Справа №463/8085/20
Провадження №1-кс/463/4533/20
У Х В А Л А

07 вересня 2020 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі слідчого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

скаржника - ОСОБА_3

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в :

скаржник звернувся із скаргою до слідчого судді на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.

Скаргу обґрунтовує тим, що ним було подано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Львові заяву від 18.08.2020 про вчинення злочинів передбачених ч.2 ст.127, ч.3 ст.365, ч.3 ст.371 КК України працівниками Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області. Однак в подальшому з`ясував, що на підставі його заяви інформація в ЄРДР не внесена. Вважає, що бездіяльність уповноваженої особи що полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР грубо суперечить вимогам ст.214 КПК України, так як, слідчий невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, зобов`язаний внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування, а тому звернувся із скаргою до суду.

В судовому засіданні скаржник скаргу підтримав з наведених в ній мотивів. Додатково пояснив, що на його думку працівниками Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області вчинили вказані у скарзі злочини, оскільки безпідставно зупинили його під час керування автомобілем та у грубій формі вимагали надати документи. При цьому пояснив, що вказані особи представились та показали службове посвідчення поліцейських, один з них був у форменому одязі. Також пояснив, що після зупинки автомобіля він закрився в салоні та не відчиняв двері. В подальшому, після приїзду викликаного ним додаткового патруля поліції, у нього було відібрано пояснення з приводу викидання сміття у невстановленому місці та складено відносно нього протокол про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст.152 КУпАП. Підтвердив, що дійсно мав намір викинути побутове сміття, яке знаходилось в причепі його автомобіля у невстановленому місці. 29 липня 2020 р. постановою виконкому Сокільницької сільської ради його визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 152 КУпАП.

З привод злочину передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України пояснив, що такий на його думку полягає у привласненні працівниками Пустомитівської міської ради коштів сплачених підприємцями за оренду торгових площ на ринку м. Пустомити.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду скарги повідомлений належним чином, жодних пояснень на адресу суду не скерував.

У відповідності до вимог ст. 306 КПК відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши матеріали скарги, приходжу до наступного висновку.

Із змісту п.1 ч.1 ст.303 КПК України випливає, що в ході розгляду даної скарги слідчий суддя перевіряє наявність чи відсутність бездіяльності слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

Відповідно до п.4 ч.5 ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Таким чином, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

З наведених положень вбачається, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні та обґрунтовані відомості про кримінальне порушення.

До матеріалів скарги скаржником долучено копію заяви від 18.08.2020 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.3 ст.365, ч.3 ст.371 КК України працівниками Пустомитівського ВП ГУ НП у Львівській області та злочину передбаченого ч. 3 ст. 191 КК працівниками Пустомитівської міської ради.

З об`єктивної сторони злочин ч. 1 ст. 127 «Катування» КК України характеризується: 1) діями - нанесенням побоїв, мученням або іншими насильницькими діями; 2) наслідками у виді заподіяння сильного фізичного болю або фізичного чи морального страждання; 3) причиновим зв`язком між вказаними діями і наслідками.

Злочин передбачений ч. 3 ст. 191 КК України полягає у привласненні чи розтраті чужого майна, яке було ввірене особі чи перебувало в її віданні вчинененому повторно або за попередньою змовою групою осіб.

З привод злочинів передбачених ч. 1 ст. 127 КК України та ч. 3 ст. 191 КК України в заяві скаржника будь-яка інформація відсутня.

Обов`язковим елементом об`єктивної сторони складу злочину передбаченого ст.365 «Перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу» КК України, являються наслідки у виді завдання істотної шкоди, якою, згідно з приміткою до ст. 364 КК України, вважається шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян. Жодних даних з приводу завдання шкоди у вказаному розмірі скаржником не наведено.

Стаття 371 КК України, передбачає відповідальність за завідомо незаконні затримання, привід, домашній арешт або тримання під вартою. Однак, у своїх поясненнях скаржник повідомив, що його було зупинено працівниками поліції для складання протоколу про адміністративне правопорушення, проте він не виходив з машини. Жодних обставин, які б свідчили про незаконність затримання, і наявність ознак наведеного складу злочину скаржником не зазначено.

Отже, звернення ОСОБА_3 не містить жодної інформації, яка б вказувала на наявність обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень та не являється повідомленням про вчинення кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим не породжує передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України обов`язки слідчого, щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Беручи до уваги вказані вимоги КПК України та встановлені в судовому засіданні обставини в задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 9, 22, 26, 214, 303-307, 309, 372 КПК України, суд-

п о с т а н о в и в:

відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, що полягає у невнесенні відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань та про зобов`язання до вчинення дій.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляція безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Повний текст ухвали складено та підписано 10 вересня 2020 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1