ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2020 р. 145/768/20

1-кп/145/140/2020

Тиврівський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт від 29.05.2020 року та угоду про визнання винуватості сторін від 15.07.2020 року у кримінальному провадженні, що 06.05.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000093 від 06.05.2020 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,

встановив:
В жовтні 2019 року ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту, перебуваючи поблизу ставка в с. Яришівка Тиврівського району Вінницької області, діючи умисно та всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними», виявив 2 дикоростучі рослини коноплі, які незаконно придбав, а саме зірвав та переніс до місця свого проживання, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де висушив та залишив зберігати для подальшого особистого вживання без мети їх збуту.

В подальшому, 22.05.2020 року, працівниками Гніванського відділення поліції Жмеринського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, під час санкціонованого Тиврівським районним судом обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_4 , на дерев`яній лавці альтанки, виявлено та вилучено поліетиленовий пакет білого кольору із рослинною речовиною зеленого кольору у подрібненому і висушеному стані зі специфічним запахом канабісу.

Відповідно до висновку експерта № 875 від 26.05.2020, надані на дослідження речовини рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, загальною масою (у перерахунку на висушену речовину) 126,61 г.

Таким чином, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

15.07.2020 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості на тих умовах, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнає свою винуватість у зазначеному діянні. Сторони погодились на призначене покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень. Узгодили істотні для даного кримінального провадження обставини, зокрема, пом`якшуючі покарання ОСОБА_4 обставини - його щире каяття.
Також, в угоді зазначено, що обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України.
У відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що він розуміє: надані йому законом права на справедливий судовий розгляд і наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості; характер пред`явленого обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим повністю; вид покарання, який буде до нього застосований у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений ОСОБА_4 показав, що укладення угоди є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості та погоджується на призначене покарання, що зазначене в угоді, може реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання, а також на відшкодування судових витрат на проведення стороною обвинувачення експертизи в сумі 1307 грн. 60 коп.
Також, обвинувачений ОСОБА_4 показав, що йому роз`яснено та зрозуміло, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, і що він має права, визначені в ч.4 ст.474 КПК України, а також, зрозумілі наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, просить затвердити угоду та призначити узгоджене в угоді покарання.
Прокурор ОСОБА_3 та захисник ОСОБА_5 просять затвердити дану угоду і призначити узгоджене покарання.
Вислухавши сторони угоди про визнання винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 та думку прокурора ОСОБА_3 , перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам чинного КПК України та КК України, суд прийшов до наступного висновку.
Згідно із ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором, підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.
Як вбачається із обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК України, які, відповідно до ст.12 КК України (в редакції, що діяла на момент вчинення злочину), класифікуються як злочин середньої тяжкості.
Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку (ч.5 ст.469 КПК України).
Зміст угоди про визнання винуватості від 15.07.2020, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю його захисника ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 , відповідає вимогам, ст.472 КПК України, так як містить усі необхідні реквізити.
Зокрема, у вказаній угоді визначені: її сторони; формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням частини статті Кримінального кодексу України; істотні для даного кримінального провадження обставини; узгоджене покарання та згода сторін на його призначення; наслідки укладення та затвердження угоди; наслідки невиконання угоди. Угода містить зазначення дати складення та скріплена підписами сторін.
Крім того, судом встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між сторонами є добровільним, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
У справі зібрано достатньо даних про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, а тому визнання винуватості є цілком виправдана.

Таким чином, суд вважає, що укладена угода між обвинуваченим ОСОБА_4 за участі його захисника ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 відповідає вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченого, що виразилися у вчиненні незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вірно кваліфіковані за ч.1 ст.309 КК України, фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 наявні, узгоджене сторонами угоди покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним в ст.65 КК України, зокрема, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі винного.
При цьому, суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, щире каяття.
Так, суд враховує обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого, тобто, щире каяття, виходячи з правового висновку Верховного Суду у справі №756/4830/17-к від 09.10.2018 року, який суд враховує відповідно до вимог ч.ч.5, 6 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», якими передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Так, з вказаного вище правового висновку вбачається, що щире каяття це психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчинення інших дій, спрямованих на розкриття злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину.
Крім того, суд враховує відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин.
При цьому, суд вважає, що покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості, необхідне та достатнє для виправлення ОСОБА_4 і попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З наведених вище підстав, вивчивши угоду про визнання винуватості, суд прийшов до висновку, що означена угода, укладена між обвинуваченим ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 та підлягає затвердженню відповідно до процедури, встановленої КПК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину), а саме: на підставі п.1 ч.3 ст.314 КПК України.

Такий висновок суду ґрунтується на наступному.
Так, ч.1 ст.5 КПК України встановлено, що процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.
Частинами 1, 2, 3 ст.5 КК України встановлено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Підпунктами 5, 6 п.4 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» встановлено, що обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру у кримінальних провадженнях про злочини, що визначені як кримінальні проступки, які направлені до суду до набрання чинності цим Законом і не призначені на момент набрання ним чинності до судового розгляду, повертаються прокурору для внесення з урахуванням вимог глави 25 Кримінального процесуального кодексу України; у кримінальних провадженнях про злочини, які визначено як кримінальні проступки, що на день набрання чинності цим Законом призначені до судового розгляду чи перебувають на його розгляді, судовий розгляд здійснюється судом на загальних підставах з урахуванням вимог статей 381, 382 Кримінального процесуального кодексу України.
Означене кримінальне провадження про злочин, який визначено як кримінальний проступок, на день набрання чинності вказаним вище Законом перебуває на розгляді суду, у зв`язку із чим судовий розгляд здійснюється на загальних підставах.
Крім того, редакція у вказаному вище Законі абзацу другого частини першої статті 309 КК України посилює кримінальну відповідальність по штрафу як виду покарання, а тому, в силу вимог ст.5 КК України, не має зворотної дії в часі.
Також, враховуючи, що підстав для відмови у затвердженні угоди немає, то повернення обвинувального акту та угоди про визнання винуватості прокуророві в порядку, встановленому підпунктом 5 п.4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» погіршуватиме становище обвинуваченого та порушить його право на захист.
З огляду на аналіз вище наведеного законодавства, обвинуваченому слід призначити узгоджене сторонами угоди покарання у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 1190 гривень.
Крім того, відповідно до вимог ст.314 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників підготовчого судового засідання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу, підстав для його обрання немає.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.368, ч.1 ст.369, ст.ст.122, 124, 373-376, 471,472, 473-475 КПК України (в редакції, що діяли на момент вчинення злочину), ст.ст.65-67, ч.1 ст.309КК України (в редакції, що діяли на момент вчинення злочину), суд
ухвалив:
Затвердити угоду від 15.07.2020 року, що укладена у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000093 від 06.05.2020 року, про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 та прокурором ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 (одна тисяча сто дев`яносто) гривень.
До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувати.
Речові докази: канабіс масою 126,61 г, що знаходиться на зберіганні в кімнаті речових доказів СВ Гніванського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області, знищити.
Стягнути з ОСОБА_4 в прибуток держави на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи залученим стороною обвинувачення експертами Вінницького НДЕКЦ МВС: за проведення судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № 875 від 26.05.2020 року в сумі 1307 (одна тисяча триста сім) гривень 60 копійок.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1