Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2592/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 537 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю: секретаря ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2020 року щодо ОСОБА_8 ,

встановив:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком на 15 років та звільнення від відбування покарання за вироком Харківського обласного суду від 26.05.2000 , за ст. 93 п. «а, і, ж, з», ст. 208, ст. 222 ч. 1 КК України (1960 р.), ст.ст. 190 ч. 2, 358 ч. 1 КК України (2001 р.) у зв`язку з відсутністю підстав.

Суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_8 був визнаний винним у вчинені умисного вбивства іншої людини (за вироком - двох осіб), щодо нього і було застосовано певний вид обмеження волі, що в даному випадку не є надмірний, не є шкідливим для особи, оскільки визначена попереднім законодавством України міра покарання у вигляді смертної кари (яка діяла на момент вчинення злочинів) була замінена на більш м`який вид покарання, тобто право ОСОБА_8 на життя не було порушено.
Також, суд зазначив, що в порядку виконання вироку суд першої інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання, а лише може вирішувати питання, що виникли після винесення вироку у процесі його виконання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 не погоджується з прийнятим рішенням, і просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися судом з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, зокрема і рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петухов проти України № 2» яке станом на 09.09.2019 року набрало чинності на території України.
Посилаючись на норми законодавства України та практику Європейського суду з прав людини, засуджений стверджує, що у суду першої інстанції були усі підстави для задоволення клопотання про заміну йому покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 , заперечення прокурора, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до вимог ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Постанова Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснює, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.

Із змісту положення ч. 1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.

Крім того, відповідно до п. 3 ч.4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, засуджених за вчинення особливо-тяжких злочинів, можливе за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.

Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Харківського обласного суду від 26.05.2000 ОСОБА_8 засуджений за ст.ст. ч.1 ст. 222, ч.2 ст. 141, ч.3 ст. 140, ч.3 ст. 142, п.п. "а","г","ж","з" ст. 93 КК України до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього майна.
Ухвалою Верховного Суду України від 06.11.2001 вирок Харківського обласного суду від 26.05.2000 залишено без змін.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 04.12.2017 засудженому зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку день за два.

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11) покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі № 757/12726/18-ц (п. 36) звернула увагу на те, що 12 березня 2019 року ЄСПЛ ухвалив рішення у справі «Петухов проти України», яке 09 вересня 2019 року набуло статусу остаточного, відповідно до ст. 44 розділу 2 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

У цьому рішенні Європейський Суд визнав, що довічне позбавлення волі засудженого без гарантування йому права перегляду вироку в частині скорочення строку відбування такого покарання та перспективи можливого звільнення суперечить ст.3 Конвенції. Для вирішення цієї проблеми держава повинна буде вжити заходи загального характеру: реформувати систему перегляду вироків щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, так, щоби гарантувати у кожному конкретному випадку дослідження того, чи ґрунтується їх тривале ув`язнення на законних пенологічних підставах, а також, щоби дати можливість цим засудженим з певною мірою визначеності передбачити, що вони мають зробити для того, аби питання про їхнє звільнення було розглянуте, та за яких саме умов відповідно до стандартів, вироблених у практиці ЄСПЛ (&194).

8 липня 2020 року Велика Палата Верховного Суду розглянувши кримінальну справу за заявою ОСОБА_9 з підстав встановлення рішенням ЄСПЛ від 12 березня 2019 року у справі «Петухов проти України № 2» зауважила, що в національному законодавстві України існує суттєва законодавча прогалина, що стосується врегулювання можливості звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі. Однак заповнення прогалин у нормативно-правових актах, прийняття законів, внесення до них змін і доповнень, узгодження їх положень між собою є прерогативою законодавчої влади і не належить до повноважень суду будь-якої інстанції. Адже варто розрізняти повноваження щодо правотворення, які належать законодавчому органу, та повноваження щодо правозастосування, що реалізуються судовими органами в процесі здійснення правосуддя.

За таких обставин, коли на даний час у законодавстві України не передбачено можливості умовно дострокового звільнення від відбування покарання чи заміни покарання більш м`яким щодо осіб засуджених до довічного позбавлення волі і усунути цю прогалину в законодавстві суд не вправі, рішення суду є обґрунтованим і скасуванню або зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

постановила:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 03 квітня 2020 року щодо нього - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: