Дата документу 13.11.2020 Справа № 233/5288/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/364/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 233/5288/15-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.115 ч.2 п.п.1,9,12 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (дистанційно),

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (дистанційно),

захисників адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з ДУ «Бахмутська установа виконання покарань (№6)», Донецьким апеляційним судом в м. Маріуполі та Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000197, за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_9 (з доповненнями) та його захисників адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_12 (з доповненнями), обвинуваченого ОСОБА_10 (з доповненнями) та його захисника адвоката ОСОБА_16 на вирок колегії суддів Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, який має вищу освіту, працює інженером з охорони праці Костянтинівського управління газового господарства, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей 2002 та 2006 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Курахівка Селидівського районуДонецької області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, який працює пожежним в МНС, розлученого, який має на утриманні неповнолітню дитину 2004 року народження, мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, п.п. 1,6,9,12 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Краматорську Донецької області, громадянина України, який має середню технічну освіту, одруженого, який обіймає посаду начальника торгівельного відділу ТОВ «Сонячне місто плюс», мешкаючого за адресою: АДРЕСА_4 , не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком колегії суддів Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

- за п.п. 1, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбуття покарання ухвалено обчислювати ОСОБА_9 з моменту фактичного затримання з 10 червня 2009 року.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції 2001 року) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_9 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції 2001 року) у виді 3 років позбавлення волі у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч. 3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна;

- за п.п. 1, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.

На підставі ч. 2 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбуття покарання ухвалено обчислювати ОСОБА_10 з моменту фактичного затримання з 10 червня 2009 року.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції 2001 року) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_10 від покарання, призначеного за ч. 1 ст. 263 КК України (в редакції 2001 року) у виді 3 років позбавлення волі у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_11 ухвалено обчислювати з моменту фактичного затримання з 10 червня 2009 року.

Зараховано ОСОБА_11 в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення в період часу з 10 червня 2009 року по 10 липня 2015 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та ухвалено вважати призначене покарання за цим вироком фактично відбутим.

Цивільні позови ОСОБА_8 та ОСОБА_7 до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 солідарно на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди по 5000 гривень кожному.

Стягнуто із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у відшкодування матеріальної шкоди по 3960 гривень кожному.

Стягнуто із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 солідарно на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у відшкодування моральної шкоди по 500 000 гривень кожному.

В задоволенні іншої частини цивільних позовів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь держави витрати, пов`язані із витратами на залучення експерта в розмірі 1052 гривні 16 копійок.

Стягнуто із ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на користь держави витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі по 5489 гривень 35 копійок з кожного.

Вирішена доля речових доказів.

Вирок суду у відношенні ОСОБА_11 не оскаржений.

Згідно вироку суду першої інстанції, 21 жовтня 2008 року приблизно о 19 годині, точного часу не встановлено, ОСОБА_10 та невстановлена особа з метою нападу на ОСОБА_17 та заволодіння його майном, одягнувши на голови маски, протиправно проникли через незамкнені ворота до приміщення гаражу № НОМЕР_1 , розташованого на дев`ятій вулиці автогаражного кооперативу «Венера» в м. Краматорську Донецької області, де діючи умисно, із корисливих спонукань, за попередньою змовою групою осіб здійснили напад на потерпілого ОСОБА_17 , в процесі якого ОСОБА_10 з метою придушення волі потерпілого до опору наніс йому декілька ударів в область обличчя, та стали погрожувати застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, демонструючи невстановлений предмет, схожий на обріз мисливської рушниці, який тримав в руках ОСОБА_10 та наказавши лягти на підлогу обличчям вниз.

Після того, як ОСОБА_17 , побоюючись за своє життя та здоров`я, виконав вказані вимоги та ліг на підлогу, ОСОБА_10 приставив до його голови невстановлений предмет, схожий на обріз мисливської рушниці та завдав ним приблизно 10-12 ударів в область голови та тіла, заподіявши легкі тілесні ушкодження у вигляді садна та синців волосистої частини голови, синців задньої поверхні грудної клітини зліва і став висловлювати потерпілому вимоги видачі належних йому грошових коштів, а невстановлена досудовим слідством особа в цей час шукала грошові кошти та цінне майно в приміщенні гаражу.

Придушивши волю потерпілого до опору, ОСОБА_10 та невстановлена в ході досудового слідства особа з`ясували у нього, що грошові кошти знаходяться в гаражному боксі в автомобілі «Shevrolet Ewanda» і діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, заволоділи належними ОСОБА_17 грошовими коштами в розмірі 1300 гривень, ключами від автомобілю вартістю 1200 гривень, мобільним телефоном «Самсунг Д 900» вартістю 1400 гривень із карткою мобільного оператора вартістю 50 гривень, після чого з місця скоєння злочину зникли, заподіявши ОСОБА_17 матеріальної шкоди на загальну суму 3950 гривень, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, приблизно в грудні 2008 року ОСОБА_9 , працюючи інженером з охорони праці Костянтинівського управління газового господарства, припустив, що у начальника вказаного управління ОСОБА_18 та його дружини ОСОБА_19 , яка обіймала посаду головного бухгалтера управління, за місцем їх проживання може бути велика сума грошових коштів у розмірі не менше 100 000 доларів США, про що він повідомив своєму двоюрідному брату ОСОБА_10 та запропонував скоїти розбійний напад з проникненням у житло з метою заволодіння майном та грошовими коштами в особливо великих розмірах, що належать ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , на що ОСОБА_10 відповів згодою.

З метою полегшення процесу підготовки та вчинення злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вирішили залучити до скоєння запланованого злочину знайомого ОСОБА_11 , якому у січні 2009 року запропонували взяти участь у вчиненні розбійного нападу на ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , розповівши про ймовірну суму грошових коштів, що знаходяться за місцем мешкання останніх, на що ОСОБА_11 відповів згодою, вступивши таким чином із ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у попередню змову на вчинення розбійного нападу із проникненням у житло, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах.

Досягнувши злочинної згоди, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розробили план підготовки та вчинення злочину, відповідно до якого вони повинні були шляхом спостереження за ОСОБА_18 та ОСОБА_19 встановити розпорядок їх дня, після чого в зручний для них час вчинити розбійний напад. При цьому, вони розподілили між собою злочинні ролі, відповідно до яких ОСОБА_10 та ОСОБА_9 мали проникнути в житло ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , заволодіти їхнім майном, а ОСОБА_11 доставити їх до місця вчинення злочину на своєму автомобілі та забрати їх звідти з викраденим майном, забезпечивши можливість бути непоміченими сторонніми особами, швидко зникнути з місця злочину і тим самим уникнути кримінальної відповідальності за скоєне. Реалізуючи спільний узгоджений план злочинних дій, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб в період часу з січня по травень 2009 року, використовуючи автомобілі ВАЗ-2199, державний номерний знак НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_9 та ВАЗ-2110, державний номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_11 , стежили за ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , встановивши їх розпорядок дня та маршрути пересувань, визначивши для себе таким чином, зручний час для вчинення злочину.

В процесі підготовки до вчинення злочину ОСОБА_9 та ОСОБА_10 приблизно в травні 2009 року, точні день та час не встановлені, придбали маски з прорізами для очей, що приховують обличчя, рукавички, стартові пакети до мобільних телефонів для зв`язку між собою під час вчинення злочину, свинцеві грузила у вигляді кульок, що використовуються для риболовлі, моток липкої стрічки «скотч».

В якості знаряддя вчинення злочину ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_9 вирішили використовувати наявні у останнього наручники, ніж та газовий пістолет «RG-88» № НОМЕР_4 калібру 9мм, із якого ОСОБА_9 раніше шляхом видалення зі стволу втулки із розсікачем виготовив вогнепальну зброю. Вказаний пістолет та 7 набоїв із гумовими кулями несмертельної дії калібру 9мм ОСОБА_9 в травні 2009 року, точної дати та часу не встановлено, передав ОСОБА_10 з метою виготовлення останнім з даних набоїв боєприпасів за допомогою придбаних ними свинцевих грузил у вигляді кульок, а також вражаючої сили пістолета.

26 травня 2009 року приблизно о 9 годині 00 хвилин ОСОБА_10 , знаходячись в гаражному боксі, розташованому за адресою: АДРЕСА_5 , діставши гумові кулі з переданих йому ОСОБА_9 набоїв, вставив на їх місце свинцеві грузила у вигляді кульок, після чого затиснув гільзу набоїв, тим самим незаконно виготовив 7 набоїв, які є боєприпасами. Використовуючи один з виготовлених боєприпасів, ОСОБА_10 здійснив постріл із вказаного пістолета в металеве відро, переконавшись у вражаючій дії кулі та можливості його використання в якості знаряддя вчинення злочину.

26 травня 2009 року приблизно о 10 годині 30 хвилин, реалізуючи спільний злочинний намір, спрямований на вчинення розбійного нападу з метою заволодіння майном та грошовими коштами в особливо великих розмірах, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на автомобілі ВАЗ-2110, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням останнього прибули до м. Костянтинівка Донецької області в район розташування будинку ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , після чого ОСОБА_11 повернувся до м. Краматорська, а ОСОБА_10 відповідно до раніше розробленого плану, взявши із собою пістолет «RG-88» № НОМЕР_4 калібру 9мм та маску, діючи за попередньою змовою із ОСОБА_9 та ОСОБА_11 підійшов до будинку АДРЕСА_6 , де мешкали потерпілі, перестрибнув через огорожу, незаконно проникнувши, таким чином, у двір вказаного будинку, після чого шляхом вільного доступу зайшов у будинок, пройшов на веранду, де драбиною піднявся на другий поверх та в одній з кімнат став чекати ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які приїхали додому приблизно о 14 годині. Залишаючись у вказаній кімнаті та спостерігаючи через вікно за ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , ОСОБА_10 став очікувати зручного моменту для нападу на них.

26 травня 2009 року приблизно о 17 годині 10 хвилин - 18 годині, точного часу не встановлено ОСОБА_11 , реалізуючи спільний злочинний намір, спрямований на вчинення розбійного нападу на потерпілих з метою заволодіння майном та грошовими коштами в особливо великих розмірах, на автомобілі ВАЗ-2110, державний номерний знак НОМЕР_3 , привіз ОСОБА_9 за проханням останнього із м. Краматорська до м. Костянтинівки, висадивши його неподалік від того місця, де вранці цього ж дня висадив ОСОБА_10 , а сам повернувся до м. Краматорська.

26 травня 2009 року приблизно о 18 годині 00 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_10 , дочекавшись зручного моменту, коли ОСОБА_18 та ОСОБА_19 знаходились вдвох на веранді вказаного будинку, надівши маску, спустився із другого поверху і, діючи умисно, із корисливих спонукань, з метою заволодіння чужим майном та грошовими коштами в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій, напав на ОСОБА_18 та ОСОБА_19 та, погрожуючи насильством, небезпечним для життя та здоров`я, яке полягало в погрозі застосування пістолета, який він утримував в руці, наказав потерпілим зайти в приміщення будинку та лягти на підлогу обличчям вниз. ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , побоюючись за своє життя та здоров`я, виконали вимоги ОСОБА_10 , а останній по мобільному телефону зателефонував ОСОБА_9 , якому повідомив про те, що злочин відносно потерпілих ним розпочато і сказав заходити в приміщення будинку, на що останній, діючи відповідно до раніше розробленого плану, надівши маску, незаконно потрапив у приміщення будинку АДРЕСА_6 , де діючи умисно, із корисливих спонукань з метою нападу та заволодіння майном потерпілих та грошовими коштами в особливо великих розмірах, за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , разом із останнім завели за спину руки ОСОБА_18 та наділи на нього наручники, а ОСОБА_10 обмотав навколо рота ОСОБА_19 липку стрічку «скотч» і на протязі приблизно 30-40 хвилин стали вимагати від потерпілих віддати нібито наявні у них грошові кошти в сумі 100 000 доларів США, при цьому, погрожуючи їм застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, а саме пістолетом «RG-88» № НОМЕР_4 калібру 9 мм, який ОСОБА_10 передав ОСОБА_9 та наявним у останнього ножем, в процесі чого заволоділи належним потерпілим майном, що знаходилось в приміщенні будинків АДРЕСА_6 та АДРЕСА_6 : грошовими коштами в розмірі 10000 гривень; парою золотих сережок зі вставками з п`яти каменів прозорого кольору вартістю 404 гривні 70 копійок; однією золотою сережкою зі вставкою з каменю прозорого кольору вартістю 202 гривні 35 копійок; пам`ятною монетою 10 гривень «Аскольд» вартістю 400 гривень; золотою обручкою вартістю 2417 гривень 09 копійок; підвіскою з каменем синього кольору вартістю 1962 гривні 23 копійки; ланцюжком золотим (плетіння королівське) вартістю 3173 гривні 19 копійок; злитком золота вагою 10 грам вартістю 3454 гривні 49 копійок; злитком золота вагою 1 грам вартістю 347 гривень 42 копійки; ваучером для поповнення рахунку вартістю 26 гривень; набором біжутерії вартістю 76 гривень; чохлом від карабіну вартістю 165 гривень 50 копійок; рушницею «Сайга 410 К» вартістю 4000 гривень; двома ювелірними каменями гранат розмірами 6,5 мм, вартість одного - 7 гривень 92 копійки, другого - 6 гривень 82 копійки; нагрудним знаком «Пошана та повага», які не становлять матеріальної цінності для потерпілих, а всього на загальну суму 26643 гривні 71 копійка.

Після цього, усвідомивши, що іншого цінного майна і грошових коштів у потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 немає та зважаючи на те, що на думку ОСОБА_9 , його впізнала ОСОБА_19 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 за пропозицією останнього, прийняли спільне рішення вчинити вбивство потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 з метою приховання вчиненого ними розбійного нападу.

Так, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , виходячи за межі раніше обумовленої домовленості із ОСОБА_11 щодо скоєння розбійного нападу, з метою реалізації злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті двом особам, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, з метою приховати інший злочин, 26 травня 2009 року в період часу приблизно з 19 години до 21 години 30 хвилин, точного часу не встановлено, ОСОБА_9 з належного йому пістолета «RG-88» № НОМЕР_4 калібру 9мм здійснив два постріли в область живота ОСОБА_18 , від чого останній помер цього ж дня приблизно о 21 годині 30 хвилин. Після здійснення вказаних пострілів ОСОБА_9 сказав ОСОБА_10 вбити ОСОБА_19 та передав йому пістолет «RG-88» № НОМЕР_4 , на що останній з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_19 намагався здійснити з нього постріл, але ця спроба виявилась невдалою, оскільки пістолет заклинило.

З метою доведення свого злочинного наміру до кінця ОСОБА_9 передав ОСОБА_10 наявний у нього викидний ніж, на що останній з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_19 , взяв вказаний ніж в праву руку та наніс ним один удар в область шиї ОСОБА_19 .

ОСОБА_9 , побачивши, що потерпіла жива, взяв на кухні належний потерпілим кухонний ніж, який передав ОСОБА_10 , а останній завдав ним один удар потерпілій ОСОБА_19 в область живота, після чого передав ніж ОСОБА_9 , який також завдав потерпілій одного удару в область живота вказаним ножем.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_18 були заподіяні: вогнепальне сліпе поранення атиповим снарядом передньої черевної стінки зліва, проникаюче у черевну порожнину з пошкодженням бризжейки тонкого кишечника, крововилив у черевну порожнину, загальне недокрів`я внутрішніх органів, явище порушення мікроциркуляції у нирках, крововилив під ендокард лівого шлуночка, набряк головного мозку і легень, яке утворилось від дії заряду вогнепальної зброї, що підтверджується наявністю на передній поверхні черевної стінки зліва рани з ознаками вхідного вогнепального отвору, наявністю раневого каналу, а також виявленим в черевній порожнині деформованого чужорідного тіла металевої щільності. Крім того, ОСОБА_18 були заподіяні: вогнепальне сліпе поранення атиповим снарядом передньої черевної стінки зліва, не проникаюче в черевну порожнину, яке утворилось від дії заряду вогнепальної зброї; циркуляційні смуги тиску в області променезап`ястних суглобів, утворення яких характерно для циркуляційного здавлювання області зап`ясть тупими предметами з обмеженою поверхнею, що утворилися від дії наручників.

Причиною смерті потерпілого ОСОБА_18 , яка настала приблизно о 21 годині 30 хвилин 26 травня 2009 року, стало гостре недокрів`я внутрішніх органів, обумовлене проникаючим пораненням черевної стінки.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_19 були заподіяні: колото-різане поранення правої бокової поверхні шиї з пошкодженням гілок зовнішньої сонної артерії і внутрішньої яремної вени; колото-різане поранення лівої бокової поверхні грудної клітини в проекції 5 міжребір`я по задньо-підмишечній лінії, проникаюче в плевральну порожнину з пошкодженням верхньої частки лівої легені; колото-різане поранення лівої бокової поверхні грудної клітини в проекції 7-8 ребер, купола діафрагми, правої частки печінки; крововилив у черевну порожнину; крововилив у праву плевральну порожнину; крововилив у ліву плевральну порожнину; загальне недокрів`я внутрішніх органів; явища порушення мікроциркуляції в нирках; крововилив під ендокард лівого шлуночка; набряк головного мозку та легенів. Дані тілесні ушкодження утворились від дії колючо-ріжучого предмета і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні в момент заподіяння. Причиною смерті потерпілої ОСОБА_19 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , стало загальне недокрів`я внутрішніх органів, обумовлене вищеописаними пораненнями шиї та грудної клітини.

Після вчинення злочину ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , діючи відповідно до раніше розробленого плану, утримуючи майно, належне потерпілим ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , яким вони заволоділи за вищеописаних обставин, вийшли на автодорогу Костянтинівка - Краматорськ, звідки їх приблизно о 22 годині на автомобілі ВАЗ- 2110, державний номерний знак НОМЕР_3 , забрав ОСОБА_11 , якому зателефонував ОСОБА_9 та попросив про це, та відвіз на дачу, що належить матері ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_5 , де ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сховали викрадене майно на подвір`ї вказаного будинковолодіння, закопавши біля паркану, а викрадені грошові кошти поділили на трьох.

