розслідування, згідно з положеннями глави 24 КПК України, є закриття кримінального провадження, звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру.
Відповідно до ч. 3 ст. 174 КПК України, прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного прав.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Здійснюючи судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, зважаючи на те, що під час закриття кримінального провадження №0010160 від 19.11.2015, всупереч положення ч. 3 ст. 174 КПК України, питання про скасування арешту не вирішено, а також, враховуючи те, що в ході судового розгляду не встановлено наявність достатніх підстав, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення «справедливого балансу» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, слідчий суддя вважає наявними підстави для скасування арешту, оскільки встановлені у ході розгляду обставини вказують на те, що на даний час потреба у подальшому застосуванні цього заходу у кримінальному провадженні №0010160 від 19.11.2015 відпала.
З урахуванням викладеного, враховуючи дані щодо закриття кримінального провадження слідчий суддя приходить до висновку про задоволення вимог клопотання, а арешт майна підлягає скасуванню, як такий, необхідність в якому відпала.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В :
Клопотання-задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 02.12.2015 на земельну ділянку, загальною площею 0,0715 га з кадастровим номером :63:467:0021, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; на земельну ділянку, загальною площею 0,0485 га з кадастровим номером :63:467:0028, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; на земельну ділянку, загальною площею 0,0525 га з кадастровим номером :63:467:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: