У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінальних проваджень, внесених до ЄРДР за № 0003079, № 0003826, № 0003965, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року відносно
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований та мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 395 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
обвинувачений ОСОБА_6 ,
захисник ОСОБА_7 ,
потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187, ст. 395 КК України і призначено покарання, за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді 3 років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 186 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 187 КК України 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належному йому на праві власності майна, за ст. 395 КК України 3 місяці арешту.
Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належному йому на праві власності майна.
Ухвалено, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, до призначеного покарання, шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 22.10.2019 р., остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.
Ухвалено строк відбування покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення, з 16.11.2018 р. (моменту його затримання) до набрання вироком законної сили.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 у відшкодування майнової шкоди на користь ЖКП ММР «Бриз» 24 600,51 грн., потерпілого ОСОБА_11 60 000 та 2 000 в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на проведення експертизи в розмірі 1 716 грн.
Вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить переглянути рішення суду першої інстанції та прийняти об`єктивне рішення по справі.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України (за епізодом нападу на потерпілого ОСОБА_12 та потерпілих ОСОБА_10 і ОСОБА_11 ) та закрити кримінальне провадження за відсутністю події злочину та його складу в діях ОСОБА_6 .
Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_11 залишити без задоволення.
На підставі ч. ч. 1, 4 ст. 70 КК України, визначити ОСОБА_6 покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.
В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи апелянтів.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає вирок необґрунтованим в частині визнання його винним за ч. 2 ст. 187 КК України.
З приводу нападу на потерпілого ОСОБА_10 стверджує, що у нього не було ножа, яким він нібито погрожував потерпілому, а на місці, де зберігались грошові кошти, виявлені відбитки пальців лише потерпілого та його батька. При цьому, будь-яких даних на підтвердження реальної суми коштів, які зберігались у потерпілого, матеріали провадження не містять.
Крім того, звертає увагу на те, що потерпілий ОСОБА_10 є наркозалежною особою, перебуває на відповідному обліку та відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення аналогічних злочинів, а відтак, сам міг викрасти грошові кошти батька.
З приводу нападу на потерпілого ОСОБА_12 зауважує, що він був змушений себе обмовити у зв`язку із застосуванням до нього фізичного та морального тиску.
Стосовно телефону потерпілого ОСОБА_12 , який викрадено в ході розбійного нападу, зауважує, що його придбала колишня дружина ОСОБА_13 для нього, однак до самого нападу він не має жодного відношення.
При цьому, на думку обвинуваченого ОСОБА_6 , прокурором порушено вимоги ст. 221 КПК України, оскільки йому не надавались матеріали кримінального провадження для ознайомлення у повному обсязі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 395 КК України, вважає вирок суду незаконним в частині визнання вини за ч. 2 ст. 187 КК України.
Відмічає, що пред`явлення особи ( ОСОБА_6 ) для впізнання проведено після добровільної видачі дружиною обвинуваченого мобільного телефону, який належав потерпілому ОСОБА_12 , а відтак, останній не впізнав обвинуваченого, як особу, причетну до нападу на нього, а йому показали ОСОБА_6 , як особу, яка після видачі телефону потерпілого його співмешканкою, обґрунтовано стала підозрюваною особою у вчиненні вказаного злочину.
На думку захисника, за епізодом нападу на потерпілого ОСОБА_12 , обвинувачення ґрунтується на припущеннях, які органом досудового розслідування оформленні у відповідний спосіб, згідно з положеннями КПК України, що відображено, у протоколі добровільної видачі телефону, протоколі впізнання за фотографіями, та свідченнях потерпілого стосовно впізнаної особи, як особи, яка вчинила злочин.
За епізодом розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_10 суд першої інстанції не взяв до уваги показання ОСОБА_6 про добровільну передачу йому грошових коштів потерпілим, а відтак і відсутність будь-яких погроз останньому. Вказані обставини підтверджуються протоколом огляду місця події, відповідно якому, в кімнаті на речах та валізі, в якій знаходились грошові кошти потерпілого, не виявлено відбитків пальців ОСОБА_6 .
Зауважує, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_6 такої складової розбійного нападу, як проникнення у житло, що свідчить про правдивість показань обвинуваченого з приводу відсутності в його діях намірів на розбійний напад на знайому йому особу з метою заволодіння майном останнього.
Вважає, що показання потерпілого ОСОБА_10 є сумнівними, а відтак, вони не є беззаперечними доказами підтвердження вини ОСОБА_6 і не можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, з урахуванням тих обставин, що батько ОСОБА_10 був відсутнім під час вчинення розбійного нападу.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_6 20.03.2018 р. звільнений з Державної установи «Ольшанська виправна колонія № 53» за відбуттям строку покарання.
Постановою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.01.2018 р. відносно ОСОБА_6 встановлено адміністративний нагляд за місцем постійного проживання, строком на один рік із встановленням наступних обмежень:
заборони виходити з будинку (квартири) з 22.00 до 06.00 год.;
заборони виїзду в особистих справах за межі місця постійного проживання без дозволу поліцейських, які здійснюють адміністративний нагляд;
реєстрації у органах Національної поліції чотири рази на місяць;
заборони відвідування злачних місць, місць масового скупчення людей, а також громадських місць і закладів громадського харчування де здійснюється реалізація спиртних напоїв на розлив та їх вживання.
23.03.2018 р. ОСОБА_6 оголошено постанову Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09.01.2018 р. про встановлення йому адміністративного нагляду та зобов`язання прибути і зареєструватися в органах Національної поліції за місцем мешкання, у триденний термін.
28.03.2018 р. ОСОБА_6 , мешкаючи на території Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , прибув до органу Національної поліції за місцем мешкання та зареєструвався, як особа, відносно якої встановлено адміністративний нагляд.
Починаючи з 01.10.2018 р., ОСОБА_6 , умисно, з метою ухилення від профілактичного нагляду, самовільно, без поважних причин, залишив місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та з 01.10.2018 р. до моменту затримання 16.11.2018 р., на відмітку до Заводського ВП ГУНП у Миколаївській області не з`являвся, чим порушив правила встановленого адміністративного нагляду, крім того продовжив скоювати кримінальні правопорушення.

Так, в період часу з 22.30 год. 09.08.2018 р. по 07.00 год. 10.08.2018 р., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , будучи раніше неодноразово судимим за скоєння аналогічних корисливих злочинів проти власності, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , біля складських приміщень ЖКП ММР «Бриз», скориставшись тимчасовою відсутністю уваги з боку працівників потерпілого та сторонніх осіб, розібравши стіну, проник до складського приміщення, звідки таємно повторно викрав належні потерпілому ЖКП «Бриз» кутошліфовальну машину, вартістю 6 050 грн., переносний електрозварювальний апарат «Патон» ДВИ, вартістю 6 100 грн., та інше майно на загальну суму 24 600,51 грн.
Побачивши у вказаному складському приміщенні металеву шафу, зламав дверцята та таємно повторно викрав майно, належне потерпілому ОСОБА_14 дві турбінки «Фіолен», вартістю 800 грн. кожна, загальною вартістю 1 600 грн.; одну турбінку, вартістю 800 грн. та інше майно на загальну суму 10 350 грн.
Утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ЖКП ММР «Бриз» майнової шкоди у розмірі 26 020 грн. та потерпілому ОСОБА_14 майнової шкоди у розмірі 10 350 грн.

23.09.2018 р., о 22.00 год., ОСОБА_6 , знаходячись біля під`їзду № 2 по вул. Бузький Бульвар, 1-а у м. Миколаєві, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, підійшов ззаду до потерпілого ОСОБА_15 та шляхом ривку, відкрито заволодів належною останньому спортивною сумкою чорного кольору, вартістю 350 грн., яку потерпілий тримав у руках, та в якій знаходилось майно загальною вартістю 1050 грн., та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_15 . Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, завдавши потерпілому ОСОБА_15 майнової шкоди у розмірі 1 400 грн.