Крім того, ОСОБА_9 приблизно в 2005-2006 році, більш точного часу не встановлено, за невстановлених обставин, діючи умисно, незаконно в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення, та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, які забороняють знаходження у власності громадян вогнепальної зброї, бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, придбав газовий пістолет «RG-88» № НОМЕР_4 калібру 9 мм, який переніс в гараж, розташований на території будинковолодіння АДРЕСА_5 , де за невстановлених обставин шляхом видалення втулки із розсікачем в каналі ствола зазначеного пістолета, незаконно виготовив вогнепальну зброю та став умисно, незаконно зберігати вказаний пістолет без передбаченого законом дозволу в гаражі вказаного будинковолодіння та носити без передбаченого дозволу.

25 травня 2009 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з метою використання зазначеного пістолета для вчинення злочину за невстановлених обставин придбали у невстановленої особи свинцеві грузила у вигляді кульок, які разом із зазначеним пістолетом і 7 набоями з гумовими кулями несмертельної дії калібру 9 мм перенесли до гаражу, розташованого на території будинковолодіння АДРЕСА_5 .

26 травня 2009 року приблизно о 9 годині, ОСОБА_10 , діючи умисно за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_9 , перебуваючи в зазначеному гаражі, витягнувши гумові кулі з набоїв, вставив у них свинцеві кульки, після чого затиснув гільзу набоїв, тим самим незаконно виготовив сім боєприпасів. Перебуваючи у вказаному гаражі, ОСОБА_10 зробив один постріл з пістолету «RG-88» № НОМЕР_4 калібру 9 мм, який умисно, незаконно передав йому ОСОБА_9 , у відро, після чого вказаний пістолет і шість набоїв, виготовлених саморобним способом, ОСОБА_10 діючи умисно, незаконно зберігав та взяв із собою до м. Костянтинівка, куди поїхав на автомобілі ВАЗ-2110 під керуванням ОСОБА_11 , тобто носив при собі без передбаченого законом дозволу.

26 травня 2009 року ОСОБА_9 та ОСОБА_10 із застосуванням пістолета RG-88» № НОМЕР_4 калібру 9 мм та вищезазначених набоїв вчинили розбійний напад та вбивство ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , після чого закопали його разом із майном, яким заволоділи, на території будинковолодіння АДРЕСА_5 .

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 вважає вирок суду незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині неправильного застосування кримінального закону при кваліфікації діяння, вчиненого ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України. В обґрунтування своїх вимог вказує, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів» від 05.07.2012 року виключено з ч. 1 ст. 263 КК України таку кваліфікуючу ознаку складу цього злочину, як «виготовлення», тобто декриміналізовано злочинне діяння в цій частині. Таким чином, дії ОСОБА_9 слід кваліфікувати, як умисне незаконне носіння, зберігання та передачу вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та слід виключити з мотивувальної частини вироку посилання на кваліфікацію дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України в частині «виготовлення» вогнепальної зброї.

На підставі викладеного, просить вирок суду змінити, виключити з мотивувальної частини вироку посилання на «виготовлення» вогнепальної зброї при кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України, кваліфікувати дії ОСОБА_9 в цій частині, як умисне, незаконне носіння, зберігання та передача вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу. В решті вирок залишити без змін.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_9 не погоджується з вироком суду а вважає, що в ході досудового розслідування та судового розгляду в суді першої інстанції було допущено істотні порушення як матеріального, так і процесуального права, які суттєво вплинули на законність та обґрунтованість вироку, у зв`язку із чим він підлягає скасуванню через однобічність та неповноту судового слідства; невідповідність висновків суду, викладених у вироку фактичним обставинам провадження; істотні порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що обвинувальний акт відносно нього та реєстр матеріалів досудового розслідування складені з порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки формулювання обвинувачення не ґрунтується на обставинах, які свідчать про наявність доведених даних про подію кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, факти, які впливають на ступінь його тяжкості, тощо. Так, редакцію ч. 1 ст. 263 КК України 05.07.2012 року було змінено та виключено кваліфікуючу ознаку «виготовлення боєприпасів». Таким чином, можна зробити висновок про висунення обвинувачення проти ОСОБА_10 за дії, які не складають злочинність діяння, та про не точне формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак за ч. 1 ст. 263 КК України.

При складанні обвинувального акта щодо, нібито, вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого п. 1, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, органом досудового розслідування було допущено неточність формулювання, зокрема, об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак за ч. 2 ст. 115 КК України, та неправильне застосування норм кримінального закону. Вказує, що його дії за п. 6, 9 ч. 2 ст. 115 КК України невірно кваліфіковані, оскільки при кваліфікації його дій за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України виключається кваліфікація його дій за п. 9 ч. 2 ст. 115 КК України. Зазначені протиріччя в обвинувальному акті є неспростовним доказом допущення органом досудового розслідування та процесуальними керівниками неправильного застосування норм кримінального закону та свідчать про неточне формулювання обвинувачення в обвинувальному акті, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак за ч. 2 ст. 115 КК України, що є грубим порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України і було беззаперечною підставою для повернення прокурору обвинувального акта як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зазначає, що в обвинувальному акті взагалі відсутнє формулювання обвинувачення та при його складанні було допущено істотну неконкретність формулювання обвинувачення та невідповідність цього обвинувачення правовій кваліфікації дій, що є порушенням права на захист. Також зазначає, що при складанні реєстру матеріалів досудового розслідування не дотримано вимог ч. 2 ст. 109 КПК України, зокрема, в реєстрі відсутні дані щодо внесення даних про правопорушення до ЄРДР, а також повні реквізити усіх процесуальних рішень, відсутні будь-які відомості про процесуальні рішення щодо визнання яких-небудь речей, предметів речовими доказами.

Вказує, що ухвали Костянтинівського міськрайонного суду від 10.09.2015 року та 11.09.2015 року винесені незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_22 знаходився у приятельських та службових стосунках з потерпілим ОСОБА_18 (відповідно до постанови Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 20.12.2012 року суддею ОСОБА_22 було заявлено самовідвід у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 через наявність обставин, які викликають сумніви у об`єктивності судді).

Зазначає, що суддя ОСОБА_1 не може розглядати кримінальне провадження відносно нього ні як запасний суддя, ні як суддя у складі колегії суддів через грубе порушення вимог ч. 3 ст. 35, ст. 320 КПК України. Подана суддею ОСОБА_1 заява про самовідвід так і не була розглянута у встановленому законом порядку. Крім того, зазначена суддя вже приймала участь у розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , що підтверджується постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.12.2012 року.

Зазначає, що під час розгляду кримінального провадження неодноразово заявляв відводи колегії суддів через їх необ`єктивність та неупередженість, які задоволені не були, що свідчить про ухвалення вироку незаконним складом суду.

Зазначає, що судом було порушено його право на захист, так судові засідання 25.02.2016 року, 02.03.2016 року, 16.03.2016 року відбувалися у присутності тільки одного захисника ОСОБА_14 , проте судом не з`ясована думка учасників щодо розгляду справи за відсутності іншого захисника ОСОБА_12 .

Звертає увагу, що суд першої інстанції усупереч вимогам закону, не вжив заходів для забезпечення явки в судове засідання свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та оголосив показання зазначених осіб і послався на них у вироку. Явка зазначених осіб у судове засідання була необхідна для усунення протиріч.

Ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустився значних суперечностей та обрав вибірковий підхід до оцінки доказів.

Так, висновком судово-криміналістичної експертизи № 499 від 30.10.2009 року спростовуються показання ОСОБА_10 , що ніж, яким завдали тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_19 був викинутий в районі буд. АДРЕСА_7 і підтверджує показання ОСОБА_10 , дані в залі судового засідання щодо застосування до нього незаконних методів примусу та тиску всупереч його волі під час допитів його у якості підозрюваного та обвинуваченого. В матеріалах провадження відсутнє фото виявлення патронів і гільз, також при огляді місця події був знайдених ріжучий предмет, проте не був описаний та вилучений.

Також судом не встановлено знаряддя заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_19 , також маються істотні суперечності щодо області нанесення тілесних ушкоджень, так з пред`явленого обвинувачення удар був нанесений в живіт та ліву область шиї, а згідно висновку експерта в область грудної клітини та правої бокової поверхні шиї, крім того, відповідно до протоколу огляду трупа ОСОБА_19 , крім цих, були виявлені ще інші тілесні ушкодження, що фактично спростовує обвинувачення.
Крім того, 26.03.2015 року судом апеляційної інстанції було скасовано вирок Дружківського міського суду Донецької області від 20.03.2014 року та повернуто кримінальну справу для провадження додаткового розслідування, зобов`язавши орган досудового розслідування під час додаткового розслідування встановити точний час смерті потерпілого ОСОБА_18 , у тому числі, шляхом здійснення допиту судово-медичного експерта ОСОБА_27 , а також усунути суперечності у первинних показаннях ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в показаннях ОСОБА_10 , отриманих у ході відтворення обстановки та обставин події. Однак, ні органом досудового розслідування, ні судом першої інстанції зазначених вказівок виконано не було. Натомість, в матеріалах провадження маються суперечливі дані щодо встановлення часу смерті ОСОБА_18 .

Не встановлено хто перший заподіяв удар.

Суд порушив право на захист ОСОБА_9 , позбавивши його права на допит у залі судового засідання ОСОБА_11 .

Також зазначає про несанкціоноване внесення змін працівниками прокуратури до ЄРДР в частині виключення ОСОБА_11 з числа осіб, які 26.05.2009 о 21 годині, діючи за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, перебуваючи в будинку за адресою: АДРЕСА_6 , скоїли напад на ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , яких вбили, та після чого заволоділи їхнім майном.

Також суд першої інстанції не надав належної оцінки факту незаконного затримання 10.06.2009 року ОСОБА_9 та протоколу затримання ОСОБА_9 10.06.2009 року. Ухвалюючи вирок, суд безпідставно відкинув доводи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про застосування до них на стадії досудового слідства недозволених методів ведення слідства, оскільки не було проведено ефективного офіційного розслідування по заявам і скаргам ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо застосування до них на досудовому слідстві недозволених методів психологічного та фізичного тиску з боку працівників правоохоронних органів. Також суд не врахував ту обставину, що слідчі дії за участю ОСОБА_10 10.06.2009 11.06.2009 року проводилися робітниками міліції безперервно у нічний час більш ніж 9 годин.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки акту застосування розшукового собаки від 26.05.2009 року, що суперечить версії обвинувачення та протоколу відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_10 від 11.06.2009 року, та відкинув його як такий, що не узгоджується з пред`явленим обвинуваченням, що свідчить про прояв обвинувального уклону при розгляді справи.

В матеріалах провадження є істотна суперечливість висновків судово-цитологічних експертиз № 736, № 735 та судово-імунологічних експертиз № 406, 408, 409 щодо визначення властивого крові ОСОБА_18 антигену.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку обґрунтував вину ОСОБА_9 недопустимими доказами, а саме: відтворення обстановки та обставин події від 11.06.2009 року та від 12.06.2009 року за участю підозрюваного ОСОБА_10 в протоколі наявний підпис захисника ОСОБА_28 , проте згідно показів ОСОБА_10 та відеозапису зазначеної слідчої дії, захисник не був присутній. Крім того, захисник ОСОБА_28 призначений слідчим, проте згідно відповіді юридичної консультації м. Костянтинівка, зазначений адвокат в обласній колегії адвокатів не перебував та від слідчого ОСОБА_29 повідомлень про забезпечення безоплатною юридичною допомогою затриманого ОСОБА_10 до юридичної консультації ні 10.06.2009 року, ні 11.06.2009 року не надходило. Також зазначає, що із адвокатом ОСОБА_30 був укладений договір про надання правової допомоги ОСОБА_10 , однак слідчий ОСОБА_29 своєю постановою від 11.06.2009 року прийняв, начебто, відмову ОСОБА_10 від адвоката ОСОБА_30 навіть не давши ОСОБА_10 можливості провести бесіду з адвокатом всупереч його бажанню. Звертає увагу, що зазначена слідча дія проводилась без участі експерта НІЕКЦ або з участю невідомого експерта, особа і компетентність якої не була встановлена і якому навість не були роз`яснені права та обов`язки. Залучені поняті ОСОБА_26 та ОСОБА_25 фактично були добровільними помічниками працівників міліції для здійснення земляних робіт за вказівкою слідчого, чим порушено вимоги КПК щодо незаінтересованості осіб в якості понятих. Також зазначає, що під час проведення вказаної слідчої дії були вилучені речі, проте протоколу виїмки складено не було, виїмка була здійснена без винесення відповідної вмотивованої постанови слідчого та без участі власника цієї земельної ділянки (будинковолодіння) та без надання дозволу власника на провадження виїмки, також не надано копії протоколу виїмки з переліком вилучаємих речей власнику земельної ділянки. ОСОБА_9 замість відеозапису вказаної слідчої дії, зафіксованої на відеокасеті Sonyнаданий для перегляду відредагований DVD-R диск невідомого походження. Вказує, що на відтворення обстановки та обставин події 11.06.2009 року ОСОБА_10 доставлений пізніше, ніж інші робітники міліції, які підготували місце, де треба проводити розкопки. Крім того, як вбачається із протоколу у даній слідчій дії приймали участь 12 осіб, а наявні лише 10 підписів. Також зазначає, що протокол відтворення обстановки та обставин події від 12.06.2009 року складений у м. Макіївка, проте фактично слідча дія проводилась у м. Костянтинівка.

Протокол огляду місця події від 27.05.2009 року також є недопустимим доказом, оскільки особи, які зазначені в протоколі огляду місця події за адресою: м. Костянтинівка, вул. Островського, 470, в той же час приймали участь в огляді місця події за адресою: м. Костянтинівка, вул. Островського, 472. Огляд місця події за адресою: м. Костянтинівка, вул. Островського, 470, без участі понятих. Також у зазначеному протоколі маються виправлення та записи олівцем, що суперечить вимогам закону. Крім того, в протоколі маються суперечності щодо кількості патронів та місця їх виявлення, не всі знайдені речі на місці злочину, вилучені та долучені до матеріалів справи. В ході проведення зазначеної слідчої дії було вилучено два мобільних телефони та сім картки, зроблено змив від плями і позначений, як об`єкт № 1, проте ніяких досліджень, із зазначеними предметами проведено не було.

Вказані слідчі дії проводилась із застосуванням відеозапису на відеокасету, проте до Костянтинівського міськрайонного суду надано СД диск, при цьому, в матеріалах провадження відсутні дані щодо походження цього диску, крім того запис складається з декількох файлів та уривається без зазначення часу.

Також вважає, що недопустимим доказом є протокол очної ставки від 17.06.2009 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , оскільки зазначена дія проводилась за відсутності захисника ОСОБА_10 , що підтвердив сам ОСОБА_10 , посилання суду на наявність в протоколі запису щодо присутності захисника є хибними, оскільки зазначені записи виконані у формі поправок, та в протоколі взагалі відсутні підписи учасників. Також показання, зазначені в протоколі очної ставки, ОСОБА_10 спростував в судовому засіданні.

Недопустимим доказом по кримінальному провадженню є висновок судово-імунологічної експертизи № 122 від 17.08.2009 року, яка проводилася за зразками волосся підозрюваних та шапок-масок, оскільки шапки-маски не входили до переліку вилучених предметів в ході відтворення обстановки та обставин подій за участю ОСОБА_10 , та були долучені до матеріалів кримінального провадження лише після проведення експертизи. Крім того, ні органом досудового розслідування, ні судом не були ідентифіковані індивідуальні ознаки зазначених предметів, оскільки в різних процесуальних документах зазначена різна назва. До того ж експертиза проводилася шляхом візуального порівняння зразків волосся з шапок-масок та волосся обвинувачених, жодних хімічних, біологічних чи інших видів дослідження і порівняння волосся не проводилося, експерт також не вказав, яка існує вірогідність того, що це волосся може належати будь-якій іншій особі.

Недопустимим є висновки судово-імунологічних експертиз № 406, 408, 409 від 15.06.2009 року із дослідженням фрагментів одягу та ковроліну, оскільки згідно протоколу огляду місця події від 27.05.2009 року фрагменти ковроліну розміру, який був направлений на експертизу не вилучався, та до матеріалів провадження у якості речових доказів не долучався. Також є недопустимим доказом висновок судово-криміналістичної експертизи № МК-498 від 30.10.2009 року, оскільки предмети направлені на експертизу не були долучені в якості речових доказів. Також зазначає, що зазначені предмети надійшли із судово-балістичної експертизи № 560, проте шматки шкіри ОСОБА_18 не досліджувалися на судово-балістичній експертизі, що свідчить про фальсифікацію. Також з матеріалів вбачається, що наручники перед направленням на експертизу додатково оглядалися, проте протоколу додаткового огляду складено не було. Крім того, що суд не взяв до уваги висновок експерта, щодо огляду металевого предмета, вилученого із тіла ОСОБА_18 , оскільки він надійшов в не упакованому вигляді, ще мається ряд інших обставин, які вказують на неналежність та недопустимість металевого предмету. Висновок судово-хімічної експертизи № 4623/11/5283/05 від 29.10.2009 року, також є суперечливим, оскільки постанова про визнання речовими доказами досліджуваних предметів не виносилась, також маються суперечності надписів на бирках, що свідчить про фальсифікацію.

Зазначає, що згідно протоколу огляду від 12.10.2009 року слідчий оглянув речі, проте в зазначену дату речі, які вказані в протоколі знаходились на судово-хімічній та судово-криміналістичній експертизах. Згідно протоколу огляду від 18.09.2009 року слідчий оглянув речі, проте в зазначену дату речі, які вказані в протоколі знаходились на металознавчій і товарознавчій експертизах. Також маються суперечності щодо упаковки речових доказів після експертиз та на момент огляду слідчим.

Стверджує, що всі протоколи про пред`явлення предметів для впізнання у кримінальному провадженні є недопустимими, оскільки порушено процедуру передбачену ст. 175 КПК України 1960 року, також є суперечності між датами впізнавання речей, оскільки в зазначений в протоколах час речі знаходились на експертизах. Крім того, зазначені речі не визнані речовими доказами.

