ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/9010/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/1880/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Борівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2017 року ОСОБА_7 визнано винуватим вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України до призначеного покарання частково приєднано покарання за вироком Борівського районного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року і призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.
Відповідно до ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Борівського районного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 4 років позбавлення волі. Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, зараховано засудженому ОСОБА_7 в строк відбуття покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 24 січня 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 24 січня 2017 року, кінець строку 29 листопада 2020 року.

Засуджений з 31 березня 2017 року відбував покарання у державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до Харківського районного суду Харківської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання.

Суд обґрунтував прийняте рішення тим, щоматеріали справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Не погодившись з рішенням районного суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2020 року, застосувати до нього положення ст. 81 КК України.
Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу засуджений вказує на те, що він відбуває покарання в Темнівській ВК №100, має тільки заохочення, своєю поведінкою довів, що став на шлях виправлення та перевиховання, у зв`язку з чим просить звільнити його від відбування покарання умовно-достроково.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу засудженого в повному обсязі, колегія суддів, дослідивши матеріали провадження та відомості особової справи засудженого, дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу засудженого належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Прокурор в судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явився, але належним чином був повідомлений про дату, місце та час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, а також враховуючи думку захисника, який вважав за можливе розгляну апеляційну скаргу його підзахисного без участі прокурора, колегія суддів вирішила провадити апеляційний розгляд без участі прокурора.

Як вбачається з матеріалів провадження та особової справи засудженого, на час звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення, засуджений з 31 березня 2017 року відбував покарання за вироком Борівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2017 року у державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)».

Виконання призначеного покарання є доцільним тільки за тієї умови, що ним досягається поставлена в законі мета: крім кари ще і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів. Якщо ця мета може бути досягнута ще до закінчення призначеного судом строку покарання, то в подальшому у його виконанні відпадає необхідність. З огляду на це, закон передбачає можливість застосування судом умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати : ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.
Згідно характеристики від 11 квітня 2018 року засуджений за час відбування покарання характеризувався посередньо, був працевлаштований до промислової зони установи, приймав участь у програмі диференційованого впливу «Професія».
Разом з тим, даних щодо підвищення засудженим кваліфікації або отримання ним робочої спеціальності та ставлення останнього до реалізації вказаної програми матеріали особової справи не містять. Таких даних не здобуто і під час судового засідання.
Відповідно до характеристик на засудженого ОСОБА_7 від 02 липня 2019 року, засуджений за час відбування покарання характеризувався посередньо, до виконання робіт з благоустрою установи ставився посередньо, участі в організації та проведенні виховних закладів в установі не приймав, брав участь у реалізації програми диференційованого впливу «Духовне відродження», до реалізації якої ставився байдуже. З метою стимулювання право слухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи три рази, стягнень не має.
31 липня 2019 року комісією установи було розглянуто питання щодо можливого застосування до засудженого ст. 81 КК України, засудженому було відмовлено в умовно-достроковому звільненні як особі, яка не довела свого виправлення.
Станом на липень 2019 року, з огляду на сукупність відомостей, що містяться в особовій справі, вважати поведінку засудженого та його ставлення до праці сумлінними та такими, що свідчать про його виправлення підстав немає.
Але , згідно характеристики на засудженого ОСОБА_7 від 17 січня 2020 року,
адміністрація виправної колонії вважає, що засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення за час відбуття покарання, застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України можливо.
Разом з цим, суд дійшов висновку, з яким також погоджується і колегія суддів, що аналізуючи поведінку та ставлення ОСОБА_7 до праці саме на протязі всього періоду відбування покарання, засуджений в повній мірі не довів свого виправлення.

Колегія суддів також бере до уваги те, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий за злочини проти життя та здоров`я особи та злочини проти власності. Після звільнення з місць позбавлення волі, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та через незначний проміжок часу знову вчинив ряд умисних злочинів, в тому числі тяжких, за які наразі відбуває покарання за вироком Борівського районного суду Харківської області від 20 лютого 2017 року.

Колегія суддів наголошує на тому, що апеляційному перегляду та оцінці підлягає законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та матеріали на підставі яких вона була постановлена на час винесення ухвали , тобто станом на 21 січня 2020 р.

Внаслідок оцінки всіх перелічених вище обставин суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов щодо засудженого, передбачених положеннями ст. 81 КК України, для його умовно-дострокового звільнення та недоцільності і передчасності звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання, на період звернення з відповідним клопотанням.

Крім того, до початку апеляційного розгляду до Харківського апеляційного суду надійшло повідомлення з державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 засуджений помер.

Разом з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваної ухвали, не вбачається. Тому судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 січня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді