КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря ОСОБА_4 ,
за участю
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 ,та накладено арешт на майно, яке вилучено 07 лютого 2020 року на підставі ухвали слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року про проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: шість мобільних телефонів марок: «Siemens», «Samsung», «Lenovo», «Nokia», «Nokia», «Sony»; планшет марки «Samsung»; грошові кошти в сумі 11290 гривень; десять сім-карт операторів мобільного зв`язку; чотири упаковки презервативів; мобільний телефон марки «IPhone X»; грошові кошти в сумі 4173 гривні; аерозоль «ТЕРЕН-4М»; блокнот з рукописними записами; сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар»; сім предметів, схожих на сексуальні іграшки у формі статевого члена; флеш-носій об`ємом 1 Gb, право власності відносно яких не встановлена, шляхом заборони їх відчуження та користування.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що вилучене в ході огляду майно набуло статусу тимчасово вилученого.Зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК, підлягатиме дослідженню, а тому незастосування арешту може призвести до його втрати чи пошкодження.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 лютого 2020 року, скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити слідчому в задоволенні клопотання про арешт майна у даному кримінальному провадженні.
Представник вважає вказану ухвалу слідчого судді незаконною, необгрунтованою та такою, що підлягає скасуванню в порядку ст. 409 КПК України.

Посилається на те, що клопотання про арешт майна подане слідчим до слідчого судді з пропуском встановленого законом строку для його подання, а причини пропуску вказаного строку не є поважними. Так, в оскаржуваній ухвалі не зазначено причини пропуску строку на подачу клопотання.
Зазначає, що слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна не дотримано вимог ст. 172 КПК України, зокрема розглянуто клопотання за відсутності слідчого та власника майна/особи, у володінні якої знаходиться майно, стосовно якого подане клопотання про арешт, яких не було повідомлено про час та дату судового засідання. Слідчим суддею порушено засади рівності всіх учасників судового пронесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також право на справедливий суд, як основоположне право людини, шляхом повного усунення особи, яка є власником вказаного майна від судового розгляду.

Як вказує апелянт, безпідставне неповідомлення власника вказаного майна про час та місце судового засідання щодо накладення арешту на таке майно, а також не надіслання копії ухвали, постановленої за результатами розгляду, є прямим порушенням засад рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості та умисним, або внаслідок грубої недбалості, порушення слідчим суддею прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків.
Крім того, вказує, що власник арештованого майна ОСОБА_10 не є підозрюваною у даному кримінальному провадженні, а отже застосування арешту належного їй майна є безпідставним та не обґрунтованим.

Також, як вказує представник, при постановлені оскаржуваної ухвали слідчим суддею допущена неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження. В ухвалі не зазначено мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, а також відсутні посилання на будь-якідокази/матеріали кримінального провадження, крім лише посилання на рапорт ГУ внутрішньої безпеки СБУ, який не ким не досліджувався під час судового розгляду, не конкретизовано, яким чином та які саме докази/матеріали провадження обґрунтовують доводи клопотання слідчого та свідчать про необхідність накладення такого арешту.
На думку апелянта, наведені слідчим у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Крім того, на даний момент не існує жодної загрози зміни, знищення чи відчуження цього майна, оскільки власник майна ніяким чином не збирається його приховувати чи знищувати або іншим чином заважати забезпеченню завдань кримінального законодавства. Доказів протилежного слідчим суду надано не було.

В судове засідання представник власника майна не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, що дає суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у його відсутність.
Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника власника майна, та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні слідчого відділу Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали № 0000167, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 грудня 2019 року.
07 лютого 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук, в ході якого було виявлено та вилучено речові докази, які мають відношення до вказаного кримінального правопорушення, а саме: шість мобільних телефонів марок: «Siemens», «Samsung», «Lenovo», «Nokia», «Nokia», «Sony»; планшет марки «Samsung»; грошові кошти в сумі 11290 гривень; десять сім-карт операторів мобільного зв`язку; чотири упаковки презервативів; мобільний телефон марки «IPhone X»; грошові кошти в сумі 4173 гривні; аерозоль «ТЕРЕН-4М»; блокнот з рукописними записами; сім-карта оператора мобільного зв`язку «Київстар»; сім предметів, схожих на сексуальні іграшки у формі статевого члена; флеш-носій об`ємом 1 Gb.
12 лютого 2020 року слідчий Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на вказане майно, яке було вилучене за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року зазначене клопотання задоволено та накладено арешт на вказане майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000932, про накладення арешту на вищевказане майно, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до обгрунтованого висновку, що вищевказане майно відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а тому необхідно накласти арешт на майно.

З урахуванням цього, слідчий суддя, всупереч ствердженням автора апеляційної скарги, встановив належні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України та постановою слідчого Дніпровського УП ГУ Національної поліції в м. Києві ОСОБА_8 від 10 лютого 2020 року правомірно визнане речовими доказами (а.с. 24-26).
Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вищевказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи автора апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Доводи представника власника майна про те, що арешт на вищевказане майно накладено безпідставно, без наявності правових підстав, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт слідчим суддею накладено правомірно, відповідно до вимог ст.ст. 170-173 КПК України.

Вказівка апелянта на те, що слідчим суддею було безпідставно та в супереч ст. 170 КПК України накладено арешт на майно, оскільки повідомлення про підозру ОСОБА_7 , в рамках даного кримінального провадження не вручено, у зв`язку з чим, на думку апелянта, у слідчого судді були відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Що стосується посилань апелянта на те, що на даний момент не існує жодної загрози зміни, знищення чи відчуження цього майна, нічим не підтверджені та не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Інші доводи, на які посилається в апеляційній скарзі представник власника майна також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 307, 309, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року про накладення арешту на майно, яке вилучено 07 лютого 2020 року на підставі ухвали слідчої судді Дніпровського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року про проведення обшуку, за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 , в інтересах власника майна ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і оскарженню не підлягає.
Судді:

_______________ _______________ _____________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3514/2020
Категорія: ст. 171 КПК України
Слідчий суддя у суді першої інстанції ОСОБА_11
Доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1