10.10.2018 р., приблизно о 18.25 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 з ОСОБА_16 , знаходячись за місцем проживання останнього, у квартирі АДРЕСА_3 , спільно вживали спиртні напої. На ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_16 тілесних ушкоджень Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, в ході словесного конфлікту, ОСОБА_6 вихопив з рук ОСОБА_16 дерев`яну палицю, та наніс нею потерпілому ОСОБА_16 не менше семи ударів в область голови та тулубу, спричинивши йому тим самим тілесні ушкодження у вигляді численних ран голови та струсу головного мозку, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; та у вигляді перелому акромиального кінця ключиці справа (латерального відростку лопатки), яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

19.10.2018 р., близько 00.20 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , маючи не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за розбій, разом з невстановленою під час досудового розслідування та судового розгляду особою, знаходилися на перехресті вулиць Нікольської та 8 Березня у м. Миколаєві, де побачили потерпілого ОСОБА_12 , який мав при собі сумку. У ОСОБА_6 та невстановленої особи виник спільний злочинний корисливий умисел на розбійний напад, з метою заволодіння чужим майном. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 разом з невстановленою особою, підійшли до ОСОБА_12 та почали наносити удари в область голови та тулубу потерпілого, в результаті чого той упав. ОСОБА_6 та невстановлена особа нанесли ще декілька ударів в область тулубу потерпілого, чим спричинили йому тілесне ушкодження у вигляді перелому 10 ребра справа, яке за ступенем тяжкості відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень. При цьому, ОСОБА_6 , шляхом ривка, заволодів належною потерпілому чоловічою сумкою, в якій знаходились грошові кошти в сумі 2 200 грн., мобільний телефон «Huawei P smart +», вартістю 3 200 грн. та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_12 . Після чого, ОСОБА_6 та невстановлена особа, з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду у розмірі 5 400 грн.

15.11.2018 р., у денний час доби, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 з потерпілим ОСОБА_10 перебували у приміщенні квартири АДРЕСА_4 . Погрожуючи ОСОБА_10 застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, а саме погрожуючи ножем та фізичною розправою, з метою недопущення з боку потерпілого перешкод, для реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_6 наказав ОСОБА_10 пройти до кухні та не залишати вказане приміщення без його дозволу. Сприймаючи погрозу ОСОБА_6 , яка виразилася у демонстрації ножа та погрозі фізичною розправою, як реальну загрозу застосування насильства, ОСОБА_10 не здійснював будь-яких дій, та, виконуючи вимогу ОСОБА_6 , знаходився у приміщенні кухні. ОСОБА_6 зайшов до однієї з кімнат та заволодів грошовими коштами в сумі 60 000 грн., належними потерпілому ОСОБА_11 , які знаходилися у чемодані. Після чого ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном за власним розсудом, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди у розмірі 60 000 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчинений за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій та за ст. 395 КК України, як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника на підтримку апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 395 КК України, за обставин встановлених судом, та кваліфікація його дій, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно та як самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, апелянтами не оспорюється, а тому ці обставини апеляційним судом не переглядаються.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин встановлених судом, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами, аналіз яких наведений у вироку. Дії ОСОБА_6 кваліфіковані вірно.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_6 , за епізодами вчинення розбійних нападів на потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , його вина в скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 187 КК України, підтверджується доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 підтверджується показаннями останнього, який в суді першої інстанції показав, що у день, коли на нього здійснили напад, він повертався додому після 00.00 год., та, на перехресті вулиць Нікольської та 8 Березня у м. Миколаєві, до нього підійшли ОСОБА_6 , разом з незнайомим чоловіком. При цьому, ОСОБА_6 попросив його надати допомогу жінці, яка, зі слів обвинуваченого, знаходилася в кущах. Він погодився, та пішов у напрямку, вказаному ОСОБА_6 , при цьому обвинувачений йшов зліва від нього, а другий чоловік позаду. ОСОБА_6 наніс йому удар кулаком в щелепу справа, після чого він відчув удар в потилицю, від якого він упав на правий бік. В подальшому чоловіки нанесли йому ще декілька ударів в область тулубу, кількість ударів він не пам`ятає, по силі нанесених ударів та наявного у нього тілесного ушкодження, вважає, що удари йому наносили ногами. Внаслідок нанесення чисельних ударів він втратив свідомість. Коли прийшов до тями виявив пропажу сумки, в якій знаходилися мобільний телефон «Huawei P smart+», грошові кошти в розмірі 2 200 грн., паспорт громадянина України на його ім`я.
Свідок ОСОБА_17 , в суді першої інстанції показала, що ОСОБА_6 її колишній чоловік. Восени 2018 року, обвинувачений, вранці, прийшов до неї додому та запропонував їй придбати мобільний телефон, який, за його словами, продавали його знайомі. Вказаний мобільний телефон вона придбала у ОСОБА_6 за 2 500 грн., який в подальшому вилучений працівниками поліції. Крім того, зауважила, що вночі ОСОБА_6 вдома був відсутній.
За даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.11.2018 р., потерпілий ОСОБА_12 на пред`явлених фотознімках впізнав ОСОБА_6 , як чоловіка, який 19.10.2018 р., близько 00.20 год., відкрито з застосуванням насильства заволодів його майном.

