Справа № 175/5020/17
Провадження № 1-кп/175/279/17
Ухвала

Іменем України

09 вересня 2020 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
за участю сторін: прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
а також потерпілого ОСОБА_6 і його представника ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження № 0002027 відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася у с. Широке Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянки України, ІПН НОМЕР_1 , з вищою освітою, заміжньої, працюючої, проживаючої за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 , раніше не судимої,
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України,

встановив:

Відповідно до обвинувального акта від 29 грудня 2017 року, ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що 18 серпня 2017 року о 21.00 годині вона знаходилася у службовому приміщенні ФОП « ОСОБА_6 », яке розташоване в нежитловій будівлі по АДРЕСА_2 , де за столом на прохання ОСОБА_9 рахувала приналежні останньому грошові кошти, та в цей час у неї раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

З цією метою, перебуваючи у зазначений час і у зазначеному місці вона, упевнившись у тому, що за її діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, поклавши у картонну коробочку одні грошові кошти та тримаючи у правій руці інші грошові кошти, підійшла до металевого сейфу, де своєю правою рукою поклала собі у внутрішню сторону бюстгальтера приналежні ОСОБА_10 грошові кошти номіналом по 500 грн. на загальну суму 52000 грн., після чого вийшла з указаного службового приміщення та з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдала потерпілому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Ці дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

При виконанні вимог ст.363 КПК України захисник ОСОБА_4 заявила письмове клопотання про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України. При цьому наголошує, що вважає ОСОБА_11 невинуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачена не викрадала грошові кошти потерпілого.

Обвинувачена ОСОБА_8 , яка після роз`яснення правових наслідків застосування ч.1 ст.49 КК України, надала усну згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Разом з тим, просила враховувати, що не вважає себе винуватою, оскільки не вчиняла крадіжку приналежних потерпілому ОСОБА_10 грошових коштів.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Представник потерпілого ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 не заперечували проти закриття кримінального провадження, при цьому адвокат ОСОБА_7 наголосив, що ОСОБА_12 не має будь-яких претензій до Введенської О.

Обсудивши заявлене клопотання у нарадчій кімнаті, суд дійшов до наступного.

За приписом частини 4 статті 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з положенням п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018 року N 2617-VIII) особа звільняється від кримінальної відповідальності у разі вчинення кримінального правопорушення (проступку), за який передбачено покарання у виді обмеження волі…, якщо з дня вчинення нею … проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною 2 статті 12 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018 року N 2617-VIII) передбачено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Виходячи з того, що з дня вчинення ОСОБА_13 інкримінованого їй кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до п`яти років (в редакції на день розгляду клопотання), тобто яке відповідно до ч.2 ст.12 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків, - минуло понад три роки, клопотання захисника підлягає задоволенню, оскільки обвинувачена надала згоду на закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону України від 22.11.2018 року N 2617-VIII), а за приписом вказаної статті кримінального закону і п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із закінченням строків давності, що є обов`язковим видом звільнення.

При закритті провадження по справі з вказаної підстави, питання щодо встановлення вини особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, судом не вирішується.

Така правова позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин, питання про доведеність вини особи не вирішується.

Під час досудового розслідування ОСОБА_14 запобіжний захід на обирався.

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що лише при ухвалені обвинувального вироку, постановлені ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Враховуючи, що по кримінальному провадженню не ухвалюється обвинувальний вирок і з огляду на вимоги ч.1 ст.129 КПК України, цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_15 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд залишає без розгляду (т.1,а.с.п.44-46).

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речового доказу суд вирішує у відповідності зі ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.129, 284, 286, 363, 369 КПК України, суд
ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 від 09 вересня 2020 року - задовольнити.

ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.185 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, закривши відносно неї кримінальне провадження № 0002027.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - залишити без розгляду.

Оптичний диск із відеозаписами з камер відеоспостереження від 18.08.2017 року зберігати на 89 аркуші 1 тому судової справи № 175/5020/17.

Копію ухвали після її проголошення негайно вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору, потерпілому і його представнику.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1