Справа № 761/1953/15-к
Провадження № 1-кп/761/401/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві судовий розгляд у кримінальному провадженні № 0000381 від 16 вересня 2014 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В:

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

18 травня 2020 року до суду з прокуратури м. Києва надійшла угода про визнання винуватості від 12 травня 2020 року, укладена між прокурором у кримінальному провадженні прокурором другого відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях, підслідним Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у місті Києві, прокуратури м. Києва ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншого боку.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просила затвердити зазначену угоду, вказала, що вона відповідає вимогам ст. ст. 469-472 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію прокурора та просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_3 вважає за можливе затвердити зазначену вище угоду про визнання винуватості.

Вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, перевіривши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 474 КПК України якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди. Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє:1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; 2) наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; 3) характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; 4) вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покаранні особі, яка вчинила кримінальне правопорушення має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Зі змісту вказаних положень вбачається, що домовленості сторін угоди при узгодженні покарання не мають виходити за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

Вказаних вимог закону сторонами не було дотримано.

Так, санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна та відповідно до ст. 12 КК України віднесено до категорії тяжких злочині.

Як вбачається зі змісту п. 2 угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором ОСОБА_4 з одного боку та обвинуваченим ОСОБА_3 з іншого боку, сторони дійшли згоди, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, обвинуваченому ОСОБА_3 , із застосуванням положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України слід призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна з встановленням іспитового строку 1 рік.

Однак, згідно вимог ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного чи додаткового покарання тощо.

Відповідно з вимогами постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами Кримінального покарання" призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

В той же час, як встановлено в судовому засіданні, умовами зазначеної угоди вказані вимоги ст. 69 КК України не враховані.

Так, в поведінці обвинуваченого ОСОБА_3 , наявна лише одна обставина, що пом`якшує покарання, визначена п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, а саме щире каяття та сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При цьому, суд не може погодитися з доводами прокурора, що наявність у ОСОБА_3 відзнак за сумлінну службу, можна визначити як іншу підставу, яка пом`якшує покарання останньому та застосувати положення ст. 69 КК України при визначенні покарання, оскільки жодних доказів про наявність таких нагород у обвинуваченого, сторонами не надано.

Таким чином, у зв`язку з відсутністю доказів щодо наявності обставин, що свідчать про істотне зниження ступеню тяжкості інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, в тому числі, про наявність відзнак за сумлінну службу в органах Державної пенітенціарної служби України, які б могли об`єктивно вплинути та пом`якшити покарання, суд не вбачає підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75, 76 КК України та призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання більш м`якого, ніж передбачено законом.

На підставі викладеного, оскільки узгоджене покаранняОСОБА_3 за ч. 2 ст. 307 КК України, з застосуванням вимог ст.ст. 69, 75, 76 КК України, визначене угодою про визнання винуватості від 12 травня 2020 року, суперечить вимогам КК України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, а у задоволенні вказаної угоди слід відмовити та судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжити у загальному порядку.

Керуючись ст. 474 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 12 травня 2020 року, укладеної між прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, у кримінальному провадженні № 0000381 від 16 вересня 2014 року відмовити.
Судове провадження продовжити у загальному порядку.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Шевченківського

районного суду м. Києва ОСОБА_1