Крім наведених доказів, вина обвинуваченого підтверджується показаннями свідка ОСОБА_18 ; протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.10.2018 р., від потерпілого ОСОБА_12 ; висновком судово-медичної експертизи № 1197 від 14.11.2018 р., відповідно якому, у ОСОБА_12 мало місце тілесне ушкодження у вигляді перелому 10 ребра справа та могло утворитися від ударної дії тупих твердих предметів, якими могли бути кулаки рук, ноги та інші, з давністю утворення незадовго до звернення у лікарню 20.10.2018 р., яке відноситься до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; заявою свідка ОСОБА_17 про добровільну видачу працівникам поліції мобільного телефону «Huawei»; протоколом огляду мобільного телефону «Huawei P smart+», з фото таблицею до нього; копією пакування до вказаного мобільного телефону, наданого потерпілим ОСОБА_12 , з зазначенням марки та номерів IMEI.

Апеляційний суд не вбачає підстав ставити під сумнів показання потерпілого ОСОБА_12 , оскільки під час розгляду провадження в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_12 досить чітко, послідовно та детально розповів про обставини вчинення відносно нього кримінального правопорушення, зауваживши, що саме ОСОБА_6 є особою, яка вчинила розбійний напад, назвавши певні особливі риси зовнішності та загальні риси одягу, за якими він впізнає обвинуваченого, більш того, будь-яких мотивів для обмовляння обвинуваченого ані самим обвинуваченим, ані його захисником не наведено. Крім того, свідок ОСОБА_17 , яка є колишньою дружиною обвинуваченого ОСОБА_6 , спростувала твердження обвинуваченого щодо обставин придбання мобільного телефону, належного потерпілому ОСОБА_12 , зауваживши, що ОСОБА_6 вдома був відсутній та вранці приїхав до неї додому із пропозицією купити вказаний телефон.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 про фізичний та моральний тиск відносно нього, з боку працівників поліції, є голослівними, адже будь-яких відомостей на підтвердження його звернення до правоохоронних органів, за даним фактом, матеріали провадження не містять, до апеляційної скарги не додано та під час апеляційного розгляду не надавалось.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_12 доведена належними та допустимими доказами, які не викликають сумніву та у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