Також вважає недопустимими висновки судово-медичних експертиз № 243, 244, 245 від 10.06.2009 року, оскільки усі три експертизи проводив експерт ОСОБА_31 в один день та час, хоча ОСОБА_20 , ОСОБА_32 та ОСОБА_33 повинні оглядатися індивідуально.

Висновок судово-медичної експертизи № 23-57-6-104 від 22.05.2015 року також є недопустимим доказом, оскільки слідчий не ознайомив нв ОСОБА_9 , на ОСОБА_10 з постановою про призначення судово-медичної експертизи від 21.02.2015 року. Також постанова про призначення судово-медичної експертизи від 21.02.2015 року немістить підстав для проведення повторної судово-медичної експертизи, що свідчить про її незаконність. Крім того, при проведенні повторної судово-медичної експертизи не мав права брати участь експерт ОСОБА_27 (який проводив первинну експертизу).

Висновки експерта №466 від 02.06.2009 року, № 560 від 10.08.2009 року, № МК-498 від 30.10.2009 року, № 4623/11/5283/05 від 29.10.2009 року, № МК-499 від 30.10.2009 року, акт судово-медичного дослідження № МК-268 від 02.06.2009 року, висновки експертів судової металознавчої та товарознавчої експертиз № 4675/14, № 4628/26 від 30.10.2009 року не є прямими доказами та не доводять зв`язок ОСОБА_9 та інших обвинувачених із злочином, тому дані експертизи не є самостійними доказами у справі.

Жоден із потерпілих та свідків сторони обвинувачення не надав свідчення про причетність ОСОБА_9 та інших обвинувачених до вбивства ОСОБА_34 та ОСОБА_19 . Натомість, єдиними доказами, які вказують на причетність ОСОБА_9 та інших обвинувачених до вчинення злочинів є свідчення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , отримані на початковій стадії розслідування.

Також зазначає, що на початковому етапі досудового розслідування було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_11 через позбавлення його права для самостійного вибору захисника. Крім того, захисник ОСОБА_35 призначений слідчим, проте згідно відповіді юридичної консультації м. Костянтинівка, зазначений адвокат в обласній колегії адвокатів ніколи не перебував та від слідчого ОСОБА_29 повідомлень про забезпечення безоплатною юридичною допомогою затриманого ОСОБА_11 до юридичної консультації ні 10.06.2009 року, ні 11.06.2009 року не надходило.

Крім того, зазначає, що стороною обвинувачення було грубо порушено норми КПК України щодо процедури відкриття стороні захисту речових доказів, а саме, не відкриття стороні захисту матеріалів кримінального провадження, у зв`язку із чим судами не можуть бути визнані належними та допустимими доказами усі речові докази, на які посилається суд першої інстанції у вироку.

Суд першої інстанції необґрунтовано не надав оцінку показанням свідків захисту, які підтвердили алібі ОСОБА_9 , оскільки свідків було приведено до присяги та їх показання є послідовними. Також суд не дав належної оцінки висновкам судово-дактилоскопічних експертиз, № 91 від 02.07.2009 року, № 92 від 06.07.2009 року, № 99 від 07.07.2009 року, висновкам судово-імунологічних експертиз № 123 від 12.08.2009 року, № 125 від 31.08.2009 року, № 132 від 20.07.2009 року, висновку судово-хімічної експертизи № 254 (ф-х) від 05.08.2009 року та висновку судово-трасологічної експертизи № 695 від 24.09.2009 року, необґрунтовано віджкишувши їх, що свідчить про обвинувальний ухил суду при розгляді кримінального провадження.

Також суд, відмовивши стороні захисту у задоволенні клопотання про зачитування показань потепілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та свідків ОСОБА_36 , ОСОБА_37 та ОСОБА_38 , наданих ними під час досудового розслідування (оскільки вказані особи під час їх допиту стороною захисту в судовому засіданні не могли відповісти на поставлені питання), значно обмежив право ОСОБА_9 на ефективний захист своїх прав у судовому засіданні.

Звертає увагу, що в обвинувальному акті не зазначено способу вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 263 КК України, так не вказано при яких обставинах ОСОБА_9 придбав, виготовив, зберігав та носив вогнепальну зброю, також де та у кого придбав свинцеві грузила. Також не доведено, що саме ОСОБА_9 скоєно злочин, передбачений ст. 263 КК України, проте є докази непричетності, а саме суперечності щодо кількості патронів, можливості здійснити постріл снарядом відповідного діаметру та справності пістолета. Також доказом непричетності є відсутність відбитків пальців та поту на пістолеті, відсутність на підозрюваних продуктів вибухового перетворення. При обшуку не було виявлено предметів, які мають відношення до вогнепальної зброї.

При призначені покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції призначив занадто сувору міру покарання, та не врахував особу обвинуваченого, а саме раніше не судимий, має на утриманні малолітніх дітей та матір похилого віку. Також судом визнано обтяжуючу обставину, непоправні обставини у виді смерті двох людей, проте зазначені обставини є кваліфікуючою ознакою п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_9 у виді довічного позбавлення волі, суд першої інстанції фактично вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки йому не пред`являлося обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_9 вбивства двох осіб, вчиненого з зухвалістю, безжальністю та жорстокістю.

Суд безпідставно не зарахував попереднє ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки позбавлення волі є узагальненим терміном і застосовується також до осіб, що засуджені до довічного позбавлення волі.

Зазначає, що судом першої інстанції неодноразово було відмовлено в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки зазначені ризики нічим не були підтверджені та підозра нічим не обґрунтована, також зазначені рішення та рішення щодо продовження запобіжного заходу були ухвалені незаконним складом суду, тому є незаконними, тим самим є незаконне тримання його під вартою. Стверджує, що відпала необхідність в запобіжному заході у виді тримання під вартою, з урахуванням того, що під вартою він перебуває з 10.06.2009 року, та порушені всі розумні строки розгляду справи, що є негативним наслідком для реалізації його прав, також має постійне місце проживання, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, має на утриманні матір похилого віку та неповнолітніх дітей, дружину, працює та не перебуває на обліку.

Також вказує про неналежні умови тримання його у ІТТ Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області.

Крім того, повідомлення про зміну підозри від 05.08.2015 року та протокол допиту підозрюваного ОСОБА_9 від 05.07.2015 року проведено без участі захисника ОСОБА_14 та понятих.

Також вважає, що суд першої інстанції, визнавши за неможливе застосувати давність до ОСОБА_9 , не мав права призначати ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі, а був зобов`язаний замінити позбавленням волі на певний строк, який не міг перевищувати 15 років.

На підставі викладеного, просить вирок суду скасувати, кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, надавши вказівку суду першої інстанції про неможливість призначення ОСОБА_9 покарання у виді довічного позбавлення волі через сплив давності притягнення до кримінальної відповідальності з урахуванням вимог ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26.11.2015 року) та ч. 4 ст. 49 КК України, кримінальне провадження в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт з 21 години вечора до 6 години ранку. Під час апеляційного розгляду дослідити заяви про самовідвід судді Костянтинівського міськрвйонного суду Донецької області ОСОБА_1 ; відповідь юридичної консультації м. Костянтинівка Донецької обласної колегії адвокатів б/н від 21.02.2017 року; відповідь прокуратури Донецької області № 04/2/8-17/1/1-79-15 від 21.05.2015 року; витяг з ЄРДР за кримінальним провадженням № 0000197 від 29.04.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, наданого прокуратурою Донецької області; відповідь Костянтинівської міжрайонної прокуратури № 2526 вих-15 від 08.06.2015 року; витяг з ЄРДР за кримінальним провадженням № 0000197 від 29.04.2015 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, наданого Костянтинівською міжрайонною прокуратурою; відповідь Апеляційного суду Запорізької області № 3466-04-52/15 вих. від 15.07.2015 року; ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.01.2017 року; ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 20.12.2016 року; витяг з ЄРДР про відкриття кримінального провадження № 000026 від 12.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 374 КК України; витяг з ЄРДР про відкриття кримінального провадження № 000027 від 12.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 372 КК України; витяг з ЄРДР про відкриття кримінального провадження № 000028 від 12.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України; витяг з ЄРДР про відкриття кримінального провадження № 000029 від 12.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 365 КК України; витяг з ЄРДР про відкриття кримінального провадження № 000030 від 12.01.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України; ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.01.2017 року; ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 03.04.2017 року; відповідь цеху телекомунікаційних послуг № 12 Донецької філії ВАТ «Укртелеком» № 140012/2 893 від 19.11.2010 року; відповідь Донецької філії ВАТ «Укртелеком» № 148103/2-1 від 04.01.2011 року; заяву ОСОБА_9 від 24.06.2015 року на ім`я начальника Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_23 ; поштове повідомлення «Укрпошти» № 857/390; відповідь Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 20.07.2015 року № 4/12264/3 від 20.07.2015 року; скаргу ОСОБА_9 від 20.07.2015 року на ім`я Костянтинівського міжрайонного прокурора ОСОБА_39 ; поштове повідомлення «Укрпошти» № 019/574; відповідь Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області № 56-3470 вих15 від 31.07.2015 року; скаргу ОСОБА_9 від 20.07.2015 року на ім`я начальника Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області підполковника міліції ОСОБА_23 ; поштове повідомлення «Укрпошти» № 000/977; відповідь Костянтинівського МВ ГУМВС України в Донецькій області №4/12930 від 29.07.2015 року; карти виїзду швидкої медичної допомоги № 12726 від 05.08.2015 року, № 12779 від 06.08.2015 року, № 14799 від 08.09.2015 року, № 6563 від 05.04.2016 року; відповіді Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області № 56-3755вих-15 від 21.08.2015 року та № 56-4010вих-15 від 11.09.2015 року; звернення до представника Уповноваженого ВР України з прав людини від 18.10.2015 року; поштове повідомлення «Укрпошти» № 280/163; відповіді представника Уповноваженого ВР України з прав людини ОСОБА_40 №7-4/7-к254275.15/05-94 від 11.11.2015 року, №7-4/7-к254275.15-2/05-94 від 20.11.2015 року; відповідь Уповноваженого ВР України з прав людини ОСОБА_41 №7-4/7-10254275.15-4/05-94 від 07.04.2016 року; подання Уповноваженого ВР України з прав людини ОСОБА_41 № 1.-2729/В249174.15-94 від 16.11.2015 року; повідомлення Генерального прокурора України ОСОБА_42 на адресу Уповноваженого ВР України з прав людини ОСОБА_41 від 09.12.2015 року за № 16/1-679вих-15; лист Генеральної прокуратури України від 11.10.2016 року №16/1-р.; скаргу ОСОБА_9 від 18.04.2016 року на ім`я Костянтинівського міжрайонного прокурора ОСОБА_39 ; відповідь Костянтинівської міжрайонної прокуратури Донецької області № 90-5659 вих16 від 08.05.2016 року; рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 03.02.2017 року; рішення Апеляційного суду Донецької області від 18.04.2017 року; відповідь Костянтинівського ВП Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області № 9771/204/05-17 від 01.06.2017 року; ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 28.04.2017 року; постанову слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області радника юстиції ОСОБА_43 від 10.04.2017 року про закриття кримінального провадження № 0001645 від 24.05.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 374, ч. 2 ст. 372 КК України; ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13.06.2017 року; постанову слідчого в ОВС другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області радника юстиції ОСОБА_43 від 21.08.2017 року про закриття кримінального провадження № 0001645 від 24.05.2013 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 364, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 374, ч. 2 ст. 372 КК України; ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 374, ч. 1 ст. 382 КК України, ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 374 КК України, ч. 3 ст. 364, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 374 КК України, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 371, ч. 2 ст. 372, ч. 2 ст. 373, ч. 2 ст. 374 КК України; ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.11.2017 року; витяг з ЄРСР постанови ВСУ від 26.10.2017 року (провадження № 5-121кс(15)17) та від 13.03.2018 року (справа № 440/853/17); коію відповіді юридичної консультації м. Костянтинівка Донецької обласної колегії адвокатів б/н від 24.05.2019 року; протокол допиту свідків адвокатів ОСОБА_44 від 09.07.2018 року та ОСОБА_30 від 02.05.2019 року; копію 214 аркушу, який містився у томі 2; копію витягу постанови Верховного Суду від 29.10.2019 року по справі № 515/2020/16-к; копію ухвали слідчого судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_45 від 23.01.2019 року. Крім того, дослідити показання ОСОБА_46 , ОСОБА_47 , ОСОБА_48 , ОСОБА_49 , ОСОБА_50 , ОСОБА_51 , ОСОБА_52 , відтворивши технічний запис суду першої інстанції або викликавши до зали судового засідання цих свідків для допиту, з метою надання належної оцінки показанням зазначених осіб. Викликати до зали судового засідання та допитати у якості свідків адвокатів ОСОБА_44 та ОСОБА_30 з метою надання належної оцінки показанням зазначених осіб.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_14 вважає, що вирок підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права та суттєвими порушеннями норм кримінального процесуального права, а також однобічністю, упередженістю та неповнотою судового слідства.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що процедура визначення запасного судді ОСОБА_53 відбулася з порушенням вимог КПК України, ухвала Костянтинівського міськрайонного суду від 08.09.2015 року щодо автоматичного розподілу запасного судді є незаконною, оскільки в порушення ст. 320 КПК України винесена не судом в судовому засіданні, а суддею одноособово.

Зазначає, що 10 та 11 вересня 2015 року Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області у складі суддів ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_22 проведено підготовче судове засідання, 10 вересня 2015 року від обвинуваченого ОСОБА_9 надійшло клопотання про зміну запобіжного заходу, того ж дня від ОСОБА_9 надійшло до суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Вважає, що рішення за вказаними клопотаннями було прийнято незаконним складом суду, оскільки суддя ОСОБА_22 знаходився у дружніх стосунках з потерпілим ОСОБА_18 , з огляду на що раніше цей суддя заявляв у цьому ж кримінальному провадженні самовідвід, який було задоволено 20 грудня 2012 року. Таким чином, ухвали від 10.09.2015 року, 11.09.2015 року та 01.10.2015 року винесені неповноважним (незаконним) складом суду.

Зазначає, що було порушено порядок визначення запасного судді ОСОБА_1 , рішення про необхідність визначення запасного судді не приймалось та в журналі судового засідання від 01 жовтня 2015 року відсутні відомості про вирішення зазначеного питання.

При цьому, суддя ОСОБА_1 раніше в даному провадженні виносила рішення про тримання ОСОБА_9 під вартою, проте судом незаконно було відмовлено в задоволенні заяви про її відвід та не розглянуто заяву самої судді про самовідвід.

Захисник зазначає, що ОСОБА_9 був позбавлений права ознайомитись з матеріалами кримінального провадження відносно нього, оскільки судом було встановлено графік для ознайомлення та взагалі позбавлено можливості із посиланням на відмову ОСОБА_9 від ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. Проте, обвинувачений ОСОБА_9 не відмовлявся, а просив продовжувати ознайомлення в умовах Артемівської УВП, оскільки не міг находитись в неналежних умовах Костянтинівського ІТТ МВ ГУМВС України в Донецькій області, які не відповідають вимогам національного та міжнародного законодавства.

Звертає увагу на упередженість судді ОСОБА_53 , оскільки суддя при розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу, висловлювався щодо довічного ув`язнення ОСОБА_9 без розгляду кримінального провадження по суті, чим порушив презумпцію невинуватості.

Захисник акцентує увагу на тому, що суддя ОСОБА_1 не мала права розглядати справу за обвинуваченням ОСОБА_9 , оскільки в межах даного кримінального провадження не лише вирішувала питання про звернення до апеляційного суду для визначення підсудності даного кримінального провадження, а й вирішила питання про продовження тримання ОСОБА_9 під вартою.

Захисник вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України, оскільки в ньому викладений лише зміст підозри та відсутнє формулювання обвинувачення та правова вкаліфікація, що суперечить Конвенції про захист прав і основаних свобод людини 1950 року.

Вважає, що суд першої інстанції помилково визнав протоколи огляду будинків АДРЕСА_6 та АДРЕСА_8 допустимими доказами, оскільки огляд місця події 27 травня 2009 року відбувався 4 години 55 хвилин із застосуванням відеозйомки, проте до суду надійшов відеозапис тривалістю 3 хвилини, що не відображає всього ходу слідчої дії. Також огляд будинку АДРЕСА_6 проводився одночасно з оглядом будинку АДРЕСА_8 , в той час як частина з учасників його проведення поставили свої підписи в обох протоколах оглядів.

Звертає увагу, що згідно протоколу огляду місця події в ньому міститься запис «18-23 сек», який стосується часу відновлення трупних плям на трупі ОСОБА_18 , який виконаний олівцем, з огляду на що, вважає цей доказ недопустимим в частині встановлення часу настання смерті потерпілого.

Зазначає, що в протоколі не враховано температуру навколишнього середовища та вологість повітря, також у будинку АДРЕСА_6 виявлено 12 патронів та 8 гільз, а згідно протоколу - вилучено 12 патронів і 7 гільз, деякі предмети з фототаблиці до протоколу огляду не описувалися та не вилучалися.

Для експертного дослідження було зроблено виріз з ковроліну тільки з однієї плями в залі, проте на фотозображеннях три плями, та не співпадає розмір вирізаного ковроліну з розміром направленого на експертизу. Зазначає, що після огляду місця події будинки не опечатувались, до них був вільний доступ.

Вважає, що суд першої інстанції помилково визнав допустимим доказом відтворення обстановки та обставин події від 11.06.2009 року, оскільки відсутні дані про спеціаліста, який проводив зйомку, слідча дія проводилась за відсутності захисника ОСОБА_10 , експерт та ОСОБА_10 не були ознайомлені зі своїми правами, слідчий ОСОБА_29 зробив виїмку речей без присутності власника домоволодіння та не вручив йому копію протоколу виїмки, відеозапис відтворення обстановки та обставин події наданий до суду не на оригінальному носії та складається з шести нарізок без зазначення причин та часу переривання, також протокол на паперовому носії не співпадає з відеоматеріалом, працівники поліції приїхали до місця відтворення обстановки та обставин події раніше самого ОСОБА_10 , відеозапис не відображає, хто вказував дорогу до місця «схованки», що було відоме лише ОСОБА_10 , відеозапис не відображає причин затягнутого в часі очікування всіх присутніх біля будинку № 103 по вул. Сахалінська, м. Краматорськ.

