У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2020 року про відмову у задоволені скарги заявника ОСОБА_4 на постанову слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 29 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000054.

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва у задоволені скарги заявника ОСОБА_4 на постанову слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 29 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000054 відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою скасувати постанову слідчого від 29.09.2020 р. про закриття кримінального провадження № 0000054.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

На обґрунтування апеляційних вимог заявник зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а висновки слідчого суді не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Апелянт зазначає, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні його скарги, пославшись на те, що в рамках даного кримінального провадження, слідчим допитаний слідчий слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 , який пояснив, що у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 00000292, він виніс постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим, і ця постанова останнім не оскаржена, проте він ( ОСОБА_4 ) клопотання про визнання його потерпілим не подавав, оскільки має статус потерпілого з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення, і це свідчить про надання слідчим неправдивих відомостей.
Будь-яких інших слідчих дій слідчим не проводилось, а тому, на думку апелянта, постанова слідчого та ухвала слідчого судді підлягають скасуванню.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

17.08.2020 р. до ЄРДР за № 0000054, на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.07.2020 р., внесені відомості за фактом можливого службового підроблення під час здійснення слідчим Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 , досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000292.
Допитаний слідчим ОСОБА_5 пояснив, що за результатами розгляду ним клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим, прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання. Вказане рішення ОСОБА_6 не оскаржено. За результатами досудового розслідування вказаного кримінального провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийнято рішення про закриття.
Слідчим встановлено, що вказані слідчі дії слідчого Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 під час досудового розслідування кримінального провадження не містять об`єктивної та суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Обґрунтовуючи своє рішення про відмову у задоволенні скарги, слідчий суддя виходив з того, що слідчим здійснено всі можливі слідчі дії, передбачені кримінальним процесуальним кодексом в рамках даного кримінального провадження, а тому постанова про закриття кримінального провадження є мотивованою і відповідає вимогам ст. 110 КПК України.

Враховуючи, що заявником ОСОБА_4 в апеляційній скарзі ставиться питання про розгляд апеляційної скарги без його участі, а також від прокурора надійшла заява про розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, апеляційний суд, з урахуванням положень ч. 1 ст. 406 КПК України, ухвалює рішення за результатами письмового провадження. Вивчивши матеріали, надані судом, та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ст. 395 КПК України, апеляційна скарга подається на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
За змістом ч. 1 ст. 117 КПК України, строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду, якщо він пропущений з поважних причин.
При цьому, законом не визначено переліку підстав, за наявності яких, строк на оскарження підлягає поновленню, і це питання має вирішуватися судом, з урахуванням всіх встановлених обставин справи.
Вирішуючи питання про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження апеляційний суд доходить наступного.
Як вбачається з матеріалів судового провадження, заявник ОСОБА_4 не був присутній під час розгляду його скарги.
Як зазначає заявник ОСОБА_4 , копію оскаржуваної ухвали він отримав лише 16.12.2020 р.
З рахуванням того, що матеріали судового провадження не містять даних на спростування доводів апелянта про отримання ним копії рішення слідчого судді лише 16.12.2020 р., і апеляційна скарга подана ним 21.12.2020 р., апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга подана в межах п`ятиденного строку з дня отримання заявником копії оскаржуваної ухвали.
За наведеного, апеляційний суд, з урахуванням положень ст. 24 КПК України, яка гарантує право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом, вважає, що у даному випадку строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Що стосується доводів апеляційної скарги заявника ОСОБА_4 , апеляційний суд доходить наступного.
Частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.
Крім того, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).
Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначаються у ст. 91 КПК України.
В ст. 284 КПК України, визначені підстави та порядок закриття кримінального провадження, а також оскарження такого рішення.
Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.
Як вбачається з аналізу норм кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування обов`язково повинні бути дотриманні принципи повноти та об`єктивності, що є оціночними поняттями. Надаючи складові оцінки доказів у провадженні, законодавець, між тим, залишає за слідчим (прокурором або суддею) можливість прийняття (або неприйняття) рішення про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчим Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000054, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України.
Досудове розслідування розпочате прокуратурою Миколаївської області 17.08.2020 р. на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.07.2020 р., якою зобов`язано посадові особи прокуратури внести до ЄРДР відомості, зазначені у заяві ОСОБА_4 від 16.03.2020 р.
25.08.2020 р. постановою прокуратури Миколаївської області визначено підслідність у даному кримінальному провадженні за Територіальним управлінням ДБР, розташованого у м. Миколаєві.
За заявою ОСОБА_4 від 16.03.2020 р., слідчий Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_5 , здійснюючи досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000292 за фактом неправомірних дій начальника СВ УСБУ в Одеській області ОСОБА_7 , вчинив неправомірні дії, які виразились у неефективному досудовому розслідуванні та прийнятті рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим.
Допитаний слідчим, як свідок слідчий Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 , пояснив, що при проведенні досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000292 за результатами розгляду клопотання ОСОБА_4 про визнання його потерпілим, прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання. Вказане рішення ОСОБА_4 не оскаржував. В подальшому, за результатами проведення досудового розслідування, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000292, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, закрито.

Стаття 366 КК України передбачає кримінальну відповідальність за складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
З об`єктивної сторони, цей злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений шляхом внесення до документів неправдивих відомостей, іншого підроблення документів, складання неправдивих документів або видача неправдивих документів. З суб`єктивної сторони службове підроблення характеризується тільки прямим умислом, оскільки службова особа завідомо усвідомлює неправдивий характер тих відомостей, які вносяться нею до офіційних документів.

Як слідчий, так і слідчий суддя дійшли висновків, що слідчий Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, ОСОБА_5 , приймаючи рішення про відмову у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_4 , діяв в порядку та з підстав, визначених діючим кримінальним процесуальним кодексом України, при цьому постанова слідчого про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим не оскаржена.
Прийняте слідчим рішення, про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілим, незважаючи на те, що заявник просив слідчого провести лише певні слідчі дії, не може свідчити про внесення слідчим недостовірних відомостей до відповідних документів, а відтак не утворює в діях останнього складу злочину, передбаченого ст. 366 КК України.
Отже, як слідчим при прийняті рішення про закриття даного кримінального провадження, так і слідчим суддею, при ухваленні рішення про залишення постанови слідчого без змін, досліджені всі обставини кримінального провадження, з такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки за результатами проведених слідчих (розшукових) дій, належних, допустимих та достатніх доказів для обвинувачення або принаймні пред`явлення будь-якій особі про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ст. 366 КК України, органом досудового розслідування не здобуто.

Не заслуговують на увагу й доводи апелянта про не дослідження слідчим та слідчим суддею всіх обставин кримінального провадження, оскільки з матеріалів судового провадження вбачається, що досудове розслідування здійснювалось за фактом службового підроблення працівником Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві рішення про відмову у визнанні потерпілим, що і є предметом скарги, а відтак підстав для дослідження інших обставин, які не відносяться до даного злочину, не має.

З огляду на наведене, оскільки слідчим вжито всіх можливих заходів для проведення всебічного, повного та неупередженого розслідування, слідчий суддя дійшов вірного висновку про відмову у задоволені скарги заявника ОСОБА_4 , апеляційна скарга є необґрунтованою, і апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 грудня 2020 року, якою відмовлено у задоволені скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого Третього слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві від 29 вересня 2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000054 залишити без змін, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ _____________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3