Житомирський апеляційний суд
Справа №290/955/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2020 року про продовження строку тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а:

На розгляді Житомирського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 152 КК України.

23.09.2020 року спливав строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , встановлений ухвалою слідчого судді. У зв`язку з цим прокурор заявила клопотання про продовження цього строку, мотивуючи його тим, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України та існували при обранні запобіжного заходу, не зменшились, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення (злочину) проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, поєднаного з насильством, перебуваючи на волі може незаконно впливати на потерпілу та свідків обвинувачення, а також переховуватись від суду.
Законний представник потерпілої підтримала клопотання прокурора, висловила побоювання обвинуваченого, оскільки проживає поруч із його співмешканкою, яка висловлювала погрози в її адресу у зв`язку з цим провадженням.
Обвинувачений та його захисник заперечили проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити запобіжний захід на домашній арешт. Зазначили, що обвинувачений має постійне місце проживання, де проживає разом з вагітною співмешканкою та у нього є міцні соціальні зв`язки.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2020 року родовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 21 листопада 2020 року включно.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням кримінально-процесуального закону. Посилається на те, що ухвала суду постановлена з порушенням та неправильним застосуванням кримінального процесуального закону, а тому вона підлягає скасуванню як незаконна. Суд одноособово ухвалив рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , не маючи на це права, оскільки 21 вересня 2020 року в підготовчому судовому засіданні Романівського районного суду Житомирської області обвинувачений ОСОБА_8 відповідно до ч. 4 ст. 315 КПК України заявив, що він бажає, щоб його справу розглядала колегія суддів. Згідно до ч. 2 ст. 314 КПК України суд зобов`язаний проводити підготовче засідання за правилами, передбаченими цим Кодексом для судового розгляду. За таких обставин, Романівським районним судом Житомирської області справа направлена до Житомирського апеляційного суду для визначення підсудності із-за неможливості утворити колегію суддів. Також, Романівським районним судом відмовлено прокурору в клопотанні про продовження запобіжного заходу, оскільки не визначена колегія суддів. Житомирський апеляційний суд 22.09.2020 направив обвинувальний акт до Житомирського районного суду для утворення колегії суддів та розгляду клопотання про продовження строків тримання під вартою. Клопотання про застосування запобіжного заходу, відповідно до ст. 186 КПК України розглядається слідчим суддею, судом невідкладно, але не пізніше сімдесяти двох годин з моменту фактичного затримання підозрюваного, обвинуваченого або з моменту надходження до суду клопотання, якщо підозрюваний, обвинувачений перебуває на свободі, чи з моменту подання підозрюваним, обвинуваченим, його захисником до суду відповідного клопотання. В даному випадку, коли завершено досудове розслідування, клопотання про продовження запобіжного заходу повинно розглядатися судом відповідно до вимог ст. 331 КПК України, тобто при судовому розгляді і колегіально. За таких підстав апелянт вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням кримінально-процесуального закону.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав свою апеляційну скаргу, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін, перевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так відповідно до положень ч.3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

При цьому в ході судового розгляду відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, так і судом при вирішенні вказаного клопотання в ході підготовчого судового засідання зазначених вимог закону було дотримано.

Предметом дослідження судом під час розгляду провадження при розгляді даного клопотання були саме обставини, передбачені ч.3 ст. 199 КПК України, тобто обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та його продовження.

Так, як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років. Обвинувачений неодружений, офіційно не працевлаштований, не має утриманців (доказів цього суду не надано), що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків за місцем його проживання, та в сукупності з реальним покаранням у виді позбавлення волі, яке загрожує йому у випадку визнання його винним у пред`явленому обвинуваченні, дає підстави вважати, що він може переховуватися від суду. Також у справі не допитано малолітню потерпілу та свідків обвинувачення, які проживають в одному населеному пункті з обвинуваченим, що, враховуючи характер злочину, позицію обвинуваченого, свідчить про наявність ризику незаконного впливу на них. Також стосовно ОСОБА_8 розглядається інше кримінальне провадження, що свідчить про наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення. При цьому суд вважає, що названі ризики досягають такого ступеню вирогідності, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе відвернути зазначені ризики, що виправдовує подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

З огляду на викладене докази та обставини, на які посилався прокурор в клопотанні під час судового розгляду провадження, дали колегії суддів першої інстанції підстави вважати, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати та потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Тому суд першої інстанції з урахуванням даних обставин провадження правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який, не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України та належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час підготовчого судового розгляду провадження в суді першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відбувся не колегіально, як на його думку того вимагає КПК України, оскільки обвинувачений заявив клопотання про розгляд справи колегіальним складом, а тому ухвала суду з цих підстав підлягає скасуванню, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, 22 вересня 2020 року до Житомирського районного суду Житомирської області надійшло кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, на підставі ухвали Житомирського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року про визначення підсудності кримінального провадження за вказаним судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 34 КПК України суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті.

За змістом ч. 3 ст. 35 КПК України визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або колегії суддів для конкретного судового провадження здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом вірогідності, який враховує кількість проваджень, що знаходяться на розгляді у суддів, заборону брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну їх повноважень.

Законом України "Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо здійснення кримінального провадження в суді першої інстанції колегією суддів" від 21 липня 2020 року № 817-ІХ внесено зміни до КПК.

Так, абзац 1ч. 2 ст. 31 КПК України викладено в такій редакції: "Кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів лише за клопотанням обвинуваченого".

Статтю 315 КПК доповнено частиною четвертою такого змісту: "Під час підготовчого судового засідання суд роз`яснює обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів".

Відповідно до п. 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону судовий розгляд у кримінальному провадженні, що розпочався до набрання чинності цим Законом і проводиться в суді першої інстанції колегіально судом у складі трьох суддів, продовжується та завершується колегіальним складом суду, визначеним до набрання чинності цим Законом, за правилами, що діяли до дня набрання ним чинності. У кримінальному провадженні в суді першої інстанції, в якому до набрання чинності цим Законом колегіальний склад суд визначено за правилами, що діяли до набрання чинності цим Законом, і відбувається підготовче судове засідання, а судовий розгляд ще не призначений, судовий розгляд у кримінальному провадженні проводиться і завершується складом суду, передбаченим з урахуванням положень цього Закону.

З огляду на викладене, та враховуючи, що суд, якому направлено кримінальне провадження з іншого суду, розпочинає судове провадження зі стадії підготовчого судового засідання незалежно від стадії, на якій в іншому суді виникли обставини, передбачені частиною першою цієї статті та відповідно до ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд роз`яснює обвинуваченому у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього колегіально судом у складі трьох суддів, при визначенні автоматизованою системою призначення судді для проведення підготовчого засідання по даному провадженню було дотримано вимоги закону, оскільки відповідно до положень вищезазначеного Закону у кримінальному провадженні колегіальним складом суду проводиться судовий розгляд, але не підготовче засідання.

Крім того апеляційний суд також звертає увагу на те, що відповідно до ст.205 розділу XI «Перехідні положення» КПК України, тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), встановлено особливості судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях та розгляду окремих питань під час судового провадження.

У разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Таким чином доводи апелянта про те, що клопотання прокурора незаконно було розглянуто в ході підготовчого судового засідання суддею одноособово, не знайшли свого підтвердження.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого з мотивів, наведених в ній, та скасування ухвали суду, відсутні. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом.

Керуючись ст. ст. 315, 331, 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 23 вересня 2020 року про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 листопада 2020 включно, без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: