Номер провадження: 11-кп/813/1274/20
Номер справи місцевого суду: 522/188/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.09.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2020 року, по кримінальному провадженні №0002851 внесеного до ЄРДР 08.11.2018 р., відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Остівне Арцизького району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого двірником в ЖКС «Портофранківський», не одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину 2014 р.н., зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (підвальне приміщення), раніше не судимого,

- обвинуваченогоу вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.
Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до вимог ч. 1 п. 1, 2; ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_7 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не застосовано.
Вирішено долю речових доказів.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 07.11.2018 року, він та ОСОБА_10 перебували поряд із кіоском «Батіскаф», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Розкидайлівська, буд. 3. В цей же час у ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , шляхом нанесення ножових поранень.

ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, дістав із кишені ніж, та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, наніс ОСОБА_11 один удар в область черевної порожнини, тим самим спричинивши потерпілому колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину з ушкодженням клубової кишки.

Вказане ушкодження за критерієм небезпеки для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_7 був затриманий працівниками поліції, а потерпілий ОСОБА_10 з вказаними тілесними ушкодженнями був доставлений до КУ «Міська клінічна лікарня № 11», де йому була надана невідкладна медична допомога.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , зазначила, що не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, з наступних підстав:

- при ухваленні вироку судом належним чином не надано оцінки тяжкості вчиненого злочину, даним про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_7 скоїв тяжке кримінальне правопорушення поєднане із насильством перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння;

- судом не виконано вимог ст. 65 КК України щодо призначення покарання, достатнього для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів;

- суд незаконно, необґрунтовано та невмотивовано застосував вимоги ст. 75 КК України, звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого через м`якість

Посилаючись на такі доводи, прокурор ОСОБА_9 просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий, яким визнати винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження в контексті доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону.

Положеннями ч. 2 ст. 24 КПК України гарантовано право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 394 КПК України передбачено, що судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 визнав повністю свою вину та підтвердив обставини вчиненого ним злочину, підтвердженням чого є журнал судових засідань від 20.12.2019 р. (а.п. 65), суд першої інстанції, встановивши, що показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, за погодженням зі сторонами судового розгляду, з`ясувавши правильність розуміння ними змісту цих обставин та відсутність заперечень, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 надав покази у суді першої інстанції в яких пояснив обставини вчиненого ним злочину, який відповідає встановленим судом фактичним обставинам.

Отже, сторони у кримінальному провадженні не оспорюють фактичні обставини справи, тому суд апеляційної інстанції вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції зазначив, що враховує характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, особу винного, та обставини справи, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме щире каяття та відшкодування збитків на лікування. Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що до обвинуваченого ОСОБА_7 можливо застосувати положення ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При цьому, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Верховний Суд у своїй Постанові від 18.09.2019 року зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання особою факту скоєння злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинне виражатись у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки скоєного. Факт щирого каяття особи в скоєнні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 свою вину у вчиненому злочині визнав, протягом розгляду кримінального провадження не змінював свої покази, щиро розкаювався у скоєному.
Окрім того, колегія суддів враховує відсутність судимостей у ОСОБА_7 , відшкодування у повному обсязі матеріальної шкоди на лікування потерпілому ОСОБА_12 (а.п. 59), відсутність цивільного позову на відшкодування моральної шкоди, думку потерпілого, який просив не позбавляти волі обвинуваченого, наявність позитивних характеристик на ОСОБА_7 , офіційного працевлаштування, наявність на утриманні неповнолітньої доньки.
Відтак, всупереч доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає вмотивованими висновками суду першої інстанції, що обвинуваченому ОСОБА_7 можливо призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, оскільки такий вид кримінального покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів та правильно застосував до обвинуваченого покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням інституту умовно-дострокового звільнення.
Доводи прокурора, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки вони враховані судом першої інстанції під час ухвалення вироку та перевірені апеляційним судом під час розгляду кримінального провадження на рішення суду першої інстанції.
Порушень проведення судового засідання в порядку, передбаченому ст. 349 КПК України, які б могли істотно вплинути на прийняте судом першої інстанції рішення, апеляційним судом під час розгляду скарг обвинуваченого та його захисника не встановлено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 реальної міри покарання є безпідставним, тому апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим і таким, що підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 20.02.2020 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4