Справа № 349/744/20
Провадження № 11-кп/4808/391/20
Категорія ч. 1 ст. 389 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5
з участю секретаря ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000074 за апеляційною скаргою прокурора на вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24.06.2020 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Новий Розділ Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, який не працює, раніше судимого вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2018 року за ч.1 ст.286 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 (чотири) місяці, яке відбув 23 грудня 2019 року, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки,

визнано винуватим за ч. 1 ст. 389 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік; на підставі ч. 3 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуте додаткове покарання за вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2018 року і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині покарання внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання обвинуваченому за ч.1 ст. 389 КК України у виді 2-х років обмеження волі; на підставі ч. 3 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, повністю приєднано невідбуте додаткове покарання за вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2018 року і за сукупністю вироків визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. Апелянт не оспорює доведеність вини та правильність дій ОСОБА_7 , проте вважає вирок суду незаконним з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання ступнею тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. На думку апелянта, суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки у новій редакції Закону, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст.389 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків, в той час як у мотивувальній та резолютивних частинах вироку міститься посилання на вчинення ОСОБА_7 злочину, що, на думку апелянта, належить виключити з вироку суду. Вважає, що обставини кримінального провадження та відомості, що характеризують ОСОБА_7 , який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, порушував інші вимог ПДР, будучи позбавленим права керувати транспортним засобом, не дають підстав для призначення останньому покарання у виді 1 року обмеження волі. На думку апелянта, обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання. Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 вчинено кримінальне правопорушення проти правосуддя. Також апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 ухилявся від відбування додаткового покарання за попереднім вироком та продовжував керувати транспортним засобом, вчинивши ряд адміністративних правопорушень, пов`язаних із порушенням правил дорожнього руху (15.01.2020 року; 19.04.2020 року, 07.05.2020 року). Вважає, що призначене покарання є незаконним та несправедливим, та таким, що суперечить як приписам ч. 2 ст. 50 КК України, так й ст. 65 КК України, оскільки буде не достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 ухилився від відбування покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю (керувати транспортним засобом), будучи засудженим до цього виду покарання, за таких, встановлених судом, обставин.

Вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2018 року ОСОБА_7 був визнаний винним за ч. 1 ст. 286 КК України та засуджений до покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

24.12.2019 року копію вироку Рогатинського районного суду від 19.11.2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено до покарання у виді 4 (чотирьох) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки, по відбуттю ОСОБА_7 основного покарання, направлено Івано-Франківською установою виконання покарань (№12) для виконання до Рогатинського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» Івано-Франківській області.

Вирок суду щодо ОСОБА_7 надійшов до Рогатинського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області 02.01.2020 року і цього ж дня, контроль за його виконанням в частині позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки, доручено начальнику Рогатинського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ОСОБА_9

15.01.2020 року біля 22-55 год., ОСОБА_7 , який на підставі вироку суду був позбавлений права керувати транспортними засобами, діючи умисно, з метою ухилення від призначеного вироком суду покарання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керував у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВА3 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 в с. Путятинці Рогатинського району, чим порушив п.2.9 «а» ПДР України, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Постановою судді Рогатинського районного суду Івано- Франківської області ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 гривень, яке він відбув у повному обсязі, сплатив штраф.

23.01.2020 ОСОБА_7 було взято на облік до Рогатинського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області для контролю виконання додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. Крім того, йому під розписку було роз`яснено порядок та умови відбування покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами і попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 389 КК України.

13.02.2020 року працівниками Рогатинського районного сектору філії ДУ «Центр пробації» в Івано-Франківській області з ОСОБА_7 повторно проведено бесіду профілактичного характеру з метою виправлення та перевиховання засудженого.

Незважаючи на вжиті заходи профілактичного характеру, 19.04.2020 року о 22-15 год., ОСОБА_7 , будучи відповідно до вироку Рогатинського районного суду від 18.11.2018 року позбавленим права керувати транспортними засобами, продовжуючи свої умисні дії з метою ухилення від відбування призначеного вироком суду покарання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керував у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВА32101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Рогатині по вул. Старомлинській, чим порушив вимоги ПДР України, зокрема: п.2.1. ПДР України, згідно якого водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; п.2.9 «а», згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Цього ж дня працівниками Рогатинського ВП ГУНП в Івано-Франківській області відносно ОСОБА_7 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП, у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, а також складено та напрвлено до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення ОСОБА_7 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП. Постановою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 14.05.2020 року ОСОБА_7 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень з оплатним вилученням транспортного засобу.

07.05.2020 року о 17-55 год., ОСОБА_7 , будучи позбавленим права керувати транспортними засобами, з метою ухилення від відбування призначеного вироком суду покарання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, керував у стані алкогольного сп`яніння автомобілем марки «ВА32101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м. Рогатині по вул. Мухи, 1, після чого здійснив зупинку вказаного транспортного засобу ближче 10 м до пішохідного переходу, чим порушив вимоги ПДР України, а саме: п.15.9, згідно якого зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків; п.2.9 «а», згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Цього ж дня працівниками Рогатинського ВП ГУНП в Івано-Франківській області відносно ОСОБА_7 було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у виді штрафу у розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень, а також складено та направлено до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, за результатами розгляду якого 26.05.2020 ОСОБА_7 постановою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 20 400 гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 (три) роки.

Таким чином, ОСОБА_7 ухилився від відбування призначеного вироком Рогатинського районного суду від 19.11.2018 року додаткового покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю (керування транспортними засобами).

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги, вважав, що суд обрав занадто м`яке покарання щодо обвинуваченого, водночас наголосив на неприпустимості зазначенні у вироку суду про те, що вказане діяння є злочином, в той час як воно класифікується за ст. 12 КК України як проступок;

- обвинувачений заперечував з приводу доводів прокурора, просив вирок суду в частині покарання залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, вирок суду змінити, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції дотримався вимог вказаної норми закону, допитав обвинуваченого, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались.