Стверджує, що під час відтворення обстановки та обставин події, не ОСОБА_10 вів за собою учасників слідчої дії, показуючи шлях до схованки, а слідчий ОСОБА_29 , також перед проведенням слідчої дії працівники міліції розібрали частину забору будинку АДРЕСА_5 , що підтвердили свідки, та це свідчить про незаконні заздалегідь сплановані дії по знайденню схованки, слідчий провів виїмку речей у нічний час доби, проте оформив відтворенням обстановки і обставин події. При проведенні слідчої дії 11.06.2009 року та допиті у якості підозрюваного, ОСОБА_10 не мав захисника, хоча в протоколі мається підпис захисника, на що посилається суд першої інстанції, проте згідно відеозапису, захисника не було, що є порушенням норм КПК України.

Звертає увагу, що суд першої інстанції, як на підтвердження законності обшуку житла по АДРЕСА_5 , посилається на постанову від 10.06.2009 року про надання дозволу на доступ до території, проте зазначена постанова суду не використовувалася за призначенням 11.06.2009 року у нічний час доби, а була задіяна 12.06.2009 року для проведення обшуку будинку, крім того, зазначена постанова в судовому засіданні не досліджувалась, тому суд не може посилатись на неї, як на доказ. Також слідчим в порушення вимог 79 КПК України 1960 року, не виносились постанови про залучення об`єктів до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів, які досліджувались експертом.

Також стороні захисту було відмовлено в задоволенні клопотання про виклик до суду і допит в якості свідків ОСОБА_23 і ОСОБА_24 з метою встановлення законності дії по знайденню схованки.

Захисник стверджує, що фактично перевірка щодо застосування відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 незаконних методів проведення досудового розслідування не проведена, оскільки слідчий ОСОБА_56 , відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 77 КПК України, не мав право проводити розслідування у кримінальному провадженні щодо перевірки доводів обвинувачених, тому що він допитувався в якості свідка 04.08.2015 року по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про допустимість в якості доказів протоколів огляду предметів та постанов про приєднання цих предметів в якості речових доказів до матеріалів справи від 18.09.2009 року та 12.10.2009 року, оскільки 18.09.2009 року слідчий оглянув чохол від рушниці, проте з 10.09.2009 року по 30.10.2009 року зазначений чохол знаходився на судовій металознавчій та товарознавчій експертизі в м. Донецьку. 18.09.2009 року слідчий оглянув 7 патронів та 8 гільз, залучив у якості речових доказів, проте після проведення судово-балістичної експертизи, вісім гільз відправлені до центральної кульо-гільзотеки ДНДЕКЦ МВС України.

Захисник вказує на те, що 12.10.2009 року слідчим були оглянуті предмети та визнані речовими доказами, проте на час огляду слідчим, деякі предмети знаходились на експертизі у м. Донецьку.

Вказує, що 12.10.2009 року слідчим було долучено до матеріалів провадження пістолет RG-88, який опечатаний у поліетиленовий пакет із полімерного матеріалу чорного кольору, без зазначення надпису на склейці, проте пістолет останній раз досліджувався на судовій імунологічній експертизі 12.08.2009 року, та предмети дослідження були упаковані в один паперовий пакет із відповідними склейками, печатками та підписом. Що, як стверджує захисник, свідчить про наявність у слідчого кількох пістолетів.

Вважає, що суд помилково визнав належним доказом протокол пред`явлення предметів для впізнання потерпілими ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_36 , оскільки жодний предмет, який впізнали потерпілі із свідком, не був долучений як речовий доказ, також порушено процедуру, не з`ясовано за якими ознаками особа буде впізнавати предмети. Також порушено вимогу щодо незалежних та незацікавлених осіб в якості понятих, так понята ОСОБА_57 працювала продавцем в магазині, що належить ОСОБА_7 . Впізнання предметів відбувалось в період, коли ці предмети були на експертизі в м. Донецьку.

Захисник вказує, що по кримінальному провадженню не встановлено часу, коли саме вчинене вбивство, а посилання суду на пояснення потерпілих та свідків тільки ускладнюють визначення часу здійснення злочину. ОСОБА_9 для встановлення точного часу настання смерті ОСОБА_18 05.01.2017 року подавалось клопотання до суду про призначення повторної судово-медичної експертизи, але судом у задоволенні цього клопотання було відмовлено.

Також судом не встановлено всіх обставин заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , від наявності яких настала смерть, судом не з`ясовано, чи міг вижити ОСОБА_18 при нанесенні окремих видів ушкоджень. Не встановлено, з якої відстані було здійснено постріли, крім того в матеріалах провадження містяться суперечливі висновки експертів № МК-268 та № МК 498, у зв`язку із чим стороною захисту заявлялося клопотання про призначення повторної медично-криміналістичної експертизи, однак суд відмовив у задоволенні даного клопотання.

Також судом не встановлено обставин спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_19 та осіб, які до цього мають відношення, не встановлено чи могла вижити ОСОБА_19 при нанесенні окремих видів ушкоджень.

Суд безпідставно критично поставився до пояснень свідків захисту, оскільки докази, які спростовують пояснення свідків неналежні, так, відтворення обстановки і обставин події від 12.06.2009 року за участю ОСОБА_10 проводилось без участі захисника, протокол зазначеної слідчої дії та протокол відтворення обстановки і обставин події від 11.06.2009 року за участю ОСОБА_11 не співпадає з відеозаписом фіксації. Зазначені відеозаписи були знищені слідчим під час їх перезапису, без залучення спеціаліста.

17.06.2009 року при проведені очної ставки між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , був відсутній захисник ОСОБА_10 , не роз`яснені права та в протоколі відсутні підписи учасників слідчої дії.

Зазначає, що шапки-маски, які були направлені на судово-імунологічну експертизу № 122 від 17.08.2009 року, не входили до переліку вилучених предметів під час проведення відтворення обстановки та обставин події та в якості речових доказів не залучались. Звертає увагу, що зазначені предмети не співпадають за назвою та зовнішнім описом, у документах слідчих та експерта.

Суд першої інстанції надав протилежну оцінку одним і тим же доказам, а саме протоколу відтворення обстановки та обставин події від 12.06.2009 року за участі ОСОБА_10 , також суд не надав оцінку протиріччям між протоколом очної ставки від 17.06.2009 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та висновками балістичної експертизи №560.

Судом першої інстанції визнані недопустимими доказами висновки експертиз №253 (ф-х), №560, оскільки досліджуваний предмет надійшов в не упакованому вигляді, проте суд помилково визнав належним та допустимим доказом висновок судово-криміналістичної експертизи № МК-498 від 30.10.2009 року, на дослідження якого надійшов той самий предмет.

Захисник вказує, що жоден із предметів, які направлялись на експертизу, не були залучені до матеріалів справи в якості речового доказу.

Слідчий ОСОБА_29 при отриманні речових доказів з попередніх експертиз не залучав понятих при розкритті упаковок та не складав протоколи додаткових оглядів, отже слідчий сфальсифікував пояснювальний напис та відбиток печатки на дактилоскопічній експертизі № 91 та хімічній експертизі № 253 (ф/к), що підтверджується різницею надписів після надходження речей з попередньої експертизи на наступну.

Також захисник зазначає, що на металознавчу та товарознавчу експертизу № 4675/14, 4638/36, крім інших речей прибула картка МТС із пояснювальним текстом «висновок експерта №91», однак після проведення експертизи № 91, ще проводилась імунологічна експертиза № 123, отже картка МТС не могла потрапити на чергову експертизу в упаковці з атрибутикою експертизи № 91.

На судово-імунологічну експертизу № 123 моток ліпкої стрічки не було ідентифіковано та не вказано торгового знаку.

Захисник стверджує, що слідчим ОСОБА_58 здійснено підміну вирізів з ковроліну вилучених з місця події, оскільки розмір вилучених шматків не співпадають з розміром, який надійшов на експертизу. Також не співпадають рулони скотчу, які були вилучені, та ті, які надійшли на експертизу. Слідчий ОСОБА_29 направив на експертизу інший об`єкт, ніж той, по якому провели виїмку 27.05.2009 року, оскільки в протоколі виїмки та висновку експерта зазначена різна форма досліджуваного предмета (кулі).

Захисник звертає увагу, що 10.08.2009 року проводилась судово-хімічна експертиза № 253 (ф/к) по предметам «патрон» і «куля», проте 10.08.2009 року на балістичну експертизу № 560 поступила тільки куля, а патрон з хімічної експертизи на балістичну не надходив.

14.09.2009 року на криміналістичну експертизу № МК-498 направлені предмети для дослідження, із надписом «висновки експерта № 560 від 10.08.2009 року», проте зазначені предмети ніколи не направлялися на балістичну експертизу.

17.09.2009 року на криміналістичну експертизу направлені предмети, без надпису проведення попередньої цитологічної експертизи. Зазначає, що на дактилоскопічну експертизу № 92 від 06.07.2009 року слідчий направив сліди пальців рук в кількості 13 вилучених при огляді місця події, проте на експертизу надійшли тільки 12 слідів, та надійшли на дослідження без упаковки.

Також слідчий направив на дослідження судово-дактилоскопічної експертизи № 91 предмети, спосіб упаковки яких не відповідає вимогам, які забезпечують збереження слідів рук на об`єктах-носіях, також в не упакованому вигляді була направлена куля на хімічну експертизу № 253 (ф/к) та балістичну експертизу № 560, тому вважає, що суд повинен був визнати висновки всіх проведених судових експертиз недопустимими доказами.

Зазначає, що на судово-імунологічну експертизу № 104 від 14.07.2009 року слідчий направив об`єкт, який згідно до протоколу огляду місця події від 27.05.2009 року не вилучався.

Також на проведення балістичної експертизи № 466 від 02.06.2009 року направлені патрони, проте не з`ясовано кому саме вони належать, оскільки ОСОБА_18 володів рушницею.

В матеріалах провадження містяться суперечливі висновки цитологічних (№ 735, 736) та імунологічних (№406, 408, 409) експертиз, що виключає можливість встановити кому належить кров на ковроліні в залі і на ковроліні в спальні.

Також зазначає, що при огляді місця події були вилучені мобільні телефони з сім-картами господарів будинку, проте ніяких досліджень з ними не проводилось.

Судом першої інстанції не усунуті протиріччя між інформацією, зазначеною у обвинувальному акті, з іншими матеріалами справи, а саме, протиріччя виготовлених, використаних патронів ОСОБА_10 із кількістю патронів, що надійшли до експертної установи. Протиріччя висновків балістичної експертизи та показаннями ОСОБА_10 щодо неможливості здійснити постріл, та протиріччя щодо діаметру патрона з калібром пістолета, які мають різний розмір, що унеможливлює здійснення пострілу.

Звертає увагу, що суд не дослідив документи, які додавалися до матеріалів справи стороною захисту, а саме заперечення на ухвали Костянтинівського міськрайонного суду щодо розгляду скарг на незаконні дії слідчого та прокурора.

Вважає, що суд упереджено поставився до оцінки документів, які виправдовують ОСОБА_9 . Так, акт застосування розшукового собаки від 26.05.2009 року суперечить версії обвинувачення та протоколу відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_10 від 11.06.2009 року. Відповідно до судово-хімічної експертизи № 254 (ф/х) від 05.08.2009 року на поверхнях тканин з синтетичного матеріалу вибухового перетворення, що утворюються при пострілах, не виявлено.

Зазначає, що згідно висновків судово-трасологічної експертизи № 695 від 24.09.2009 року слід від взуття, вилучений при огляді місця події залишений взуттям з іншою структурою підошовної поверхні, чим структура підошов черевик, вилучених у ОСОБА_9 .

Також суд не звернув уваги, що відповідно до дактилоскопічної експертизи № 92, слід пальців рук на коробці з-під клавіатури комп`ютера не належить ні ОСОБА_19 , ні ОСОБА_18 , а налешить іншій особі. Відповідно до висновку дактилоскопічної експертизи № 99 слід пальця руки на відрізку стрічки залишений ні обвинуваченими, а іншою особою.

Також 10.06.2009 року ОСОБА_9 був допитаний із використанням апарату «Поліграф», проте документально цей допит оформлено не було.

На підставі викладеного, просить ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 9, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України через недоведення того, що вказані злочини вчинені ним та виправдати. Запобіжний захід відносно ОСОБА_9 припинити та звільнити його з-під варти. Під час апеляційного розгляду дослідити копію листа Уповноваженого ВР України з прав людини ОСОБА_41 від 07.04.2016 року; копію заяви до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області; копію справи № 233/5288/15-к; копію заяви судді ОСОБА_1 про самовідвід; копію ухвали суду від 05.10.2015 року; копію заяви судді ОСОБА_1 про відкликання заяви про самовідвід; копію довідки Юридичної консультації від 21.02.2017 року, оскільки вказані документи не були предметом дослідження в судових засіданнях суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 не погоджується з вироком суду через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що вирок ухвалено незаконним складом суду, так в ухвалені вироку брали участь судді, яким було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумніву їх неупередженості.

Також судом всупереч вимогам закону винесено ухвалу від 08.09.2015 року про призначення обвинувального акта до підготовчого засідання, а не підготовчого судового засідання, без зазначення прізвищ судді, секретаря та учасників судового провадження, та підписано невідомою особою, проте засідання повинно здійснюватись колегіально.

Також в резолютивній частині ухвали відсутня вказівка на необхідність призначення запасного судді. У зв`язку із цим запасний суддя ОСОБА_53 був призначений незаконно, в порушення встановленої КПК України процедури, незаконним складом суду, склад якого невідомий. 01.10.2015 року було задоволено відвід судді ОСОБА_22 , та незаконно призначено іншу запасну суддю ОСОБА_1 , оскільки нормами КПК України не передбачено повторного призначення запасного судді, та повторного призначення підготовчого судового засідання, яке відбулось 24.02.2016 року суддею ОСОБА_1 , що призвело до ухвалення вироку незаконним складом суду. Крім того, суддя ОСОБА_1 раніше приймала участь у розгляді цього кримінального провадження та підлягала відводу. До того ж суддя ОСОБА_1 сама подавала заяву про самовідвід, яка по суті розглянута не була. Крім того, в різний час різними учасниками судового розгляду подавалися заяви про відвід як окремим суддям, так і всьому складу суддів, які очевидно викликали сумнів у неупередженості, проте заяви задоволені не були, що свідчить про незаконний склад суду.

Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення і засудив за вчинення дій, які йому в провину не ставилися, що грубо порушило його право на захист. Так, суд першої інстанції виключив з обвинувачення ОСОБА_11 його обов`язок спостереження за підходами до будинку, також суд на свій розсуд вказав час придбання предметів ОСОБА_9 , який йому в обвинувальному акті в провину не ставиться. Суд першої інстанції без обґрунтувань, за власною ініціативою змінив обставини вчиненого злочину, викладені в обвинувальному акті, які в обвинувачення ОСОБА_9 не ставляться. Також суд у вироку змінив час здійснення пострілів у потерпілого ОСОБА_18 , у вироку суду виключено з обвинувачення удар ОСОБА_9 ножем у грудну клітку потерпілої ОСОБА_19 і додав до обвинувачення удар ОСОБА_9 ножем в область живота потерпілої ОСОБА_19 , що стороною обвинувачення йому не інкримінується. З вироку виключені деякі ушкодження потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 без належного обґрунтування. Внаслідок зазначених порушень, не встановлено осіб, від дій яких настала смерть потерпілих.

Зазначає, що вирок суду першої інстанції обґрунтовано доказами, які не були відкриті стороні захисту, на підставі обвинувального акта, який в порушення вимог ст. 293 КПК України не було вручено стороні захисту.

Вирок суду ухвалений на підставі обвинувального акта, який не відповідає вимогам закону, не містить викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. Більш того, як вбачається з обвинувального акта, в ньому вказано, що ОСОБА_9 не обвинувачується у скоєнні будь-якого кримінального правопорушення, а йому повідомлено про підозру, про те, що він підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень при вказаних в обвинувальному акті обставинах.

Суд першої інстанції при ухваленні вироку обмежився тільки переліком доказів, не вказавши що саме кожний доказ доводить і які саме докази підтверджують причетність до скоєння злочину. Так, між висновками експертів та показаннями потерпілих та свідків є значні суперечності щодо часу смерті ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Судом не надано оцінки показанням ОСОБА_9 , ОСОБА_47 , ОСОБА_59 , ОСОБА_60 , ОСОБА_51 та ОСОБА_50 , які спростували знаходження ОСОБА_9 на місці злочину.

Стверджує, що суд безпідставно послався як на доказ на протокол огляду приміщення будинку № 470 від 27.05.2009 року, оскільки він вказує тільки на факт скоєння злочину, а не на особу, яка його скоїла. При цьому, ОСОБА_9 було заявлене клопотання про визнання даного доказу недопустимим, проте суд не розглянув дане клопотання в нарадчій кімнаті, чим порушив його право на захист від пред`явленого обвинувачення. Вважає, що зазначений протокол є недопустимим доказом, оскільки проведення слідчої дії фіксувалось на відеокамеру, де носієм інформації є відеокасета, проте слідством для огляду надано DVD диск невідомого походження, крім того запис неодноразово уривається та становить 3 хвилини, хоча огляд місця події відбувався 3 години 55 хвилин. Також, як вбачається з відеозапису, огляд місця події проводився без участі понятих, що суд взагалі не взяв до уваги. Крім того огляд будинку АДРЕСА_6 проводився одночасно з оглядом будинку АДРЕСА_8 , проте частина з групи працівників поставили свої підписи в обох протоколах огляду. В зазначеному протоколі маються недопустимі виправлення та написи олівцем, що свідчить про фальсифікацію.

Захисник звертає увагу, що протокол додаткового огляду території будинковолодіння АДРЕСА_6 не узгоджується з показаннями ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту про спосіб проникнення на територію домоволодіння потерпілих, та очної ставки між ним та ОСОБА_11 . Також при проведенні огляду не ізольовано знайдений відбиток підошви.

