Номер провадження: 11-кп/813/2399/20
Номер справи місцевого суду: 499/1148/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.11.2020 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000073 від 08.03.2018 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою районного суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком до 15.01.2021 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Руська Слобідка Іванівського району Одеської області, не працюючого, маючого середню освіту, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
обвинуваченогоза ч.2 ст.121 КК України.
З представлених апеляційному суду матеріалів убачається, що в Роздільнянському районному суді Одеської області перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000073 від 08.03.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи його тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення та ризиками, передбаченими ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, оскільки вони не знизилися та не відпали.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.11.2020 року, клопотання сторони обвинувачення задоволено та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , строком до 15.01.2021 року.

Мотивуючи прийняте рішення про продовження строку тримання під вартою, районний суд врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а також ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу, які на даний час не відпали.
Крім того, районний суд, послався на те, що під час судового розгляду кримінального провадження, обвинуваченим ОСОБА_8 21.02.2020 року було заявлено про застосування до нього недозволених методів досудового розслідування, на теперішній час триває перевірка, щодо заяви обвинуваченого, але з урахуванням відсутності відповіді про результати досудового розслідування, суд позбавлений можливості прийняти остаточне рішення по справі. За таких обставин районний суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинуваченого.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу районного суду та постановити нову, якою застосувати до обвинуваченого запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт з носінням електронного засобу контролю. В обґрунтування апеляційної скарги захисник посилається на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали районного суду, вказує на недоведеність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також зазначає про фактичну відсутність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Апеляційний розгляд проведено за відсутністю обвинуваченого, який не заявляв клопотання про розгляд справи в його присутності, але за участю його захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали справи; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено, але при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення перевірки законності та обґрунтованості тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у порядку, передбаченому для оскарження ухвали районного суду про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

За змістом ст. 331 КПК до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовую, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , районний суд виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що на стадії розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , останній обвинувачується в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121КК України.
Мотивуючи не можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою прокурор зазначив, що раніше доведені ризики не знизились і не відпали, а тому існує ризик переховування обвинуваченого від суду, а тому з метою забезпечення завершення судового розгляду, запобіжний захід слід продовжити.
Що стосується доводів апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, які обумовлюються необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, апеляційним судом встановлено таке.

З приводу доводів апеляційної скарги щодо можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

З наданих апеляційному суду матеріалів убачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 України, який у відповідності до положень ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Апеляційний суд вважає непереконливими доводи захисника про відсутність ризиків, які обумовлюють продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу, оскільки тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_8 , у відповідності до якого в результаті вчинення злочину останнім настала смерть людини, а також існування ризиків, на які послався районний суд, виправдовуютьпродовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого, та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення районного суду та наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як районним судом, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Вважаючи непереконливими доводи захисника про «формальне та безпідставне» продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та приймаючи рішення про законність оскаржуваної ухвали районного суду, апеляційний суд враховує той факт, що в судовому засіданні апеляційного суду, захисник та прокурор повідомили суду, що судовий розгляд даного кримінального провадження перебуває на завершальній стадії.

Апеляційний суд враховує повідомлення прокурора та захисника про те, що на теперішній час, районним судом не отримана відповідь від органу досудового розслідування - ТУ ДБР у м. Миколаєві про результати перевірки заяви обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо застосування недозвільних методів досудового розслідування, на підставі якої внесені відомості до ЄРДР за №0000017. Данна обставина, на думку апеляційного суду позбавляє суд першої інстанції прийняти остаточне рішення по справі, оскільки цілком очевидним є той факт, що результати розслідування виказаного кримінального провадження можуть суттєво вплинути на оцінку судом допустимості наданих стороною обвинувачення доказів, на чому наполягає сторона захисту.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого ОСОБА_8 злочину, а також відсутності на теперішній час остаточного процесуального рішення органу досудового розслідування щодо перевірки заяви обвинуваченого щодо недозволенних методів досудового розслідування, що за твердженням сторони захисту може потягнути за собою визнання низки доказів пред`явлених стороною обвинувачення недопустимими, та погоджується із районним судом, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризику можливого переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, є непереконливими, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Одночасно, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_8 тривалий час перебуває під вартою, а судовий розгляд кримінального провадження ще не завершений, апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу районного суду на положення ст.8 Конституції України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , пояснення захисника та прокурора, свідчить про те, що кримінальне провадження, навіть враховуючи його складність, перебуває на розгляді суду першої інстанції більше одного року. Протягом цього часу обвинувачений тримається під вартою та судом неодноразово продовжувався строк дії запобіжного заходу, але судовий розгляд ще не звершений, хоча і перебуває на завершальній стадії.

З урахування існуючих обставин, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу районного суду на необхідність вжиття більш дієвих заходів щодо ініціювання перед органом досудового розслідування прискорення прийняття остаточного рішення у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за заявою обвинуваченого ОСОБА_8 , що відповідатиме вимогам ст. 28 КПК.

Крім того, враховуючи факт тривалого тримання під вартою обвинуваченого та відсутність остаточного рішення за результатами досудового розслідування за заявою обвинуваченого, апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу керівництва ТУ ДБР у м. Миколаєві на необхідність вжиття термінових та дієвих заходів направлених на дотримання строків досудового розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_8 щодо застосування до нього недозволенних методів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000073 від 08.03.2018 року.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 17.11.2020 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Звернути увагу районного суду на необхідність дотримання вимог ст.28, ч.1 ст.318 КПК України, щодо розумності строку розгляду кримінального провадження.

Звернути увагу ТУ ДБР у м. Миколаєві на необхідність дотримання строків досудового розслідування кримінального провадження за заявою ОСОБА_8 щодо застосування до нього недозволенних методів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000073 від 08.03.2018 року.

Копію ухвали надіслати на адресу начальника ТУ ДБР у м. Миколаєві.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4