У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2020 року Місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м.Одеси ОСОБА_1 ,за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність,
У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України на бездіяльність слідчого Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП України щодо неповернення тимчасово вилученого майна.

В обґрунтування скарги заявник посилається на наступне.

СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000185 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

09 серпня 2020 р. співробітники поліції вилучили у ОСОБА_3 автомобіль Lexus LX570, 2008 року випуску, номер шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключі від автомобілю та НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 . В подальшому усі вилучені ОСОБА_3 речі та документи були долучені до кримінального провадження № 0000185. Слідчий не звертався до суду з клопотанням про арешт вилученого майна та документів.
Через те, що майно та документи були вилучені у ОСОБА_3 в рамках зазначеного кримінального провадження, то воно вважається тимчасово вилученим.
Відповідно до вимог ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст.169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна.
Враховуючи викладене скаржник просив суд зобов`язати уповноважених осіб Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП України повернути йому автомобіль Lexus LX570, 2008 року випуску, номер шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключі від автомобілю та НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 , тимчасово вилучені у нього співробітниками поліції.

На адресу суду також надійшла заява-заперечення на скаргу від ОСОБА_4 , який просив суд зобов`язати уповноважених осіб СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП України в Одеській області повернути йому, як власнику автомобіль Lexus LX570, 2008 року випуску, номер шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключі від автомобілю та НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 , без стягнення коштів за його зберігання на майданчику тимчасового затримання транспортних засобів.
В судове засідання ОСОБА_3 не з`явився, відповідно до письмової заяви, просив розглядати скаргу без його участі та звільнити його від сплати послуг за зберігання транспортного засобу.

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились.

Відповідно до положень ч.3 ст.306 КПК України вважаю можливим розгляд скарги за відсутності прокурора та слідчого.

Розглянувши скаргу, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено наступне.

СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м.Одесі ГУНП України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000185 за фактом вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

09 серпня 2020 р. співробітники поліції вилучили у ОСОБА_3 автомобіль Lexus LX570, 2008 року випуску, номер шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключі від автомобілю.
Арешт на автомобіль та вказані речі не накладено.
Згідно із ст.169 КПК України - тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів суд вважає, що такий підхід органу досудового розслідування не відповідає діючому кримінальному процесуальному законодавству України та практиці Європейського суду з прав людини.

Забезпечення прав людини є напрямком державної політики, що реалізується через національні механізми захисту прав людини. Після використання всіх національних засобів правового захисту, відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право звертатись за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна. Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Втручання має бути законним, тобто здійснене на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (foreseeable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та в окремих осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв`язку із застосуванням закону.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

В порушення вказаних вимог закону слідчий та прокурор до теперішнього часу не повернули вказаний транспортний засіб його власнику ОСОБА_4 . Тому твердження ОСОБА_3 та власника автомобіля- ОСОБА_4 щодо бездіяльності слідчого яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, є обґрунтованими.

Зважаючи на те, що ОСОБА_3 не надав доказів, які б свідчили про правомірність володіння ним вказаним майном, слідчий суддя вважає, що тимчасово вилучене майно підлягає поверненню його власнику ОСОБА_4 , який підтримав скаргу в цій частині.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про зобов`язання вчинити певну дію.

Керуючись ст. ст. 169-173, 214-216, 303-307, 318-380 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого задовольнити частково.

Зобов`язати слідчого Портофранківського ВП Приморського ВП ГУНП в Одеській області та прокурора-процесуального керівника у кримінальному провадженні № 0000185 негайно повернути власнику - ОСОБА_4 автомобіль Lexus LX570, 2008 року випуску, номер шасі № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , ключі від автомобілю та НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_4 ( у випадку якщо свідоцтво вилучалося), без стягнення витрати на зберігання транспортного засобу.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя:

28.09.2020