Також протокол огляду трупу ОСОБА_19 , акт судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_19 та висновок експерта не вказують безпосередньо на ОСОБА_9 , як на особу, що скоїла злочин.

Стверджує, що протокол очної ставки між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 є недопустимим доказом, оскільки відсутня остання сторінка протоколу, також зазначена слідча дія проведена за відсутності захисника ОСОБА_10 та не роз`яснено права.

Відтворення обстановки та обставин події злочину за участю ОСОБА_11 не відповідає дійсності, оскільки обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні свою вину не визнав, та пояснив, що показання давав під тиском робітників поліції. Також в протоколі зазначеної слідчої дії вказано місце його складання м. Макіївка, суд першої інстанції зазначив, що це є опискою, проте описки може усувати той орган, який допустив описку.

Суд першої інстанції при оцінці доказів допустився суперечностей, так, суд в показаннях обвинуваченого ОСОБА_10 встановив невідповідність висновкам експерта № 6-104 від 30.07.2009 року та №23-57-6-104 від 22.05.2009 року щодо фактичних обставин скоєння злочину, проте в порушення вимог ст. 62 Конституції України визнав зазначені невідповідності на користь обвинувачення. Також містяться суперечності показань ОСОБА_10 протоколу відтворення обстановки та обставин події від 11.06.2009 року та протоколу очної ставки між останнім та ОСОБА_11 від 17.06.2009 року в частині схованки викраденого майна.

Також захисник стверджує, що відтворення обстановки та обставин події від 11.06.2009 року за участю ОСОБА_10 проводилось за відсутності його захисника, власника земельної ділянки, на якій було проведено виїмку, крім того, не вручено протоколів виїмки. Зазначає, що слідчий ОСОБА_29 вказував, що треба розповідати та погрожував катуванням. Також, зазначена слідча дія фіксувалась на відеокамеру, де носієм інформації є відеокасета, проте слідством для огляду надано DVD диск невідомого походження, крім того, запис неодноразово уривається та складається з декількох файлів, крім того, текст протоколу на паперовому носії не збігається з відеоінформацією.

Зазначає, що на місці, на яке вказав в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_10 , не знайдено ножів, яким спричинено тілесні ушкодження, протее, суд визнав зазначені невідповідності на користь обвинувачення.

Стверджує, що протокол відтворення обстановки та обставин події від 11.06.2009 року є недопустимим доказом, оскільки постанова суду від 10.06.2009 року не містить номеру справи та провадження, не містить відомостей про надання дозволу на обшук земельної ділянки, а тільки будинку, крім того, виїмку проведено не під час обшуку, а під час відтворення обстановки та обставин події.

Сам по собі факт належності мисливської рушниці не свідчить про особу, яка скоїла злочин, а може свідчити про причетність до злочину будь-кого.

Зазначає, що шапки-маски, які були направлені на судово-імунологічну експертизу, не входили до переліку вилучених предметів під час проведення відтворення обстановки та обставин події та в якості речових доказів не залучались. Звертає увагу, що зазначені предмети не співпадають за назвою та зовнішнім описом, у документах слідчих та експерта.

Звертає увагу, що чисельні клопотання захисника ОСОБА_61 та обвинуваченого ОСОБА_9 щодо визнання недопустимими доказами по справі, судом першої інстанції не розглянуто та не спростовані при винесені вироку.

Зазначає, що ОСОБА_11 підозрювався в скоєнні злочинів, передбачених ст. 187 та ст. 115 КК України, проте в порушення вимог КПК України, постанова про закриття кримінального провадження за ст. 115 КК України не виносилась, що вказує на невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

Суд першої інстанції при розгляді справи залишив поза увагою висновки суду Апеляційного суду Запорізької області.

Крім того, захисник посилався на доводи, аналогічні доводам захисника ОСОБА_14 .

На підставі викладеного, просить вирок суду скасувати, справу повернути на новий судовий розгляд, ОСОБА_9 звільнити з-під варти.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_16 вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування сукдом закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що потерпілий ОСОБА_17 не надав доказів про причетність ОСОБА_10 до злочину, оскільки зазначив, що ОСОБА_10 він впізнав по голосу, проте раніше бачив його один раз та не спілкувався з ним, крім того, потерпілий не зазначив, за якими ознаками голосу він впізнав ОСОБА_10 .

Стверджує, що при проведені очної ставки між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , останньому не були роз`яснені права та очна ставка проведена за відсутності захисника, що вказує на недопустимість такої слідчої дії, крім того, в матеріалах кримінального провадження відсутня остання сторінка протоколу очної ставки.

Зазначає, що відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_10 проведено з істотними порушеннями КПК України, оскільки учасникам слідчої дії не роз`яснені права та обов`язки та на відеозапису відсутній захисник ОСОБА_28 , а сам ОСОБА_10 пояснив, що захисника на слідчій дії не було, також його не було при інших слідчих діях за участю ОСОБА_10 . Вказує, що ОСОБА_10 злочин не скоював та всі показання надавав під тиском працівників міліції.

На підставі викладеного, просить вирок суду скасувати, ухвалити новий, яким виправдати ОСОБА_10 за недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, звільнити ОСОБА_10 з-під варти у залі суду. На підстві п. 4 ч. 2 ст. 396, ч. 3 ст. 404 КПК України повторно дослідити: показання потерпілого ОСОБА_17 ; протокол очної ставки з відеозаписом між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 ; протокол відтворення обстановки та обставин події з відеозаписом за участю ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_10 не погоджується з вироком суду, оскільки вважає, що суд першої інстанції допустив однобічність та неповноту судового розгляду, висновки суду першої інстанції, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції істотно порушений кримінальний процесуальний закон, неправильно застосовано кримінальний закон та призначене покарання не відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції розглянув справу відносно нього з порушенням правил підсудності, також вийшов за рамки пред`явленого обвинувачення і засудив за вчинення дій, які йому обвинувальним висновком в провину не ставилися та обґрунтував вирок на припущеннях.

Так потерпілий ОСОБА_17 , впізнав його по голосу, проте не зазначив за якими саме ознаками з урахуванням того, що з моменту вчинення злочину до моменту впізнання пройшло більше року. Вказавши у вироку, що потерпілий ОСОБА_62 впізнав його по очах, суд не зазначив, коли і за яких обставин проводилося таке впізнання і яким процесуальним документом це підтверджується. В матеріалах провадження відсутні будь-які докази, що між ним та ОСОБА_9 була розмова щодо зміни умислу та приховування самого розбійного нападу.

Зазначає, що висновки суду щодо часу злочину та двох пострілів в область живота ОСОБА_18 суперечать акту медичної експертизи № 6-104 від 30.07.2009 року, в якому зазначено, що ОСОБА_18 помер від гострого недокрів`я обумовленого одним вогнепальним пораненням біля 21:30 години.

В матеріалах провадження маються суперечності між показаннями потерпілих щодо часу смерті ОСОБА_18 та ОСОБА_19 та картою виїзду швидкої допомоги.

Згідно з фототаблицею до протоколу огляду місця події тіло ОСОБА_18 лежить на спині з заведеними за спину руками, що унеможливлює бачити зап`ястя рук, як це стверджує ОСОБА_7 , проте в протоколі вказано, що тіло розташовувалося на животі.

Зазначає, що призначене йому покарання належним чином не мотивоване та обставинами, які обтяжують покарання, визнані обставини, які є кваліфікуючими ознаками інкримінованих йому злочинів.

В доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_10 зазначає, що суд за епізодом вчинення злочину у відношенні потерпілого ОСОБА_17 вийшов за межі пред`явленого йому обвинувачення.

Зокрема, згідно обвинувального акта йому було інкриміновано, що з метою подолання волі до опору він, діючи умисно, наніс один удар ОСОБА_17 невстановленим слідством предметом, схожим на обріз рушниці в область обличчя. В той же час у вироку суду зазначив, що з цією метою він наніс потерпілому декілька ударів, демонструючи невстановлений предмет, схожий на обріз рушниці. Зазначає, що суд самостійно збільшив обсяг пред`явленого йому обвинувачення. Також зазначає, що згідно обвинувального акта, йому було інкриміновано, що після того, як він подолав волю потерпілого до опору, він спільно з невстановленою особою з`ясували у потерпілого, що грошові кошти знаходяться у боксі в автомобілі. В той же час, згідно встановлених судом обставин, він, спричинивши потерпілому легкого ступеню тілесні ушкодження, став висказувати вимогу про видачу грошових коштів, а невстановлена особа в цей час їх шукала.

Вважає, що таким чином суд інакше виклав у вироку обставини вчинення інкримінованого йому злочину, від яких він не мав можливості захищатися.

Зазначає, що аналогічні порушення були судом допущені і під час формулювання доведених фактичних обставин вчинення злочину у відношенні потерпілих ОСОБА_63 та ОСОБА_64 .

Вказує, що законом України від 05.07.2012 року з ч. 1 ст. 263 КК України була виключена така кваліфікуюча ознака як «виготовлення боєприпасів», у зв`язку із чим висунення обвинувачення проти ОСОБА_10 за дії, які не складають злочинність діяння, є грубим порушенням вимог КПК України. Також звертає увагу, про неточне формулювання обвинувачення у обвинувальному акті, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак ч. 1 ст. 263 КК України.

Обвинувальний акт містить протиріччя, що свідчить про неточне формулювання обвинувачення, зокрема об`єктивної сторони та кваліфікуючих ознак за ч. 2 ст. 115 КК України, що є грубим порушенням вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, і було беззаперечною підставою для повернення прокурору обвинувального акта як такого, що не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Зазначає про незаконність участі захисника ОСОБА_65 у якості захисника ОСОБА_10 через фактичну відсутність належним чином укладеного договору про надання правової допомоги.

Також ОСОБА_10 вказує на неналежні умови тримання його під вартою у приміщенні ізолятора тимчасового тримання м. Костянтинівка.

Слідчим Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області ОСОБА_66 було грубо порушено порядок вручення повідомлення про зміну підозри, передбачений ст.ст. 278-279 КПК України, та порушено право на захист ОСОБА_10 , яке полягало у незаконному усуненні захисника ОСОБА_65 від захисту ОСОБА_10 , у безпідставному призначенні захисника ОСОБА_16 для захисту ОСОБА_10 для здійснення окремої слідчої дії, у позбавленні ОСОБА_10 права на вільний вибір захисника, у підвергненні ОСОБА_10 катуванню та нелюдяному і принижуючому гідність поводженню через неналежні умови тримання у ІТТ Костянтинівського МВ ГУМВС України у Донецькій області, які унеможливлювали здійснення ОСОБА_10 належного захисту від пред`явленої підозри, що беззаперечно вказує на незаконність такої процесуальної дії як вручення повідомлення про зміну підозри.

Зазначає, що суд першої інстанції, усунувши захисника ОСОБА_65 від участі у кримінальному провадженні, позбавив ОСОБА_10 реалізувати своє право на ефективний захист від пред`явленого обвинувачення та на вільний вибір захисника.

Суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував те, що ОСОБА_10 раніше не судимий, має на утриманні крім неповнолітньої дитини, матір та батька похилого віку.

Також судом визнано обтяжуючу обставину, непоправні обставини у виді смерті двох людей, проте зазначені обставини є кваліфікуючою ознакою п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України. Крім того, призначаючи покарання ОСОБА_9 у виді довічного позбавлення волі, суд першої інстанції фактично вийшов за межі пред`явленого обвинувачення, оскільки йому не пред`являлося обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_9 вбивства двох осіб, вчиненого з зухвалістю, безжальністю та жорстокістю.

Суд безпідставно не зарахував попереднє ув`язнення відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, оскільки позбавлення волі є узагальненим терміном і застосовується також до осіб, що засуджені до довічного позбавлення волі.

Також вважає, що суд першої інстанції, визнавши за неможливе застосувати давність до ОСОБА_10 , не мав права призначати ОСОБА_10 покарання у виді довічного позбавлення волі, а був зобов`язаний замінити позбавленням волі на певний строк, який не міг перевищувати 15 років.

На підстві викладеного, просить вирок суду скасувати, справу направити на новий судовий розгляд та звільнити його з-під варти. Також в доповненнях до апеляційної скарги обвинувачений просить вирок суду скасувати, провадження по справі закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з невстановленням достатніх доказів для доведення його винуватості. Змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у період часу з 21 години вечора до 6 години ранку.

В доповненнях до апеляційних скарг, які надійшли на адресу апеляційного суду Запорізької області 19 березня 2018 року, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 просять вирок у відношенні них скасувати. При цьому, просять провадження у відношенні них за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В іншій частині за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч.ч. 3, 4 ст. 187 КК України вирок скасувати із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції, надавши вказівку суду про неможливість призначення їм покарання у виді довічного позбавлення волі через сплив із урахуванням положень ч. 5 ст. 72 КК України визначеного ч. 4 ст. 49 КК України строку призначення такого покарання, змінити запобіжний захід на домашній арешт у період часу з 21 години вечора до 6 години ранку.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачених та захисників, потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та представник потерпілих адвокат ОСОБА_67 просять відмовити у задоволенні апеляційних скарг, а апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вказують, що судом першої інстанції всі докази досліджені та ретельно перевірені, тому вірно визнані належними та допустимими.

Зазначають, що склад суду був визначений в порядку, передбаченому положеннями КПК України, доводи щодо незаконного складу суду вважають надуманими. Показання свідків захисту розцінюють як спробу допомогти обвинуваченому ОСОБА_9 уникнути кримінальної відповідальності за вчинення злочинів.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарг, обвинувачених та їх захисників, прокурора, потерпілих, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах, провівши судові дебати та надавши обвинуваченим останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 (з доповненнями) та його захисників адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_12 (з доповненнями), обвинуваченого ОСОБА_10 (з доповненнями) та його захисника адвоката ОСОБА_16 задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст. 368 КПК України.

У відповідності до вимог ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України суд першої інстанції в межах пред`явленого обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованих їм злочинів, виклавши їх у вироку.

Суд першої інстанції у своєму вироку навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких прийняв одні докази та відкинув інші.

Вина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у скоєнні інкримінованих їм злочинів підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями потерпілих, свідків, документами, наданими стороною обвинувачення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження досудове розслідування було розпочато за правилами КПК України в редакції 1960 року та відповідно до п. 8 Перехідних положень КПК України 2012 року зібрані стороною обвинувачення докази у даному кримінальному провадженні судом першої інстанції були обґрунтовано визнані допустимими та їм надана належна оцінка.

Так, за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, у відношенні потерпілого ОСОБА_17 обвинувачений ОСОБА_10 свою вину не визнав та в суді першої інстанції показав, що до цього злочину він не причетний.

Разом з тим, потерпілий ОСОБА_68 в суді першої інстанції показав, що 21 жовтня 2008 року приблизно о 18-19 годині в той час, коли він знаходився в належному йому гаражі № НОМЕР_1 , розташованому на дев`ятій вулиці автогаражного кооперативу «Венера» в м. Краматорську, в його приміщення зайшли два чоловіки в масках та в одязі чорного кольору. Один з них, як згодом виявилось ОСОБА_10 , був із обрізом рушниці в руках. Він наніс йому декілька ударів в обличчя, після чого нападники примусили його лягти на підлогу та стали питати про те, де знаходяться гроші. В той час, коли він лежав на підлозі, ОСОБА_10 продовжив наносити йому удари обрізом рушниці в область затилку та спини, завдавши в загальній кількості приблизно 10-12 ударів, внаслідок чого йому були завдані тілесні ушкодження. Інший нападник ударів йому не наносив, тілесних ушкоджень не завдавав, а приблизно на протязі 15-20 хвилин шукав гроші та цінності в приміщенні гаражу. Нападники заволоділи належними йому грошовими коштами в сумі 500 гривень, які знаходились в барсетці, та 800 гривень, що були в попільниці автомобіля, мобільним телефоном та ключами від автомобілю, після чого закрили створки гаражних воріт та пішли, а він зателефонував дружині та попросив викликати міліцію. Враховуючи обстановку, що склалась, реально сприймав погрози своєму життю та здоров`ю. Нападники спілкувались між собою під час скоєння злочину і він на стадії досудового розслідування впізнав ОСОБА_10 за голосом, як особу, що скоїла відносно нього злочин і з впевненістю стверджував це в судовому засіданні суду першої інстанції.

Свідок ОСОБА_69 , яка є дружиною потерпілого ОСОБА_17 , підтвердила в суді першої інстанції обставини, повідомлені потерпілим.

Згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу пред`явлення предметів для впізнання від 20 листопада 2009 року потерпілий ОСОБА_17 серед пред`явлених йому слідчим для впізнання записів голосів чотирьох чоловіків впізнав голос ОСОБА_10 як особи, яка 21 жовтня 2008 року вчинила на нього розбійний напад (т.5, а.п.25-26).

Відповідно досліджених в суді першої інстанції акту судово-медичного дослідження № 1186 від 23 жовтня 2008 року та висновку експерта № 64/1186 від 13 березня 2009 року у ОСОБА_17 були виявлені садно та крововиливи волосистої частини голови, крововиливи задньої поверхні грудної клітини ліворуч, що утворились від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, можливо в зазначений термін і відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.5, а.п.282, 283).

Суд першої інстанції, оцінивши наведені докази в сукупності, прийшов до правильного висновку про доведення вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

За встановлених судом першої інстанції обставин, злочин ОСОБА_10 та іншою невстановленою особою було вчинено з одягненими масками на обличчя, тому потерпілий мав можливість сприймати лише голос обвинуваченого, в суді надав логічні пояснення, що голос ОСОБА_10 запам`ятав, оскільки він спілкувався з іншим нападником. Як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції потерпілий впевнено впізнав ОСОБА_10 саме по голосу.

Об`єктивно та безпосередньо сприйнявши показання потерпілого в суді щодо обставин вчинення злочину у відношенні нього, міськрайонний суд вірно встановив фактичні обставини злочину, повно виклав їх у вироку, з огляду на що колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_10 з приводу того, що суд вийшов за межі пред`явленого йому обвинувачення. При цьому, суд першої інстанції повністю погодився з кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_10 за пред`явленим йому обвинуваченням та визнав ОСОБА_10 винуватим саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вина ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за обставин, встановлених судом першої інстанції та викладених у вироку, доведена належними та допустимими доказами і підстав за доводами апеляційних скарг для скасування вироку в цій частині колегія суддів не вбачає.

