КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/339/2021 Категорія КК: ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України
Головуючий в суді 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Головуючий в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді-доповідача: ОСОБА_2

Суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження №0000704 за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Республіки Азербайджан, з середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, без місця реєстрації і проживання, раніше судимого, останнього разу 04 лютого 2014 року вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 121, ст. 70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, 01 лютого 2019 року звільненого з Темнівської ВК №100 по відбуттю покарання,

обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч. 2 ст.185 КК України,

за участю прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
Вироком вирішено питання речових доказів.

Як зазначено у вироку, 22 січня 2020 року ОСОБА_7 , близько 19 години 50 хвилин, проходив повз будинок №16 по вул. Ризькій у м. Києві, коли звернув увагу на запаркований автомобіль DAEWOO NUBIRA д.н.з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна з автомобіля.
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно та повторно, близько 19 години 55 хвилин, перебуваючи біля будинку №16 по вул. Ризькій у м. Києві, підійшов до автомобіля DAEWOO NUBIRA д.н.з. НОМЕР_1 та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, розбив скло дверей водія, відкрив їх та сів у салон автомобіля. Перебуваючи у салоні автомобіля ОСОБА_7 почав підшукувати майно для викрадення та взяв з речового ящика належний ОСОБА_10 автомобільний реєстратор «Orion 08OP Full HD PVD-6P 3000 FHD», вартістю 1200 (одну тисячу двісті) гривень 00 копійок, а з панелі приборів автомобільний зарядний пристрій Xiaomi Car Charger Silver моделі CZCDQ01ZM, вартістю 289 (двісті вісімдесят дев`ять) гривень 00 копійок, які поклав до кишені власної куртки, тобто незаконно заволодів чужим майном на суму 1 489 гривень (одна тисяча чотириста вісімдесят дев`ять) гривень 00 копійок.

Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_7 намагався вийти з автомобіля, однак його протиправні дії припинили сторонні особи, які прийшли почувши звук розбиття скла.
Такі дії ОСОБА_7 кваліфіковані як вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, а саме як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинений повторно.

Не оспорюючи фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та погоджуючись із кваліфікацією злочинних дій обвинуваченого, прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати вирок суду першої інстанції у частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі.

Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд у вироку не надав належної і достатньої правової оцінки підвищеному рівню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, що є тяжким злочином, а також те, що гарантовано Конституцією України і Законом України «Про власність» охорона приватної власності, її захист від злочинних, особливо корисливих, посягань та особиста недоторканість була й лишається одним з найважливіших завдань судів України, проте суд призначаючи ОСОБА_11 найменш сурове покарання передбачене ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України, не врахував тих обставин, що обвинувачений явно схильний до вчинення корисливих злочинів проти власності; будучи раніше судимим у 2014році до 5 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення крадіжки та реально відбував покарання; маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, а отже на думку прокурора вказане свідчить про явну зухвалість, не виправність, підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та його подальше бажання вести злочинний спосіб життя, а також те, що раніше застосовані до обвинуваченого досить суворі заходи кримінальної репресії не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого.

Крім того, в апеляційній скарзі прокурор зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визнав обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_11 - щире каяття, оскільки щире каяття означає добровільну критичну оцінку особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність. В даному випадку, як зазначає прокурор Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, що підтверджували б наявність такої обставини, як щире каяття, а визнання вини обвинуваченим, свідчить про те, що останній під тиском беззаперечних доказів намагаються уникнути справедливого покарання за вчинене.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін з наступних підстав.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, та фактичні обставини провадження ніким не оспорюються і згідно ч. 1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції вирок суду в цій частині не переглядається.

У відповідності зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив фактичні обставини справи, у відповідності з вимогами ст. 94 КПК України керуючись законом оцінив зібрані у справі докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності, взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, за наявності суперечливих доказів зазначив, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші та правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України.

Згідно ст.50,65 КК України суд призначає покарання в межах санкції статті Особливої частини КК України, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_12

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України, і призначенні йому покарання вказані вимоги кримінального і кримінального процесуального законодавства дотримані. Керуючись законом суд правильно кваліфікував дії обвинуваченого і з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення у короткий проміжок часу після звільнення з місця позбавлення волі, є особою без місця реєстрації та проживання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем відбування покарання, прийшов до законного та обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, у виді 1 (одного) року позбавлення волі, яке відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого, та буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Посилання в апеляційній скарзі прокурора на те, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 найменш суворої міри покарання передбаченого за даний злочин в виді 1 року позбавлення волі, є необґрунтованим, оскільки санкція ч.2 ст.185 КК України, передбачає і інші альтернативні покарання за даний вид злочину в тому числі не пов`язані з позбавленням волі, проте суд першої інстанції належним чином обґрунтував, що саме покарання в виді позбавлення волі на 1 рік є необхідним та буде достатнім для виправлення ОСОБА_7 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Необґрунтовані доводи апеляційної скарги прокурора про вчинення обвинуваченим тяжкого злочину, поскільки відповідно до ст.12 КПК України, вчинене ОСОБА_7 злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості. Крім того необхідно врахувати, що вчинене обвинуваченим діяння є незакінченим злочином.

Також в апеляційній скарзі прокурором не наведено будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції про щире каяття обвинуваченого, доводи апеляційної скарги в цій частині є лише припущенням на яких не може ґрунтуватися обвинувачення.

Інших підстав для зміни вироку суду прокурором Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2020 року у кримінальному провадженні №0000704 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня проголошення, безпосередньо до Верховного Суду, а обвинуваченим в той же строк з дня отримання судового рішення.

Судді:

_________________ _______________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3