ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/797/19 Головуючий 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/3435/20 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , з участю його захисника ОСОБА_8 , без участі потерпілих по справі, належними чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові праву за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 року.

ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 11.11.2020 року включно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В скарзі апелянт вказує, що в порушення норм КПК України обвинуваченому та його захиснику не було вручено клопотання про продовження строків запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , та переклад такого клопотання на грузинську мову, за три години до початку розгляду клопотання, що виразилось у порушенні права обвинуваченого на захист. Також послався на те, що судом першої інстанції було порушено право обвинуваченого ОСОБА_7 на доступ до правосуддя.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Захисник обвинуваченого підтримав доводи апеляційної скарги, просив задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважала ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просила залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченого без задоволення.
Потерпілі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, до суду не надали.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як слідує з матеріалів провадження, під час розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, ч.2 ст. 263 КК України, судом першої інстанції постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо останнього на 60 днів, тобто до 11.11.2020 року, включно.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.
Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 була заслухана думка прокурора, потерпілих, пояснення захисника для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.
Таким чином, враховуючи викладене та оцінивши окрім наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, в сукупності всі обставини, у тому числі визначені ст.178 КПК України, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про існування у обвинуваченого ОСОБА_7 ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися і, що інший більш м`який запобіжний захід не в змозі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
З таким висновком погоджується і апеляційний суд.
Колегія суддів звертає увагу, що судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги, що на час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою існувала певна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою уникнути покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, може вдатися до відповідних дій.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності та впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, судом взято до уваги наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 та ч.2 ст. 263 КК України, за вчинення яких передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до двадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, що відноситься до злочинів тяжких та особливо тяжких злочинів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо оцінки фактичним обставинам справи, а саме те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням в інше приміщення, спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах, що свідчить про наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих.
Також апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було взято до уваги відомості про особу обвинуваченого, те що ОСОБА_7 є уродженцем Республіки Грузії і є громадянином цієї Держави, що вірно свідчить про те, що останній не має міцних соціальних зав`язків, і підтверджує існування ризиків його переховування від правоохоронних органів та суду за межами Україні.
Факт невстановленого місцезнаходження всіх викрадених у потерпілої ОСОБА_11 речей, також вірно було оцінено судом першої інстанції, як існування ризику того, що ОСОБА_7 може знищити, сховати або спотворити будь яку із речей, чи документів, що унеможливлює обрання відносно останнього більш м`якого запобіжного заходу.
Також судом першої інстанції було встановлено факт існування ризику впливати на свідків з боку обвинуваченого, з посиланням на те, що справа перебуває в суді першої інстанції на стадії судового провадження, свідки та потерпілі по справі ще не допитані, а тому, з метою отримати показання свідків на свою користь, обвинувачений Мосахлішвілі може вдатися до дій, пов`язаних з тиском на них.
Викладене, на думку колегії суддів, свідчить про достатні підстави вважати, що заявлені прокурором ризики є обґрунтованими. Дані обставини виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи апелянта, які це заперечують, являються безґрунтовними.
Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Також апеляційний суд погоджується з позицією викладеною у рішенні ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк» проти України, де тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом із іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Що стосується посилань апелянта на порушення прокурором вимог ч.2 ст. 184 КПК України, то апеляційний суд до уваги не бере, оскільки положень вказаної статті застосовуються під час розгляду клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, а не його продовження.

Що стосується посилання апелянта на порушення права обвинуваченого ОСОБА_7 на захист через незадоволення клопотання захисника про повернення обвинуваченого до зали судових засідань, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Як стверджує сам апелянт, обвинувачений ОСОБА_7 був видалений із зали суду Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на підставі ухвали від 27.05.2020 року.
Про те, викладене свідчить, що судом першої інстанції було вжито усіх необхідних заходів щодо забезпечення особистої участі обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні під час розгляду вказаної справи, та у результаті протиправної поведінки останнього, суд першої інстанції вимушений був шляхом постановлення ухвали видалити обвинуваченого ОСОБА_7 з зали судового засідання на весь час судового розгляду.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що уданому випадку судом першої інстанції не було допущено жодних порушень вимог кримінального процесуального законодавства та право обвинуваченого на захист порушено не було, оскільки розгляд клопотання прокурора відбувався за безпосередньої участі захисника обвинуваченого.
Інших доводів, які б спростовували необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, та вказували на можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, апелянтом не наведено.
Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , під час апеляційного розгляду не встановлено.
Зважаючи на викладене, підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення апеляційної скарги, за доводів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.09.2020 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 11.11.2020 року, включно, щодо обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

_____________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4