Що стосується висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, п.п. 1, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у відношенні потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , а також їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, то вони ґрунтуються на оцінці сукупності наступних досліджених судом доказів.

Так, обвинувачені ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в суді першої інстанції свою вину у вчиненні інкримінованих їм злочинів не визнали, показали, що до злочинів вони не причетні, в день та час вчинення злочинів у відношенні потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 перебували в іншому місці.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 показав, що 26 травня 2009 року після проведення наради в Костянтинівському УГГ, яка відбувалась в період часу з 13 до 14 години він направився до м. Краматорська, куди приїхав приблизно о 15 годині і одразу зателефонував ОСОБА_11 , який цього дня із ОСОБА_10 мали ремонтувати паркан на дачі, належній його матері, що розташована в с. Біленьке в м. Краматорську. Приблизно о 15 годині 20 хвилин - 15 годині 30 хвилин він поїхав на дачу подивитись на обсяг виконаних робіт, де виявив, що зварювальні роботи не виконані. Приблизно о 15 годині 50 хвилин на дачу приїхав ОСОБА_11 з його дружиною та дітьми, які були записані до перукарні на 16 годину. Зі слів ОСОБА_11 йому стало відомо про те, що ремонтні роботи не виконані з причини відключення електроенергії. Приблизно о 16 годині ОСОБА_11 привіз його з дружиною та дітьми до перукарні, де остання залишилась, а він через деякий час пішов за місцем мешкання тещі ОСОБА_47 , де до 16 години 30 хвилин чекав на дружину із дітьми. Потім разом із своєю сім`єю пішов до скверу, розташованого в районі Вічного Вогню по вулиці Вознесенського в м. Краматорську, дорогою зустріли ОСОБА_70 із сім`єю, після чого пішли до парку ім. Пушкіна, де цього вечора зустрічались із родиною Фесиків. Приблизно о 21 годині ОСОБА_11 на своєму автомобілі відвіз його, дружину та дітей на дачу в с. Біленьке, де вони погодували собак та залишились. Зазначив, що ніяких злочинів не вчиняв, на стадії досудового розслідування до нього з боку працівників правоохоронних органів застосовувались заборонені методи ведення слідства.

Обвинувачений ОСОБА_10 в суді першої інстанції показав, що 26 травня 2009 року вранці ОСОБА_9 привіз його на дачу, розташовану в с. Біленьке в м. Краматорську, де вони із ОСОБА_11 мали виконати роботи з ремонту паркану, а сам поїхав на роботу. Через деякий час на дачу приїхав ОСОБА_11 , але оскільки відключили електроенергію, вони не могли виконувати зварювальні роботи, тому останній поїхав по своїх справах, а він пішов на річку, де залишався до пізнього вечора, доки не стемніло. Пізно увечері на дачу приїхав ОСОБА_11 і відвіз його до квартири ОСОБА_9 . Злочинів відносно ОСОБА_18 та ОСОБА_19 він не вчиняв, про скоєння будь-яких злочинів ОСОБА_9 йому нічого не відомо. Зазначив, що змушений був обмовити себе на стадії досудового розслідування внаслідок застосування до нього з боку працівників правоохоронних органів заборонених методів ведення слідства та грубого порушення права на захист, оскільки під час проведення з ним слідчих дій, зокрема, допитів, відтворення обстановки та обставин подій злочину, захисник був відсутній.

Хоча вирок суду у відношенні ОСОБА_11 не оскаржений, але колегія суддів звертає увагу і на його позицію в суді першої інстанції.

Так, обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину не визнав, на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від дачі показань та відповідей на задані питання по суті висунутого обвинувачення, але зазначив, що заборонені методи ведення слідства з боку працівників правоохоронних органів на стадії досудового розслідування до нього не застосовувались.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції належним чином та обґрунтовано критично оцінив такі показання обвинувачених в суді та прийшов до правильного висновку, що така позиція обвинувачених обумовлена лише прагненням уникнути відповідальності за вчинені злочини і вона є повністю спростованою сукупністю досліджених в суді доказів.

Виходячи із показань обвинуваченого ОСОБА_9 вбачається, що 26 травня 2009 року є вівторком, робочим днем, на той час ОСОБА_9 працював в Костянтинівському управлінні газового господарства інженером з охорони праці. Разом з тим, він пояснив, що о 14.00 годині він залишив місце роботи і направився до м. Краматорська.

Сторона захисту в суді першої інстанції доводила алібі ОСОБА_9 показаннями його дружини ОСОБА_46 , тещі ОСОБА_47 , його знайомої перукаря ОСОБА_71 , показаннями рідної сестри дружини ОСОБА_9 ОСОБА_48 та її чоловіка ОСОБА_49 , показаннями свідків ОСОБА_50 та ОСОБА_51 , які також перебувають у дружніх стосунках із родиною ОСОБА_20 . Вказані свідки давали в суді першої інстанції показання, якими сторона захисту намагалася довести, що в день та у час вчинення злочинів у відношенні ОСОБА_18 та ОСОБА_19 обвинувачений ОСОБА_9 був поряд з цими свідками.

Разом з тим, колегія суддів всупереч доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисників, погоджується з висновками суду першої інстанції, з приводу того, що всі ці свідки є родичами та близькими родині ОСОБА_20 особами та вони мають певну зацікавленість у тому, щоб ОСОБА_9 уникнув відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів. Тоді як жодна стороння, незацікавлена особа, алібі ОСОБА_9 в суді першої інстанції не підтвердила.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 заявляв клопотання про повторний допит зазначених свідків, проте вказане клопотання обвинуваченого було відхилено колегією суддів під час апеляційного розгляду, оскільки ОСОБА_9 та його захисники не навели вагомих підстав, які б вказували про необхідність повторного допиту свідків, як того вимагають положення ч. 3 ст. 404 КПК України, та не обґрунтував в чому була неповнота або порушення при їх допиті. Фактично ОСОБА_9 та його захисники не погоджуються з оцінкою наданою міськрайонним судом цим доказам.

З показань обвинуваченого ОСОБА_10 в суді першої інстанції вбачається, що з дачі, розташованої у с. Біленьке в м. Краматорську, він в другій половині дня 26 травня 2009 року пішов на річку, де залишився до пізднього вечора, доки не стемніло. На жодну особу, яка могла б це підтвердити, обвинувачений не вказав.

Обвинувачений ОСОБА_11 , як вже було зазначено вище, в суді першої інстанції показань не дав, разом з тим, зазначив, що до нього під час проведення досудового розслідування будь-якого примусу застосовано не було. При цьому, під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_11 дав логічні, детальні та послідовні показання щодо обставин пересування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до місця вчинення злочинів з м. Краматорська до м. Костянтинівки та у зворотному напрямку після вчинення злочинів, підтвердив, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили йому про вчинення розбійного нападу та вбивства потерпілих, оскільки ті їх впізнали, повідомив, що обвинувачені віддали йому частину грошових коштів, якими заволоділи в результаті злочинів.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 очевидцями розбійного нападу та вчинення вбивства ОСОБА_18 та ОСОБА_19 не були, але дали показання, які в сукупності з іншими доказами належним чином були оцінені судом першої інстанції та обґрунтовано покладені в основу висновків про доведення вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Так, потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що ОСОБА_18 та ОСОБА_19 перебували у фактичних шлюбних відносинах та мешкали в будинку АДРЕСА_6 , на одній садибі з яким розташований будинок АДРЕСА_8 , що також належить їх родині. 26 травня 2009 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, в той час, коли його дружина прийшла додому, на стаціонарний телефон зателефонувала його мати ОСОБА_19 , яка в телефонній розмові повідомила йому про те, що на ОСОБА_18 та неї скоєно напад, при цьому в останнього стріляли, а її порізали. Попросив дружину викликати бригаду швидкої медичної допомоги, зателефонував ОСОБА_8 та на машині поїхав до будинку АДРЕСА_6 , де виявив ознаки безладу в ньому: були розкриті всі шафи, розкидані речі, на полу були патрони. В коридорі побачив ОСОБА_18 , який лежав обличчям вниз, біля його голови бачив сліди крові; тіло на дотик було теплим, але достеменно визначити чи був він живим на той момент не зміг через необізнаність в галузі медицини. Звернув увагу на те, що на руках ОСОБА_18 були сліди здавлювання від наручників. В спальні побачив мати, яка лежала на полу і скаржилась на сильний біль в боку, на якому в області печінки виявив ножове поранення. На шиї у матері побачив поранення; шия була перемотана скотчем. Зі слів матері йому стало відомо, що нападників було 2 чоловіків приблизно його віку, один з них був в капюшоні, другий - в окулярах. За п`ять хвилин приїхав ОСОБА_8 , згодом бригада швидкої медичної допомоги, яка відвезла його мати до лікарні. В спальній кімнаті будинку АДРЕСА_8 були також ознаки безладу, зокрема, викидані речі із шафи. Були викрадені золоті прикраси, золотий ланцюжок, належний матері; грошові кошти, розмір яких точно вказати не може, але із впевненістю може стверджувати про викрадення 3000 гривень; мисливська рушниця «Сайга», належна ОСОБА_18 . На протязі всієї ночі працівниками правоохоронних органів проводились слідчі дії в будинку та на його прилеглій території, подробиці проведення яких та весь перелік викраденого майна він не пам`ятає у зв`язку із шоковим станом та спливом великого проміжку часу. О 4 годині 45 хвилин 27 травня 2009 року йому повідомили про смерть матері.

Слід відзначити інформативність показань потерпілого в тій частині, що вони логічно узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 під час проведення відтворення обстановки та обставин події 12 червня 2009 року, де він показав, що коли він вже перебував в будинку потерпілих, до нього зайшов обвинувачений ОСОБА_9 , який спочатку був в окулярах та капюшоні, потім надягнув маску.

Потерпілий ОСОБА_8 в суді першої інстанції показав, що 26 травня 2009 року приблизно о 21 годині йому зателефонував ОСОБА_7 та розповів, що на стаціонарний телефон телефонувала мати ОСОБА_19 і повідомила, що на будинок АДРЕСА_6 скоєно напад, в батька стріляли, а її порізали. На машині поїхав до будинку батьків, зателефонувавши до диспетчерської служби УГГ та попросив викликати міліцію. Коли зайшов до будинку, побачив, що його батько ОСОБА_18 лежав на підлозі, права рука заведена за спину та мала слід від наручника, біля нього була кров. Бригада швидкої медичної допомоги, яка була викликана, констатувала смерть батька, а ОСОБА_19 була госпіталізована до лікарні. Він спілкувався із медичними працівниками, яким повідомив орієнтовний, приблизний час смерті батька. Із впевненістю стверджувати про час настання смерті батька не міг в той день і не може зараз, оскільки йому це невідомо. Повідомляв працівникам міліції про зникнення карабіну «Сайга», каблучки, ноутбука, кулона, нагрудних знаків батька, мобільного модему та картки поповнення рахунку МТС, яку він особисто придбавав батькові на прохання останнього. Про наявність у батька вдома крупної суми грошових коштів йому нічого не відомо. В будинку АДРЕСА_8 , який також належить родині і знаходиться на одній садибі, горіло світло і були виявлені сліди проникнення до нього, у зв`язку з чим там також проводились слідчі дії. Приблизно через 2 тижні після вбивства, співробітники правоохоронних органів затримали підозрюваних та повернули йому частину речей, які, як йому пояснили, були вилучені на дачі ОСОБА_9 .

Зазначені показання потерпілих є логічними та послідовними щодо часу та місця вчинення злочину, обстановки на місці події.

Про причетність обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 до вчинення розбійного нападу та вбивства ОСОБА_18 та ОСОБА_19 свідчить те, що безпосередньо після вчинення злочину потерпіла ОСОБА_19 повідомила, що розбійний напад вчинили дві особи, які приховували обличчя, вік осіб є приблизним віку ОСОБА_7 . Також з показань потерпілих вбачається, що з будинку ОСОБА_18 та ОСОБА_19 в результаті розбійного нападу зникли речі, які в наступному були виявлені та вилучені на дачі ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_72 в суді першої підтвердила показання, надані потерпілим ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_36 в суді першої інстанції показала, що їй на стаціонарний телефон 26 травня 2009 року приблизно о 20.00 годині зателефонувала ОСОБА_19 та повідомила про розбійний напад на неї та ОСОБА_18 , сказала, що в ОСОБА_18 стріляли. Вона передала слухавку ОСОБА_7 , який після розмови з матір`ю поїхав до неї, а вона викликала міліцію та швидку медичну допомогу. Від чоловіка ОСОБА_7 їй стало відомо, що ОСОБА_19 розповіла йому про те, що нападників, яких вона не впізнала було двоє, вони були в масках.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на показання цього свідка також і в тій частині, що вона повідомила суду першої інстанції про зникнення з будинку потерпілих одного великого кухонного ножа, яким вона раніше користувалась, коли була в родині батьків. Так, свідок ОСОБА_36 показала, що ножів таких було два, один з них вони раніше загубили на ОСОБА_73 , де гостили родиною за декілька років до події.

Вказані подробиці у показаннях свідка ОСОБА_36 звертають на себе увагу, оскільки вони повністю узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 в тій частині, що коли вони разом з ОСОБА_9 , перебуваючи в будинку потерпілих вчиняли злочин, ОСОБА_9 для вчинення вбивства потерпілої ОСОБА_19 передав йому великій ніж, який взяв на кухні в будинку. Після вчинення злочину, згідно показань свідка ОСОБА_74 , цей ніж з будинку зник.

Свідки ОСОБА_75 , ОСОБА_76 в суді першої інстанції показали, що 26 травня 2009 року у вечірній час у складі бригади швидкої медичної допомоги прибули за адресою: АДРЕСА_6 . Їх зустрів чоловік, який представився сином потерпілих. В приміщенні будинку помітили ознаки безладу, в коридорі будинку труп чоловіка, який лежав на животі. В приміщенні спальні на підлозі між ліжком та стіною знаходилась жінка із колото-різаними пораненнями грудної клітини, яка повідомила, що на них напали.

Показання свідка ОСОБА_77 узгоджуються з показаннями обвинуваченого ОСОБА_10 , які він надав під час відтворення обстановки та обставин події і вказав на те, що потерпілий ОСОБА_18 був вбитий в коридорі, а потерпілій ОСОБА_19 він та ОСОБА_9 наносили удари ножем в приміщенні житлової кімнати, розташованої поряд з коридором.

З дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду приміщення будинку АДРЕСА_6 від 27 травня 2009 року з фототаблицею до нього вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої дії на відстані 1 метра від входу у вітальню на підлозі було виявлено труп ОСОБА_18 із слідами насильницької смерті та ушкодженнями: на передній поверхні живота ліворуч від середньої лінії 2 пошкодження неправильної форми (округлої) діаметром приблизно 0,5 см із дефектом тканини в центрі, з яких виділяється кров. Під час огляду приміщення вказаного будинку у кімнатах виявлені ознаки безладу; безпосередньо під трупом ОСОБА_18 виявлено пляму неправильної форми із рідиною бурого кольору, з якої вилучено змив; на відстані 60 см від входу в зал на полу на ковроліні виявлена пляма бурого кольору невизначеної форми максимальними розмірами 10х20см, з якого вилучено відрізок розміром 6,5х12,5см; в спальній кімнаті № 2 на полу на ковроліні ліворуч від входу на відстані приблизно 50 см ліворуч виявлено пляму бурого кольору невизначеної форми розміром приблизно від 10 до 15 см, з якого зроблено виріз розмірами 24х26см; на відстані 60 см від вирізу в ковроліні виявлено гільзу та патрон від гладкоствольної мисливської зброї 410 (12мл); в тумбочці на верхній полиці в поліетиленовому пакеті виявлено та вилучено 11 патронів та 7 гільз до зазначеної зброї; в приміщенні кухні в дерев`яній колодці для ножів було виявлено та вилучено 2 ножі та встановлено, що у двох відділеннях колодки, призначених для зберігання ножів останні відсутні, що підтверджується протоколом огляду місця події від (т.2, а.п.6-37).

Дані з вказаного протоколу огляду також узгоджуються з показаннями потерпілих та свідків щодо обстановки на місці події безпосередньо після вчинення злочину.

При цьому, колегія суддів звертає окрему увагу даним з цього протоколу стосовно того, що в постійному місці зберігання ножів два з них були відсутні, що також узгоджується з показаннями свідка ОСОБА_36 , яка пояснила, що один ніж було загублено за два роки до дня події, та показаннями ОСОБА_10 під час проведення відтворення обстановки та обставин події за його участю в тій частині, що ОСОБА_9 після невдалої спроби вбивства ОСОБА_19 наявним у нього невеликим ножем, взяв в будинку на кухні великий ніж та здійснив ним сам удар і передав його ОСОБА_10 для нанесення ударів потерпілій, що він і зробив.

Дослідженим судом першої інстанції протоколом огляду будинку АДРЕСА_6 від 27 травня 2009 року зафіксовано обстановку у вказаному приміщенні, виявлено ознаки безладу у вигляді викинутих з шафи речей (т.2, а.п. 40-64).

Доводи захисту щодо недотримання передбаченого законом порядку огляду місця події, а саме приміщень № 470 та АДРЕСА_8 , що свідчить про їх недопустимість, колегія суддів вважає неспроможними з тих підстав, що в матеріалах провадження наявні заяви потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , відповідно до змісту яких останні надали згоду працівникам правоохоронних оранів на проведення огляду будинків АДРЕСА_6 та АДРЕСА_8 (т.2, а.п.39,65). До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що вказані доводи апеляційної скарги є аналогічними запереченням сторони захисту під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, яким була надана оцінка.

З дослідженого судом першої інстанції протоколу додаткового огляду території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , вбачається, що він був проведений 27 травня 2009 року, в ході огляду на правій половині воріт виявлено відбиток подошви взуття, який за зовнішніми ознаками відповідає відбитку правої ноги, та ділянку зім`ятої трави біля однієї із колон, якою облаштований паркан вказаного домоволодіння (т.2, а.п.66-75).

