Справа № 450/2017/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/352/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,
з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
їх захисників: ОСОБА_6 , ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому основне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.

ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначено йому основне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.
Згідно з вироком, ОСОБА_7 у лютому 2019 року, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , перебуваючи на території підземної автомобільної стоянки ТРЦ «Кінг кросс Леополіс», за адресою: вул. Стрийська, 30, с. Сокільники, Пустомитівського району Львівської області, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, керуючись корисливим мотивом, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, згідно узгодженого плану, переконавшись, що за їхніми діями не спостерігають сторонні особи, таємно проник через відчинені двері в салон автомобіля марки «MERCEDES BENZ», модель «12413011», номер кузова « НОМЕР_1 », реєстраційний номером Республіки Франція « НОМЕР_2 », після чого шляхом буксирування автомобілем марки «Seat Toledo» під керуванням ОСОБА_8 , останні незаконно заволоділи транспортним засобом та в подальшому розкомплектували вказаний автомобіль по місцю проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , і в роздріб реалізували запчастини, кузов та інші складові даного транспортного засобу, чим завдали матеріальної шкоди власнику зазначеного транспортного засобу громадянину Республіки Франція ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) на суму 39093,52 гривень.

Разом з тим ОСОБА_7 , 03.04.2019 близько 10 год. за попередньою змовою з ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, перебуваючи на території підземної автомобільної стоянки ТРЦ «Кінг кросс Леополіс», за адресою: вул. Стрийська, 30, с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, маючи умисел на повторне незаконне заволодіння транспортним засобом, керуючись корисливим мотивом, діючи протиправно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння і бажаючи їх настання, згідно узгодженого плану, переконавшись, що за їхніми діями не спостерігають сторонні особи, ОСОБА_7 віджавши вікно лівої передньої водійської дверки автомобіля марки «SKODA» модель «OCTAVIA 1.9 GLX», номер кузова « НОМЕР_3 », реєстраційний номер Республіки Польща « НОМЕР_4 », таємно проник в його салон, після чого шляхом буксирування автомобілем марки «Seat Toledo» під керуванням ОСОБА_8 , повторно, незаконно заволоділи транспортним засобом та в подальшому розкомплектували вказаний автомобіль по місцю проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , і в роздріб намагалися реалізувати запчастини та інші складові даного транспортного засобу, чим завдали матеріальної шкоди власнику зазначеного транспортного засобу ОСОБА_9 на суму 24439,73 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили незаконне заволодіння транспортним засобом, повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 289 КК України.

Не погоджуючись з зазначеним вироком,адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.
Адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, не оспорюючи кваліфікації дій та доведеності вини, просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року, яким обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, змінити, на підставі ст.75 КК України обвинуваченого ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням і призначити йому іспитовий строк 3 роки. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог адвокат покликається на те, що обвинувачений ОСОБА_7 є людиною молодого віку, не є суспільно-небезпечною особою, повністю визнав свою вину та активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, вчинив злочин через важке матеріальне становище в його сім`ї і через провокативні дії самих потерпілих, ОСОБА_7 не має схильності до вчинення злочинів, частково відшкодував завдану шкоду потерпілому ОСОБА_9 та попросив у нього вибачення.

Як зазначає апелянт, сам ОСОБА_7 дуже шкодує про вчинене, робив правильні висновки, розуміє наслідки своїх дій та не допустить їх вчинення у подальшому житті, а тому його виправлення і перевиховання можливе без позбавлення його волі та ізоляції від суспільства.

Обвинувачений ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року змінити в частині призначення покарання, прийняти рішення, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі і на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 3 роки покласти на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. Роботи або навчання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог обвинувачений ОСОБА_8 покликається на те, що призначене йому покарання є надто суворим, оскільки він визнав повністю свою провину у вчиненому злочині, протягом досудового розслідування сприяв слідству, з`являвся на виклики слідчого, ним було повністю відшкодовано шкоду, завдану потерпілому ОСОБА_9 , окрім цього, він здійснює догляд за своєю похилою бабусею ОСОБА_14 , і позбавлення його волі призведе до негативних наслідків.

Потерпілий ОСОБА_9 у своїй апеляційній скарзі просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року змінити в частині призначення покарання відносно ОСОБА_8 та ухвалити рішення, яким призначити останньому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог потерпілий покликається на те, що обвинувачений ОСОБА_14 повністю відшкодував йому заподіяну шкоду, просив у нього вибачення, повністю визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, повністю сприяв слідству та не заперечував свою причетність до вчинених діянь.

Заслухавши доповідача, захисників на підтримання поданих апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційних вимог, перевіривши матеріали судового провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що такі не підлягають до задоволення.

Згідно зі ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності, які досліджувались судом під час судового розгляду, що ніким не оспорюються.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В силу вимог ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, характер вчиненого злочинного діяння, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який на обліку в лікаря нарколога та психіатра не стоїть, відповідно до вимог ст.89 КК України раніше не судимий, особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується, раніше не судимий, обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття обвинувачених, сприяння органам досудового розслідування у розслідуванні кримінального провадження, відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_9 , та визнав неможливим призначення покарання із застосуванням положень статей 69 та 75 КК України, з чим й погоджується колегія суддів апеляційного суду.

При аналізі норм ст.ст. 69, 75 КК України вбачається, що призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, або звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе лише у тому випадку, якщо встановлені по справі обставини, зокрема, що пом`якшують покарання, та характеризують особу-винного, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим, або ж свідчили про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

На переконання колегії суддів, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування шкоди, наявність утриманців, це обставини, які враховуються при призначенні покарання, однак такі не свідчать про істотне зниження ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й можливість виправлення обвинувачених без відбування покарання у виді позбавлення волі або шляхом відбування менш суворого покарання, а отже не можуть бути безумовними підставами для застосування ст.ст.69, 75 КК України.

З огляду на наведене, призначене судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у межах нижньої межі санкції статті покарання за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених, відтак доводи апеляційних скарг є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 06 лютого 2020 року відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без змін, апеляційні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня вручення копії ухвали.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4