За епізодом вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_10 та заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в суді першої інстанції показав, що у листопаді 2018 року, на вулиці, він зустрівся із раніше йому знайомим ОСОБА_6 , з яким вони стали вживати спиртні напої у кафетерії. В подальшому, обвинувачений поскаржився, що у нього не має теплих речей. Оскільки, йому достеменно було відомо, що у квартирі його батька ОСОБА_11 , є речі, які вони мали намір віддати, він запропонував ОСОБА_6 піти за місцем проживання його батька за адресою АДРЕСА_5 . Прийшовши за вказаною адресою, він зайшов до квартири, а ОСОБА_6 залишався на сходинковій клітині. В подальшому, він виніс штани, які обвинувачений приміряв, але вони йому не підійшли. Після чого, ОСОБА_6 , усупереч його волі зайшов до квартири та став запитувати, які речі можна закласти до ломбарду, при цьому особливої агресії обвинувачений не проявляв. В подальшому, на вимогу обвинуваченого він дав йому 200 грн., на що ОСОБА_6 , сказав, що цього не досить, та став вимагати у нього ще гроші, чи якісь речі, які можна продати. Після його відмови, ОСОБА_6 з рукава куртки дістав ніж, та став погрожувати, роблячи поступальні рухи ножем в його сторону, та словесно висловлюючи погрози застосування фізичного насильства. Під погрозами обвинуваченого, він зайшов до кухні, де і залишався. У цей час ОСОБА_6 , сказав, що сам візьме, що йому потрібно та зайшов у кімнату, у цей час він обвинуваченого не бачив, а чув звуки, нібито щось відкривається. Приблизно через 10 хвилин, обвинувачений вийшов з кімнати та віддав йому 200 грн., після чого залишив квартиру. Оскільки, обвинувачений віддав 200 грн., він зрозумів, що той взяв у кімнаті щось біль коштовне. Після чого він зателефонував батьку, та повідомив про те, що трапилося.
Крім того, зі змісту показань потерпілого ОСОБА_11 , наданих ним в суді першої інстанції, вбачається, що про обставини вчинення злочину йому стало відомо зі слів свого сина. Він зауважив, що саме ним виявлено зникнення грошей, оскільки сину про наявність у нього зазначених коштів він не казав. Вказані грошові кошти, це його особисті заощадження, зібрані ним протягом життя, зокрема від продажу будинку матері у Черкаській області.
Вказані показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повністю узгоджуються із даними слідчого експерименту, проведеного 22.11.2018 р., з потерпілим ОСОБА_10 , під час якого останній конкретно і деталізовано розповів та показав на місці обставини при яких, ОСОБА_6 , за адресою АДРЕСА_5 , відкрито, з використанням ножа, погрожуючи йому застосуванням насильства, заволодів грошовими коштами його батька в сумі 60 000 грн.

Крім наведених доказів, вина обвинуваченого підтверджується показаннями свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 ; протоколами прийняття заяв про вчинене кримінальне правопорушення від 15.11.2018 р. від потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; протоколом огляду місця події від 15.11.2018 р.; висновком судової дактилоскопічної експертизи № 958 від 29.11.2018 р.; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.11.2018 р.

При цьому, посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що потерпілий ОСОБА_10 , з урахуванням даних про його особу, може надавати неправдиві показання, є необґрунтованими, адже вказаний потерпілий, разом із іншими учасниками кримінального провадження, допитувався в суді першої інстанції, а його показання всебічно перевірялися в судовому засіданні, внаслідок чого, підстав вважати, що потерпілий ОСОБА_10 міг обмовити обвинуваченого, не встановлено. До того ж, судом, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 353 КПК України, потерпілий ОСОБА_10 попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Отже, з урахуванням наведеного, апеляційний суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 , за епізодом вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_10 та заволодіння грошовими коштами ОСОБА_11 , як і за попереднім епізодом розбійного нападу, доведена належними та допустимими доказами, які не викликають сумніву та у своїй сукупності свідчать про винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена в повному обсязі та підтверджується доказами, представленими сторонами кримінального провадження, яким надано відповідну правову оцінку, в результаті чого їх визнано належними, допустимими та достатніми для постановлення обвинувального вироку. Дії обвинуваченого кваліфіковані вірно за ч. 2 ст. 187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу та із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2020 року відносно ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді
_____________________ _____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3