В подальшому, в ході проведення слідчого експерименту 12 червня 2009 року ОСОБА_10 пояснив, що саме таким чином він проникав на територію домоволодіння потерпілих.

З дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду трупа ОСОБА_18 від 27 травня 2009 року з фототаблицею до нього вбачається, що на передній поверхні надітої на ньому футболки ліворуч на відстані 17 см від низу було виявлено пошкодження розміром 8х4 мм, на відстані 28 см від низу друге пошкодження розміром 11х12см, тканина футболки в області пошкодження пропитана кров`ю; біля кута нижньої щелепи ліворуч паралельно горизонтальній гілці нижньої щелепи виявлено ушкодження щелевидної форми із рівними краями довжиною при зведених краях 22мм, передній кінець ушкодження має гострокутову форму, задній кінець - П-образну; на передній поверхні живота на відстані 108 см від підошви виявлене пошкодження округлої форми із осадненними краями та дефектом тканини діаметром 8 мм; друге пошкодження виявлене на відстані 97 см від підошви та на відстані 38 мм від пупка діаметром 8 мм, края його осаднені, дрібнозазубрені і під час співставлення відмічається дефект тканини; в області правого та лівого лучезап`ястних суглобів виявлені переривисті циркулярно розташовані борозди вдавлення шириною до 9 мм, де відмічається часткове злущування епідермісу, що підтверджується протоколом огляду (т.2, а.п.88-92).

Згідно досліджених судом першої інстанції акту судово-медичного дослідження № 104 від 18 червня 2009 року та висновку експерта № 6-104 від 30 липня 2009 року при дослідженні трупа ОСОБА_18 виявлене вогнепальне сліпе поранення атиповим снарядом передньої черевної стінки ліворуч, розташоване на 108 см від підошвенної поверхні ступні, що проникає в черевну порожнину з пошкодженням бризжейки тонкого кишечника. Крововилив в черевну порожнину (2000). Загальне малокрів`я внутрішніх органів. Явище порушення мікроциркуляції в нирках. Крововилив під ендокард лівого шлуночка (пятна Мінакова). Набряк головного мозку і легень, що утворились від дії заряду вогнепальної зброї, що підтверджується наявністю на передній поверхні черевної стінки ліворуч рани з ознаками вхідного вогнепального отвору, наявністю раневого каналу, а також виявленням в черевній порожнині деформованого інорідного тіла металевої щільності; за ступенем тяжкості відносно живих осіб дане пошкодження має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Виявлене колото-різане поранення лівої бокової поверхні шиї в проекції кута нижньої щелепи з пошкодженням дрібних гілок внутрішньої яремної вени, яке утворилось від дії колюче-ріжучого предмета, яким міг бути ніж, за ступенем тяжкості відносно живих осіб носить ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Виявлене вогнепальне сліпе поранення атиповим снарядом передньої черевної стінки ліворуч, розташоване на 97 см від підошвенної поверхні ступні, яке не проникає в черевну порожнину і утворилось від дії заряду вогнепальної зброї за ступенем тяжкості відносно живих осіб має ознаки легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я як таке, що потребує для свого лікування строк більше 6, але не більше 21 дня. Дане тілесне ушкодження не перебуває у причинному зв`язку із настанням смерті. Також при дослідженні трупа ОСОБА_18 виявлено циркулярні полоси здавлення в області лучезап`ястних суглобів, утворення яких характерно для циркулярного здавлення області зап`ясть тупими предметами з обмеженою поверхнею, якими найбільш вірогідно могли бути наручники. Причиною смерті є гостре малокрів`я внутрішніх органів, обумовлене вогнепальним проникаючим пораненням черевної стінки, а також вищеописаним колото-різаним пораненням шиї. Смерть ОСОБА_18 настала близько 4 годин назад від моменту огляду трупа на місці події, тобто близько 21 години 30 хвилин. Будь-яких тілесних пошкоджень, що характерні для боротьби та самооборони не виявлено. Локалізація тілесних ушкоджень в зоні з вираженою іннервацією дозволяє дійти висновку про те, що в момент заподіяння тілесних пошкоджень ОСОБА_18 міг відчувати сильний фізичний біль. Наявність судинної реакції в області тілесних пошкоджень дозволяє судити про їх прижиттєве заподіяння (т.3, а.п.55-56, 49-51).

Фактичні дані, зазначені у вказаному акті СМЕ та висновку експерта щодо характеру тілесних ушкоджень повністю узгоджуються з поясненнями обвинуваченого ОСОБА_10 під час відтворення обстановки та обставин події, де він вказав, що на ОСОБА_18 були надягнуті наручники, ОСОБА_9 зробив в його присутності в ОСОБА_18 один постріл. З вказаних акту огляду та висновку експерта вбачається, що на тілі ОСОБА_18 було виявлено два вогнепальних поранення, одне проникаюче, інше не проникаюче в черевну порожнину. Разом з тим, колегією суддів суперечності між поясненнями ОСОБА_10 з приводу одного пострілу, зробленого ОСОБА_9 в ОСОБА_18 , та виявленими двома вогнепальними пораненнями не вбачає, оскільки ОСОБА_10 під час відтворення пояснив, що відразу після пострілу, зробленого ОСОБА_9 , він пішов до іншого окремо розташованого житлового приміщення шукати грошові кошти, на місце знаходження яких вказали потерпілі.

Згідно дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду трупу ОСОБА_19 від 27 травня 2009 року з фототаблицею до нього, у потерпілої виявлено рану в правій завушній області на 1,5 см нижче проекції сосцевидного відростку вретеноподібної форми длінником розташована спереду назад розміром 2,1 х 0,3см; на правій боковій поверхні грудної клітини в проекції 7-8 ребер по задньо-підмишечній лінії рану аналогічного характеру длінником розташована зверху вниз, спереду назад, у переднього кінця якої розташований крововилив невизначеної форми багрово-синюшного кольору розміром 2,5х2см; на лівій поверхні грудної клітини в проекції 5-го міжребір`я по середньо-підмишечній лінії виявлено рану за характером аналогічну попереднім, длінником розташовану в продольному напрямку, у нижнього краю якої багрово-синюшній крововилив невизначеної форми розміром 1,3х0,9см; в області лівого надпліччя виявлено поверхневу рану веретеноподібної форми длінником розташовану спереду назад справа наліво розміром 0,8х0,1см; на правій вушній раковині поверхневу рану лінійної форми длінником зверху вниз спереду назад розміром 0,5 х 0,5см; по задній поверхні правого ліктьового суглобу ссадину невизначеної форми із дном червоно-бурого кольору розміром 1,5х1см та аналогічну ссадину по задній поверхні лівого ліктьового суглобу розміром 2х1,5см (т.2, а.п.84-87).

З дослідженого судом першої інстанції медичного висновку вбачається, що ОСОБА_19 26 травня 2009 року о 22 годині 30 хвилин була доставлена в хірургічне відділення № 1 ЦРЛ та була прооперована в екстренному порядку. Діагностовано різану рану правої половини грудної клітини, що проникає в праву плевральну та брюшну порожнину із пошкодженням нирки, діафрагми. Гемоторакс (700мл). Різана рана лівої половини грудної клітини, що проникає в ліву плевральну порожнину з пошкодженням лівої легені, гемоторакс (1700 мл), пневмоторакс, різані рани шиї, геморагічний шок - ІІІ-ІV ступеню (т.2, а.п.97).

Відповідно до акту судово-медичного дослідження трупа ОСОБА_19 № 103 від 18 червня 2009 року та висновку експерта № 5-103 від 20 червня 2009 року у ОСОБА_19 виявлено колото-різану рану правої бокової поверхні шиї з пошкодженням гілок наружної сонної артерії та внутрішньої яремної вени. Колото-різане поранення лівої бокової поверхні грудної клітини в проекції 5 міжребір`я по заднє-підмишечній лінії, що проникає в плевральну порожнину з пошкодженням верхньої долі лівої легені. Колото-різане поранення правої бокової поверхні грудної клітини в проекції 7-8 ребер по заднє-підмишечній лінії, що проникає в плевральну та брюшну порожнину із пошкодженням 7, 8 ребер, купола діафрагми, правої долі печінки. Крововилив в брюшну порожнину (200). Крововилив в праву плевральну порожнину (300). Загальне малокрів`я внутрішніх органів. Явища порушень мікроциркуляції в нирках. Крововилив під ендокард лівого шлуночка (плями Мінакова). Набряк головного мозку та легень. Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії колюче-ріжучого предмета, яким міг бути ніж, за ступенем тяжкості носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя. Під час дослідження трупа виявлені різані рани лівого надпліччя, правої вушної раковини, які утворились від дії ріжучого предмета, за ступенем тяжкості стосовно живих осіб розцінюються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я і не перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті. Під час дослідження трупа виявлені садна задньої поверхні обох ліктьових суглобів, які утворилися від дії тупого предмета або від удару об такий предмет, за ступенем тяжкості стосовно живих осіб розцінюються як легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я і не перебувають у причинному зв`язку із настанням смерті. Причиною смерті ОСОБА_19 є гостре загальне малокрів`я внутрішніх органів, обумовлене вищезазначеними пораненнями шиї та грудної клітини. Будь-яких тілесних ушкоджень, характерних для боротьби та самозахисту не виявлено. Наявність пошкоджень в областях із вираженою іннервацією не виключає того, що потерпіла могла відчувати сильний фізичний біль (т.3, а.п.35-39, 40-41).

Виявлені у потерпілої ОСОБА_19 тілесні ушкодження, їх кількість, розташування повністю узгоджуються з обставинами, повідомленими обвинуваченим ОСОБА_10 під час проведення за його участю відтворення обстановки та обставин події 12 червня 2009 року.

Частина з доводів апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників зводиться до того, що стороною обвинувачення суду не було надано належних та допустимих доказів, які б повністю довели обставини вчинення інкримінованих їм злочинів, а відтак їх вину у вчиненні розбійного нападу та вбивства ОСОБА_18 та ОСОБА_19 «поза розумним сумнівом» не доведено. Однак, з такими доводами сторони захисту колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Вказані злочини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 було вчинено в умовах неочевидності для сторонніх осіб, які б могли дати показання щодо їх певних обставин. Негласні слідчі (розшукові) дії у даному кримінальному провадженні також не проводились.

Разом з тим, під час досудового розслідування за участю обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за правилами КПК України в редакції 1960 року було проведено відтворення обстановки та обставин події, які оформлені у відповідності до положень ст. 85 КПК України в редакції 1960 року та до яких додані як їх невід`ємні частини матеріали зроблених у відповідності до ст. 85-2 КПК України в редакції 1960 року відеозаписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України 2012 року оцінці підлягає кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Частиною 2 цієї статті визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Перевіряючи надану судом першої інстанції оцінку доказам у кримінальному провадженні, колегія суддів приходить до висновку, що сукупність таких доказів, яка встановлює «поза розумним сумнівом» доведення вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в даному кримінальному провадженні наявна та вірно оцінена судом першої інстанції.

Так, в ході відтворення обстановки та обставин події злочину ОСОБА_11 11 червня 2009 року в присутності захисника адвоката ОСОБА_78 показав, що 26 травня 2009 року він на належному йому автомобілі ВАЗ-2110, номерний знак НОМЕР_3 , неодноразово підвозив ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Цього дня приблизно о 9 годині він відвозив ОСОБА_10 на Критий ринок м. Краматорська, де останній придбав 2 сім-картки, після чого вони поїхали до м. Костянтинівка, куди приїхали приблизно через годину. ОСОБА_10 поміняв сім-картки в своєму телефоні та в телефоні, належному ОСОБА_11 на щойно придбані, після чого він висадив ОСОБА_10 в приватному секторі м. Костянтинівки та повернувся до м. Краматорська. Приблизно о 21 годині йому зателефонував ОСОБА_9 та попросив забрати його і ОСОБА_10 з траси в м. Костянтинівка, на що він погодився. Дорогою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сильно нервували та палили, казали про те, що вони когось вбили, оскільки люди, на яких вони здійснили напад, зірвали з них маску та впізнали. Він відвіз ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на дачу в с. Біленьке в м. Краматорську приблизно о 22 годині. Звернув увагу на те, що у ОСОБА_10 була велика сумка. В ході даної слідчої дії ОСОБА_11 вказав місце, де він 26 травня 2009 року приблизно об 11 годині 30 хвилин висадив ОСОБА_10 , привізши його в м. Костянтинівка. Приблизно о 17 годині 10 хвилин - 18 годині цього ж дня він привіз до м. Костянтинівка ОСОБА_9 на прохання останнього, висадивши його неподалік, в декількох сотнях метрів від того місця, де висадив ОСОБА_10 . Приблизно о 21 годині 10 хвилин йому зателефонував ОСОБА_9 та попросив забрати їх із ОСОБА_10 з м. Костянтинівки, на що він погодився і забрав приблизно о 22 годині та відвіз на дачу. На автостоянці ОСОБА_10 та ОСОБА_9 дали йому гроші в сумі приблизно 2000 гривень для того, щоб зробити його співучасником злочину, але гроші він викинув дорогою додому (т.2, а.п.269-273).

Зміст вказаного протоколу повністю узгоджується зі змістом відеозапису проведення цієї слідчої дії. Поряд з ОСОБА_11 весь час присутній захисник, всі пояснення він надавав самостійно, вільно та впевнено.

Аналогічну слідчу дію було проведено і за участю ОСОБА_10 , який 12 червня 2009 року в присутності захисника адвоката ОСОБА_28 на місці вчинення розбійного нападу та вбивства потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 детально продемонстрував обставини вчинення цих злочинів спільно із ОСОБА_9 .

Так, ОСОБА_10 вказав місця на перехресті вулиць Пролетарської та Піонерської, Комсомольської та Островського в м. Костянтинівка, де вони із ОСОБА_9 на автомобілі останнього періодично спостерігали за ОСОБА_18 , який даною дорогою повертався додому, фіксуючи час його приїзду.

26 травня 2009 року приблизно о 10 годині ОСОБА_11 привіз його на перехрестя вулиць Пролетарської та Піонерської в м. Костянтинівка, звідки він пішов до будинку АДРЕСА_6 з метою скоєння злочину, де переліз через паркан, через незамкнені двері потрапив на веранду будинку, по драбині піднявся на другий поверх будинку та в одній з кімнат до 14 години чекав приїзду ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , яких побачив у вікно. До 18 години знаходився у вказаній кімнаті та чекав коли ОСОБА_18 та ОСОБА_19 удвох зайдуть у приміщення літньої кухні, після чого у масці спустився по драбині, маючи при собі пістолет, в якому були патрони перероблені із резинових на металеві, та, погрожуючи ОСОБА_18 та ОСОБА_19 пістолетом, повів їх у жилу частину будинку. Погрожуючи пістолетом, він примусив ОСОБА_18 лягти біля стіни та надягнув йому наручники, завівши руки за спину. Поклавши на підлогу ОСОБА_19 при вході в зал поперек входу, обмотав їй рот скотчем та за допомогою мобільного телефону зателефонував ОСОБА_9 , якому сказав, щоб він також приходив в будинок. Коли прийшов ОСОБА_9 , він передав йому пістолет і вони стали разом вимагати у ОСОБА_18 та ОСОБА_19 грошові кошти. В процесі цього, ОСОБА_9 пішов в зал та дві жилі кімнати, де став шукати цінне майно, а він залишився біля ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , з шиї якої зняв золотий ланцюжок. ОСОБА_9 виніс із кімнат два золотих злитки вагою 1г і 5г, мисливську рушницю та золоті вироби, які поклали до знайденої в коридорі сумки. Під впливом погроз ОСОБА_18 та ОСОБА_19 розповіли про наявність у них в другому будинку грошових коштів, при цьому остання віддала ключі від вказаного будинку. Зазначив, що коли він та ОСОБА_9 стояли при вході у вітальню, ОСОБА_18 сидів на підлозі, обпершись спиною об батарею під вікном. В цей час ОСОБА_9 несподівано вистрелив в ОСОБА_18 із пістолета один раз в область живота, від чого останні впав на лівий бік, але залишався живим та вчиняв активні дії. Він особисто забрав грошові кошти під матрацем ліжка в іншому будинку, про наявність яких дізнались від потерпілих. Коли повернувся, побачив, що ОСОБА_18 лежить на полу біля батареї обличчям вниз без ознак життя і ОСОБА_9 повідомив йому, що він мертвий. ОСОБА_19 була жива та лежала обличчям вниз на тому ж місці. ОСОБА_9 сказав йому, що ОСОБА_19 потрібно також вбити, оскільки вона його впізнала, після чого дав йому ніж і він, підійшовши до ОСОБА_19 зліва, нахилився та, утримуючи ніж в правій руці, наніс їй удар в ліву область шиї, але від цього удару потерпіла залишилась жива. ОСОБА_9 пішов на кухню, звідки приніс кухонний ніж, підійшов до ОСОБА_19 з правої сторони та наніс їй ножем удар у правий бік. При цьому, ОСОБА_9 сказав йому, що ОСОБА_19 ще жива і потрібно завдати ще одного удару та уходити, на що він взяв у ОСОБА_9 ніж та, стоячи з правої сторони від потерпілої, наніс їй удар ножем, тримаючи його в правій руці в область тулубу, а саме легені, після чого, вони, взявши майно, залишили приміщення будинку та через калитку вийшли з двору та попрямували по вул. Островського у напрямку вулиці Комсомольської, де в обумовленому місці - на вулиці Леніна на них чекав ОСОБА_11 на своєму автомобілі. На зазначеному автомобілі вони поїхали до м. Краматорська на дачу ОСОБА_9 і дорогою розповіли ОСОБА_11 про те, що вбили ОСОБА_18 та ОСОБА_19 . В ході даної слідчої дії ОСОБА_10 вказав на будинок АДРЕСА_5 , зазначивши, що це і є дача ОСОБА_9 , на яку вони приїхали після скоєння злочину; вказав на гараж, розташований на території будинковолодіння, зазначивши, що саме в ньому вони із останнім переодягалися після скоєння злочину; на території цього будинковолодіння вони разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_11 закопали викрадене майно, пістолет та наручники, після чого ОСОБА_11 поїхав додому, а вони із ОСОБА_9 на автомобілі останнього поїхали палити свій одяг, мобільний телефон та викрадену сумку. ОСОБА_10 вказав місце, де вони із ОСОБА_9 спалили одяг, мобільний телефон та сумку - неподалік моста через річку «Білянка», де було виявлено залишки вогнища (попелище), з якого вилучено два металевих кільця та опалена мікросхема (плата) (т.2, а.п.207-210).