На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались і стосовно яких, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, докази не досліджувались.

Частиною першою статті 389 КК України передбачено кримінальну відповідальність за ухилення засудженого від сплати штрафу або від відбування покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатись певною діяльністю.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 389 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що призначене покарання не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Досліджуючи апеляційні вимоги в цій частині, колегія суддів вважає, що вони задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Судом чітко дотримано ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

З метою перевірки вказаних доводів апелянта, колегією суддів досліджено відомості, що характеризують обвинуваченого:

-а.п. 18-19 досудова доповідь, згідно якої виправлення особи без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (в т.ч. окремих осіб); виконання покарання у громаді можливо лише у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, можуть бути спрямовані на сприяння в офіційному працевлаштування;

-а.п. 26 довідка-характеристика на ОСОБА_7 за місцем мешкання, з якої вбачається, що скарг на останнього не поведінку не поступало;

-а.п. 27 позитивна характеристика на ОСОБА_7 з попереднього місця роботи;

-а.п. 29 довідка лікаря нарколога та лікаря психіатра про те, що ОСОБА_7 на обліках не перебуває;

-а.п. 30 довідка про наявність у ОСОБА_7 судимості: 19.11.2018 року Рогатинського районного суду Івано-Франківської області засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці з позбавлення права керувати транспортним засобом на 2 роки, яке відбув 23.12.2019 року;

-а.п. 31-33 вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 19.11.2018 року, яким ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді арешту строком на 4 місяці з позбавлення права керувати транспортним засобом на 2 роки;

-а.п. 34-36 ухвала колегії суддів апеляційного суду від 20.03.2019 року про залишення вказано вище вироку суду без змін;

-а.п. 41-42 постанова Рогатинського районного суду Івано-Франківської області про притягнення ОСОБА_7 до адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП з накладення штрафу у виді 10200 грн. та з позбавлення права керування транспортними засобами на трок один рік.

З вироку суду вбачається, що суддя при обрані виду та міри покарання врахував конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, форму його вини, наслідки ставлення обвинуваченого до своїх дій, а також обставини, що впливають на покарання та наведені вище відомості, що характеризують особу останнього.

Суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 66 КК України визнав обставинами, які пом`якшують покарання щире каяття у вчиненому та визнання вини обвинуваченим; обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні покарання ОСОБА_7 було враховано й характер та ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є проступком, а також досудову доповідь органу з питань пробації, відомості, що характеризують останнього, зокрема те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем проживання та місцем попередньої роботи, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працює.
При цьому судом першої інстанції враховано й те, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, порушення інших вимого ПДР, будучи позбавленим права керувати транспортними засобами.
З наведеного вбачається, що при призначенні покарання, суд першої інстанції врахував обставини, на які посилається прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в тій частині, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у межах санкції, визначеної ч. 1 ст. 389 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, та вважає правильним обрання судом першої інстанції остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

На думку колегії суддів, такий висновок суду першої інстанції ґрунтується як відомостях про особу, її характеристиці, способі життя, соціальних зв`язках тощо, так й на посткримінальній поведінці обвинуваченого.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 , вчинивши ряд адміністративних правопорушень (15.01.2020 року; 19.04.2020 року, 07.05.2020 року) пов`язаних із порушенням правил дорожнього руху та продовжував керувати транспортним засобом, враховане судом при прийняти рішення щодо міри покарання, та саме у вказаному судовому провадженні й вирішувалось питання щодо ухилення останнього від відбування додаткового покарання у виді керування транспортним засобом, призначеного попереднім вироком.

Інші доводи прокурора самі по собі не може бути безумовною підставою для визнання обраного щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання м`яким.

На думку колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання повністю узгоджується з вимогам ст. 65 КК України, а також з практикою Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Суд першої інстанції врахував усі обставини, в тому числі і ті, на які посилався прокурор та визначив покарання яке, на думку колегії суддів, є достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого.

В той же час, відповідно до положень ст. 414 КПк України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання, дотримався вимог кримінального закону. Будь-яких підстав для призначення більш суворішого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає, та підстави вважати таке покарання несправедливим унаслідок м`якості, відсутні.

Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

При цьому, доводи апеляційної скарги прокурора вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання обвинуваченому, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та даним про його особу, а також відповідає критерію справедливого покарання, відповідає вимогам ст. 65 КК України та його меті, відповідно до ст. 50 КК України, та підстав для його зміни, колегією суддів не вбачається.

В той же час є слушними доводи прокурора в частині того, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки у новий редакції Закону, кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 389 КК України віднесено до категорії кримінальних проступків, між тим у мотивувальній та резолютивній частинах міститься посилання на вчинення ОСОБА_7 злочину, що, на думку колегії суддів, належить виключити з вироку суду, правильно вказавши «кримінальний проступок».

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018 року, який набув чинності 01.07.2020 року, ст. 12 КК України (Класифікація кримінальних правопорушень)викладена у новій редакції, де ч. 1 та ч. 2 має наступний зміст:

«1. Кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.
2. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі».
Інші діяння відносяться до категорії злочинів: нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.
Санкція ч. 1 ст. 389 КК України, що інкримінується ОСОБА_7 , передбачає покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або обмеженням волі на той самий строк, що свідчить про те, що вказане діяння є проступком.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду і виключити формулювання про класифікацію цього кримінального правопорушення як злочину та вважати його кримінальним проступком.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги прокурора належить задовольнити частково, вирок суду змінити.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 24.06.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України, змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку суду класифікацію дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 389 КК України як «злочин», правильно вказавши «кримінальний проступок».

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до касаційного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_10