ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1602/20 Справа № 212/8407/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нікополі Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
підозрюваного ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,
захисника адвоката ОСОБА_6 , в режимі відеоконференції,-

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року обрано ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 січня 2021 року, та визначено заставу у розмірі 1 098500 гривень, з покладенням, у разі внесення застави обов`язків: прибувати на виклики до слідчого, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, не відлучатися із населеного пункту, де він мешкає.
Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що з метою перешкоджання можливості займатися злочинною діяльністю, запобігання спробам ухилитися від слідства та суду, незаконного впливу на свідків у кримінальному провадження, обрання щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необхідним.
При цьому, слідчий суддя враховуючи ту обставину, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 за п. 1.12 ч. 2 ст. 115 КК України знаходиться в місцевому суді на розгляді, й дійшов висновку про необхідність призначення застави у провадженні у розмірі, який перевищує 80 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб, а саме 500 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В апеляційній скарзі захисники просять ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого, погодженого з прокурором.
В обґрунтування своїх вимог, захисники посилаються на необґрунтованість постановленої ухвали, оскільки в її мотивувальній частині не вказано конкретних обставин, які свідчать про недостатність застосування щодо ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів. При цьому, в апеляційній скарзі звертається увага на те, що зміст ухвали фактично дублюється з клопотання про обрання запобіжного заходу підозрюваному у вигляді тримання під вартою. Також, указується на залишення поза увагою слідчим суддею того, що співмешканка ОСОБА_7 , має дозвіл на придбання та зберігання нарізної зброї, а обшук домоволодіння ОСОБА_10 , проводився за участі понятих, які не є мешканцями міста Нікополя, й без участі захисника. Також, за твердженням захисників, прокурором в суді першої інстанції не доведено наявність ризиків, на які є посилання у клопотанні слідчого.
Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги, співставивши їх з вимогами кримінального процесуального закону, колегія суддів приходить до такого висновку.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний оцінити в сукупності вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, погодженого з прокурором, слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи сторони захисту, викладені в судовому засіданні та зазначені в апеляційній скарзі щодо законності ухвали слідчого судді, є необґрунтованими.
Згідно наданих матеріалів, ОСОБА_10 18 листопада 2020 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме у зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_10 у вчиненні цього злочину, підтверджуються доказами, які були повно та всебічно досліджені слідчим суддею.
Окрім того, з оскаржуваної ухвали слідує, що в провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває провадження щодо ОСОБА_7 за п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та ч. 1 ст.263 КК України, а також встановлено те, що підозрюваний раніше притягався до кримінальної відповідальності та йому було призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі.
Слідчий суддя, ураховуючи наведені обставини та особу підозрюваного, дійшов висновку, що з метою перешкоджання можливості займатися злочинною діяльністю, запобігти спробам ухилитися від слідства або суду, та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, необхідно обрати щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим колегія суддів погоджується.
Отже, на переконання колегії суддів, обраний слідчим суддею запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.
В поданій апеляційній скарзі не наведено підстав для скасування ухвали та відмови у задоволенні клопотання органу досудового розслідування про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , як про те ставлять питання захисники.
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у слідчого судді були вагомі підстави обрати щодо підозрюваного запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою, оскільки інші, передбачені ст. 176 КПК України, більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, які випливають з ч. 1 ст. 177 КПК України.
У частиіні 3 статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» міститься норма, яка виходить із загального принципу ст.5 Конвенції: законне тримання під вартою має бути розумним. Конвенція вимагає, аби тримання під вартою до судового вироку не перевищувало розумних строків. Хоч якою би була причина тримання під вартою, у кожному випадку слід визначити, чи перетнув строк до ухвалення вироку щодо обвинуваченого розумні межі, тобто межі надмірності, які, за обставинами справи, могли бути розумно застосовані до особи, чия невинуватість презумується.
Згідно з практикою Суду, зокрема з його рішенням у складі Великої палати у с праві «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що слідчий суддя визначив ОСОБА_7 й запобіжний захід альтернативний триманню під вартою заставу, розмір якої вважав пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах клопотання, зокрема перебування щодо ОСОБА_10 обвинувального акта за п. п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у суді першої інстанції та обставин кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, що у разі внесення застави забезпечить виконання завдань кримінального провадження.
При цьому, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
З огляду на викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги захисників без задоволення, а ухвали слідчого судді без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 листопада 2020 року про застосування щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 15 січня 2021 року, із визначенням застави у розмірі 1 098500 гривень, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4