Як і при проведенні відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_11 , цю слідчу дію за участю ОСОБА_10 також було супроводжено відеозаписом, який доданий до матеріалів кримінального провадження, зі змісту якого вбачається, що під час проведення відтворення обстановки та обставин події ОСОБА_10 пояснював та демонстрував відомі тільки йому обставини. З відеозапису вбачається, що ОСОБА_10 самостійно вказує слідчій групі де він та ОСОБА_9 слідкували за потерпілим ОСОБА_8 . Детально пояснює, як він проник до будинку потерпілих. Знаходячись безпосередньо в будинку, впевнено орієнтується в ньому та в хронологічній послідовності детально описує, де знаходились потерпілі, ОСОБА_9 , яким чином було вчинено вбивство ОСОБА_18 та яким чином було завдано тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_19 . ОСОБА_10 детально описує та демонструє яким чином був розташований ОСОБА_18 під час, коли в нього здійснив постріл ОСОБА_9 , демонструє яким чином він сам переступив через потерпілу ОСОБА_19 , яка лежала в кімнаті обличчям вниз, нахилився над нею та здійснив удари ножем в область нижньої частини грудної клітини з правого боку. ОСОБА_10 детально описує які цінності були знайдені в будинку потерпілих, що потерпілі йому сказали, що в іншому будинку, розташованому поряд, у ліжку сховані грошові кошти. Він спочатку детально описує розташування кімнати у вказаному будинку, а потім впевнено веде до цього будинку слідчу групу. З відеозапису видно, що коли він заходить до кімнати, де було ліжко зі схованими в ньому грошовими коштами, не знаходить його там і пропонує пройти в іншу кімнату, коли він не знаходить ліжко і в тій кімнаті він звертається до потерпілого з запитанням «Переставили?», на що потерпілий відповідає, що так, ліжко переставили. Потім ОСОБА_10 повертається до першої кімнати та демонструє, де стояло ліжко та яким чином він доставав з нього гроші. Зміст відеозапису вказує на те, що ОСОБА_10 добровільно без видимого психічного пригнічення та без жодних підказок зі сторони слідчого або інших осіб демонструє всі істотні обставини вчинення злочинів, які повністю узгоджуються зі змістом протоколів оглядів, актами оглядів та висновками СМЕ потерпілих.

З відеозапису проведення відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_10 також є очевидним, що останній добровільно продемонстрував місце, де він з ОСОБА_9 переодяглись після вчинення злочину, де він спалив мобільний телефон та одяг. В процесі огляду ділянки місцевості, на яку вказав ОСОБА_10 слідчим виявлено вогнище, з якого вилучено фрагменти телефону та одягу.

Підстави для обмови ОСОБА_10 у співучасті ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в апеляційних скаргах не наведені, не встановлені такі підстави як судом першої інстанції, так і апеляційним судом.

Отже, на переконання колегії суддів, зміст відеозапису вказаної слідчої дії повністю відкидає будь-які сумніви у вчиненні ОСОБА_10 та ОСОБА_9 розбійного нападу та вбивства потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Обставини, які були пояснені та продемонстровані обвинуваченим ОСОБА_10 в ході проведення вказаної слідчої дії, повністю логічно узгоджуються зі містом дослідженого судом першої інстанції протоколу відтворення обстановки та обставин події, проведеної із ОСОБА_10 11 червня 2009 року, згідно якого він вказав на ділянку місцевості, розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , яка належить матері обвинуваченого ОСОБА_9 , де він та ОСОБА_9 після вчинення злочинів у відношенні ОСОБА_18 та ОСОБА_19 закопали належне потерпілим майно та знаряддя вчинення злочинів і це майно разом із масками, в яких вони вчиняли розбій та вбивство було виявлено у вказаному ним місці.

Доводи захисту щодо недотримання передбаченого законом порядку відтворення обстановки та обставин події від 11.06.2009 року та 12.06.2009 року за участю ОСОБА_10 є неспроможними, оскільки вказана слідча дія проводилась за участю захисника ОСОБА_10 та викладені у вказаному протоколі ВООП відомості узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, а саме протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_11 від 11.06.2009 року, протоколом очної ставки між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 від 17.06.2009 року. Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10.06.2009 року працівникам правоохоронних органів був наданий дозвіл на доступ до території будинковолодіння АДРЕСА_5 без дозволу власника (т.5, а.п.162).

Відповідно до висновку експерта № 122 від 17 серпня 2009 року, дослідженого судом першої інстанції, мікроб`єкти № 3-21, вилучені із внутрішньої поверхні двох шапок-масок, наданих на дослідження, є відживаючим волоссям з голови людини, відділення яких потребує незначних зусиль. Походження волосся № 3-21, вилученого із внутрішньої поверхні двох шапок-масок, можливо із голови як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 , і виключається з голови ОСОБА_11 . Згідно описової частини вказаної експертизи вбачається, що для проведення дослідження було надано в`язані шапки, вилучені 11.06.2009 року під час відтворення обстановки та обставин події із ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_5 (т.3, а.п.207-211).

Вказані докази є належними, допустимими та такими, що переконливо доводять вину обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні розбійного нападу та вбивства потерпілих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .

Посилання сторони захисту на недопустимість висновку судово-імунологічної експертизи № 122 від 17.08.2009 року, яка проводилась за зразками волосся засуджених та шапок-масок, зокрема через те, що шапки-маски не визнані речовими доказами по справі і суттєво різняться при описі у численних документах кримінального провадження, колегія суддів вважає неприйнятними, з огляду на те, що відсутні суттєві розбіжності в описанні вказаних предметів та вони визнані речовими доказами по справі, більш того, в ході відтворення обстановки та обставин події злочину за участю ОСОБА_10 , останній послідовно вказував на те, що під час вчинення злочинів вони з ОСОБА_9 були в масках, придбаних останнім.

Твердження захисту щодо недопустимості судово-імунологічних експертиз № 406, 408, 409 від 15.06.2009 року із дослідженням фрагментів одягу та ковроліну, протоколів огляду предметів та постанов про приєднання цих предметів до матеріалів справи, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки із змісту вказаних експертиз вбачається, що під час дослідження для визначення групової належності крові потерпілих застосовувались різні методики (використовувались різні реагенти та умови проведення реакцій), а в актах дослідження рідкої крові № 1130 від 10.06.2009 року та № 1131 від 16.06.2009 року була визначена тільки групова належність їх крові. Також судом першої інстанції були досліджені в судовому засіданні предмети, що оглядались у встановленому законом порядку під час досудового слідства та були визнані речовими доказами по справі, а тому колегія суддів не вбачає підстав для визнання протоколів огляду цих предметів та постанов про долучення їх в якості речових доказів недопустимими доказами.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про недопустимість протоколу очної ставки від 17.06.2009 року між ним та ОСОБА_11 є неприйнятними, оскільки дана слідча дія була проведена за участю захисників обох підозрюваних із дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, що діяло на момент її проведення, та на кожному аркуші вказаного протоколу містяться підписи підозрюваних. Відсутність останнього аркушу протоколу також не може бути підставою для визнання вказаного доказу недопустимим, оскільки відповідно до доповідної записки помічника судді Дружківського міського суду Донецької області ОСОБА_79 від 10.04.2014 року та рапорту від 10.04.2014 року останній аркуш протоколу було вирізано за допомогою леза обвинуваченими під час ознайомлення з матеріалами справи (т.14, а.п.196,197).

Також є надуманими й доводи сторони захисту стосовно підміни речових доказів з посиланням на невідповідність бирок, якими опечатувались пакети та коробки з речовими доказами, оскільки вказані предмети неодноразово оглядались як в ході досудового розслідування, так і в ході розгляду справи Апеляційним судом Донецької області, Дружківським судом Донецької області та Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області. Цим обставинам суд надав належну оцінку у вироку.

Доводи захисту щодо, на їх думку, фальсифікації органом досудового розслідування доказів по даному кримінальному провадженню колегія суддів вважає неспроможними та надуманими, оскільки належні докази на підтвердження фальсифікації матеріалів даного кримінального провадження відсутні, дані про притягнення посадових осіб до відповідальності за вчинення неправомірних дій також відсутні.

Загалом доводи сторони захисту щодо наявності суперечностей, які містяться в протоколах слідчих дій, висновках експертиз, викладені в апеляційних скаргах, є аналогічними їх позиції в суді першої інстанції, яким суд надав повну та належну оцінку. На думку колегії суддів, під час проведення досудового розслідування не було допущено такого ступеню істотних порушень при збиранні доказів, які б давали можливість зробити висновок про те, що суду було надано неналежні або

недопустимі докази.

Сукупність наданих суду першої інстанції доказів доводить вину обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у пред`явленому їм обвинуваченні і переконливість встановлених на підставі цих доказів фактичних обставин доводами апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників не спростована.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_9 щодо не встановлення часу, коли саме було скоєно вбивство потерпілого ОСОБА_18 є неспроможними, оскільки експерт під час обстеження трупу, з урахуванням фактичних обставин, встановив найбільш вірогідний час настання смерті потерпілого ОСОБА_18 .

Доводи сторони захисту про застосування до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на стадії досудового слідства недозволених методів ведення слідства колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вони були предметом перевірки в суді першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. Так, постановою слідчого в ОВС першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Донецької області від 30.01.2017 року кримінальне провадження № 0000010 від 04.01.2017 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях співробітників правоохоронних органів та працівників прокуратури ОСОБА_80 та ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (т.25, а.п.183-187). Крім того, постановою Костянтинівського міжрайонного прокурора від 02 листопада 2010 року, яка не оскаржувалась, в порушенні кримінальної справи відносно слідчого СУ ГУМВС України ОСОБА_29 і співробітників Костянтинівського МВ ГУМВС України ОСОБА_81 , ОСОБА_82 та інших за заявами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про застосування недозволених методів ведення слідства відмовлено за відсутністю в їх діях складу злочинів, передбачених ст.ст. 185, 365, 371, 372, 373, 374 КК України (т.7, а.п.69-73).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_10 про порушення його права на захист під час досудового розслідування спростовуються наявністю підписів захисника на протоколах слідчих дій за участю обвинуваченого та відсутністю будь-яких зауважень з боку останнього.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту з приводу ухвалення судових рішень у кримінальному провадженні упередженим, незаконним складом суду, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки вирок ухвалено складом суду, утвореним у відповідності до вимог ст. 35 КПК України, при визначенні запасного судді також були дотримані вимоги ст. 320 КПК України. Що стосується доводів про не розгляд поданої суддею ОСОБА_1 заяви про самовідвід, колегія суддів зазначає, що в матеріалах провадження наявна заява судді ОСОБА_1 , в якій остання прохала залишити без розгляду її заяву про самовідвід. Також колегія суддів звертає увагу на те, що під час судового розгляду обвинуваченими та їх захисниками заявлялись численні відводи суду, які були вирішені судом першої інстанції, з постановленням вмотивованих ухвал про відмову в їх задоволенні.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_9 про порушення його права на захист (деякі судові засідання відбувались без участі його захисника адвоката ОСОБА_12 ) колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки в судових засіданнях був присутній іншій його захисник адвокат ОСОБА_14 .

В апеляційних скаргах із доповненнями обвинуваченими та їх захисниками заявлялись вимоги, як про закриття провадження, так і про скасування вироку із призначенням нового розгляду провадження в суді першої інстанції.

При цьому, в жодній з апеляційних скарг не вказано на конкретні обставини, які передбачені як ст. 412, так і ст. 415 КПК України для прийняття такого рішення.

В цілому доводи апеляційних скарг зводяться до відсутності сукупності допустимих доказів та невірній оцінці доказів, викладеній в мотивувальній частині вироку суду першої інстанції. Однак, з такими доводами апеляційних скарг колегія суддів погодитися не може з огляду на наведені вище висновки щодо належності, допустимості та достатності всієї сукупності доказів для доведення вини ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

За тих самих обставин відсутні підстави і для закриття кримінального провадження у відношенні обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Доводи апеляційних скарг про невідповідність призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки міськрайонним судом при призначенні покарання обвинуваченим було враховано ступінь тяжкості вчинених злочинів, конкретні обставини їх вчинення, настання непоправимих наслідків (смерть двох осіб), характер та ступінь участі кожного з обвинувачених у скоєнні злочину, дані про особи обвинувачених, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, у зв`язку із чим, вважав за необхідне призначити обвинуваченим покарання за найбільш тяжчий злочин, передбачений п.п. 1, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, саме у виді довічного позбавлення волі, застосувавши положення ст. 70 КК України.

Колегія суддів, з урахуванням дискреційних повноважень суду при призначенні виду та розміру покарання, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, на переконання колегії суддів, призначення покарання у виді позбавлення волі на певний строк не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України, та меті покарання відповідно до ст. 50 КК України.

З урахуванням викладеного, остаточне покарання за сукупністю злочинів, з яким згодна колегія суддів, призначено із дотриманням вимог матеріального закону, відповідає принципам справедливості, індивідуалізації, необхідності і достатності для виправлення обвинувачених, випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Також стороною захисту, зокрема обвинуваченим ОСОБА_9 , його захисником адвокатом ОСОБА_12 та захисником обвинуваченого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_16 в апеляційних скаргах були заявлені клопотання про повторне дослідження ряду письмових доказів, проте колегія суддів вважає такі клопотання необґрунтованими, оскільки обставини, які б вказували про необхідність повторного дослідження доказів, як того вимагають положення ч. 3 ст. 404 КПК України, апелянтами зазначені не були. Також стороною захисту не було обґрунтовано в чому полягає неповнота дослідження доказів міськрайонним судом або в чому було допущено порушення при їх дослідженні, відтак підстав для задоволення клопотань в цій частині колегія суддів не встановила. З цих же підстав колегія суддів вважає необґрунтованим клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_16 про повторний допит потерпілого ОСОБА_17 . Що стосується клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про виклик та допит у якості свідків адвокатів ОСОБА_44 та ОСОБА_30 , то колегія суддів також не вбачає підстав для його задоволення, з огляду на ту обставину, що адвокати в силу виконання ними своїх обов`язків у якості захисників, не підлягають допиту в суді.

Твердження сторони захисту щодо невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт відповідає вимогам, встановленим ст. 291 КПК України, в ньому наведено як фактичні обставини правопорушень, так і викладено формулювання обвинувачення та дії обвинувачених із посиланням на статті кримінального закону, які відповідають цим фактичним обставинам, зазначено усі інші обставини, які підлягають доказуванню, відповідно до ст. 91 КПК України та у формулюванні обвинувачення вказано всі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони, в тому числі і час, місце та спосіб скоєння інкримінованих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 злочинів.

Після складання обвинувального акта стороні захисту у відповідності до вимог ст. 290 КПК України були відкриті матеріали кримінального провадження та надано обвинуваченим матеріали кримінального провадження для ознайомлення, у зв`язку з чим колегія суддів доводи апеляційних скарг в цій частині також вважає неспроможними.

Неспроможними є й доводи про порушення правил територіальної підсудності під час розгляду кримінального провадження, оскільки підсудність даного кримінального провадження визначено у відповідності до вимог ст. 34 КПК України.

Верховний Суд, скасовуючи попередню ухвалу апеляційного суду від 25.04.2018 року, вказав на підстави, з яких було прийнято таке рішення.

Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд під час нового апеляційного розгляду кримінального провадження усунув порушення, на які вказав Верховний Суд в своїй постанові від 31.10.2019 року, надав відповіді на всі доводи апеляційних скарг та вирішив клопотання про повторний допит свідків та дослідження письмових доказів.

З урахуванням викладеного, і оскільки, згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, підстав для скасування вироку повністю чи частково та закриття кримінального провадження або скасування вироку та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, по зазначених в апеляційних скаргах сторони захисту доводах, колегія суддів не вбачає.

Оскільки апеляційні скарги обвинувачених та їх захисників не підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_83 остаточного покарання у виді довічного позбавлення волі підлягає залишенню без змін, колегія суддів не розглядає клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Разом з тим, у відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, колегія суддів вважає необхідним зарахувати у строк призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання строк їх попереднього ув`язнення з дня їх затримання 10 червня 2009 року по 13 листопада 2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції на таку кваліфікуючу ознаку як «виготовлення» вогнепальної зброї при кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України, колегія суддів вважає, що вони є слушними та підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на законі, тому вирок міськрайонного суду в цій частині підлягає зміні.

Так, на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінально процесуального кодексів» від 05 липня 2012 року було виключено з диспозиції ч. 1 ст. 263 КК України таку кваліфікуючу ознаку як «виготовлення» вогнепальної зброї.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на кваліфікуючу ознаку «виготовлення» вогнепальної зброї при кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України підлягає виключенню з мотивувальної частини вироку та слід вважати вірною кваліфікацію його дій за цим складом злочину як умисне, незаконне носіння, зберігання та передача вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Інших істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, або порушень, які є безумовною підставою для скасування або зміни судового рішення, колегія суддів під час апеляційного перегляду вироку суду не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 (з доповненнями) та його захисників адвокатів ОСОБА_14 та ОСОБА_12 (з доповненнями), обвинуваченого ОСОБА_10 (з доповненнями) та його захисника адвоката ОСОБА_16 залишити без змін.

Вирок колегії суддів Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 01 лютого 2017 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання суду першої інстанції на таку кваліфікуючу ознаку як «виготовлення» вогнепальної зброї при кваліфікації дій ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України та вважати вірною кваліфікацію його дій за цим складом злочину як умисне, незаконне носіння, зберігання та передача вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року зарахувати у строк призначеного ОСОБА_9 та ОСОБА_10 покарання строк перебування їх під вартою з 10.06.2009 року по 13.11.2020 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, а особою, яка тримається під вартою, в той самий строк, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4