Справа № 344/9399/19
Провадження № 11-кп/4808/38/21
Категорія ч. 2 ст. 185 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач Повзло
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:
суддів ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001244 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.11.2020 року, яким
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, непрацюючого, із вищою освітою, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше судимого 18.06.2018 року Івано-Франківським міським судом за ст.ст.186 ч.3, 125 ч.2 КК України до чотирьох років позбавлення волі, з застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком три роки
визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк два роки; на підставі ч.1 ст.71 КК України остаточно покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк чотири роки три місяці.
з участю: прокурора ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду як такий, що винесений з грубим порушенням права на захист, та призначити новий судовий розгляд. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що він написав відмову від захисника виключно на одне судове засідання, яке відбувалось 26.06.2019 року, проте на всі подальші судові засідання він мав намір мати захисника. Крім того стверджує, що судом не повно досліджені обставини справи, оскільки не встановлено особу, яка викрала майно. Вважає, що сам факт передачі ним велосипеду в ломбард не є доказом його викрадення. На думку апелянта, відсутній й причинно-наслідковий зв`язок між виявленими і вилученими органами досудового слідства в його будинку речей: ножиці, сумки та куртки чорного кольору (проте куртка є синього кольору), рюкзаку, із фактом викрадання велосипеду. Звертає увагу на те, що з камер відеоспостереження неможливо встановити особу, яка викрала велосипед.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно. Злочин скоєно за наступних обставин.
Так, 10.04.2019 року, близько 14 год. обвинувачений ОСОБА_6 перебував неподалік медичного центру «Асклепій», який знаходиться по вул. Дністровській, буд. 55, в м. Івано-Франківську, де побачив велосипед марки «Vektor twenty six», чорно-білого кольору, який належить потерпілому ОСОБА_9 та який останній залишив без нагляду, пристебнутим за допомогою паркувального тросу до поруччя сходів, вищевказаного медичного центру. В цей час у ОСОБА_6 виник протиправний умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, користуючись, що поруч нікого не було та за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою металевих ножиць перекусив паркувальний трос, після чого таємно викрав велосипед марки «Vektor twenty six», чорно-білого кольору, вартістю 5720 грн., що підтверджується висновком експерта № СЕ-19/109/28-304ТВ/19 від 17.05.2019 року. В подальшому, ОСОБА_6 з викраденим майном покинув місце вчинення злочину та розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, наполягали на задоволенні вимог апеляційної скарги, вважали, що під час розгляду справи порушено право на захист, оскільки обвинуваченому не було надано захисника;

- прокурор не підтримав доводи апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін, оскільки обвинуваченому неодноразово було запропоновано можливість призначення безкоштовного захисника, проте він наголошував на тому, що свої права буде захищати самостійно.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних вимог.

В своїй апеляційній скарзі апелянт наголошує на порушенні права на захист, оскільки відмову від захисника він написав виключно на одне судове засідання, проте у подальшому він мав намір користатись правовою допомогою, але суддя розглянув справи та прийняв рішення без надання йому такої можливості.
Перевіряючи вказане твердження апелянта, колегія суддів вважає його слушним, виходячи з наступного.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні - одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ч. 2 ст. 63, п. 5 ч. 3 ст. 129 Конституції України та міжнародними актами, які становлять національне законодавство щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ч. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Так, ст. 59 Конституції України визначено право кожного на професійну правову допомогу.

Забезпечення обвинуваченому права на захист, згідно зі ст. 129 Конституції України, є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 КПК України віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

Стаття 20 КПК України розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, в якій, зокрема, закріплено право обвинуваченого користуватись правовою допомогою захисника.

Відповідно до положень ст. 48 КПК України захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні.

Проте, під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 в суді першої інстанції вказаних вимог закону не було дотримано.

Так, матеріли провадження містять розписку обвинуваченого ОСОБА_6 від 26.06.2019 року про отримання ним пам`ятки про процесуальні права та обов`язки (а.с.п. 15).

Із прослуховування записів технічного носія інформації, на яких зафіксовані судові засідання, зокрема від 26.06.20149 року, встановлено, що на запитання головуючого судді, чи бажає обвинувачений мати захисника, останній відповідав: «На вказане судове засідання не бажаю». У наступних судових засідання, суддя кілька разів перепитував обвинуваченого про те, чи є необхідність у залученні захисника. В судовому засіданні від 10.09.2019 року на аналогічне запитання головуючого судді про необхідність залучення захисника, обвинувачений відмовляється, й суддею наголошено, що у разі, якщо обвинувачений буде мати бажання у правовій допомозі, то суд призначене йому захисника (а.п. 39-40).

Разом з цим, матеріали провадження містять кілька заяв обвинуваченого ОСОБА_6 (зокрема від 26.06.2019 року, 10.09.2019 року, 26.11.2019 року, 16.02.2020 року) про те, що він не бажає мати захисника (а.п. 16, 38, 48, 58), з яких дві заяви від 26.06.2019 року та від 16.01.2020 року містять власноручний допис обвинуваченого наступного змісту «у сьогоднішньому засіданні» (а.п. 16, 58).

Із вказаних заяв обвинуваченого ОСОБА_6 , їх кількості, неодноразового роз`яснення головуючим суддею в судових засідання право на захист, колегія суддів дійшла висновку, що останньому до кінця не було зрозуміло його право на правову допомогу, й про наслідки цих заяв, а саме те, що наявність вказаних заяв дає право суду не ставити запитання у кожному подальшому судовому засіданні про бажання обвинуваченого мати захисника на кожне наступне судове засідання.

Згідно з правовою позицією Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), відображеною, зокрема, у п. 262 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективний захист, наданий захисником, є однією з основних ознак справедливого судового розгляду.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Кромбах проти Франції» зазначає, що хоча право кожного обвинуваченого у вчиненні злочину на ефективну юридичну допомогу захисника, який, у разі необхідності, призначається офіційно, не є абсолютним, воно є однією з основних ознак справедливого судового розгляду.

Діючим національним законодавством передбачено, що обов`язок суд роз`яснити обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника.

Вказані роз`яснення прав обвинуваченого повинні бути викладені зрозумілою для нього мовою, а саме достатньою для повного розуміння останнім суті їх змісту для підготовки до належного захисту.

У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати через призму положення, закріпленого у ст. 6 Конвенції.

Сам факт вручення обвинуваченому пам`ятки про процесуальні права та обов`язки, роз`яснення прав під час судового розгляду, не дає підстав вважати, та не гарантує того факту, що вони є зрозумілі для останнього, й це не позбавляє суду обов`язку переконатися у тому, що обвинувачений правильно розуміє наслідки відмови від захисника.

Для того щоб така відмова була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути виражена у недвозначній формі, що регламентовано у рішення ЄСПЛ від 16.12.2010 року у справі «Боротюк проти України».

Також у рішеннях ЄСПЛ у справі «Єрохіна проти України» від 15.11.2012 року та у справі «Талат Тунч проти Туреччини» від 27.03.2007 року, Суд наголосив на тому, що перед тим, як вважати обвинуваченого таким, що відмовився від важливого права за ст. 6 Конвенції, з огляду на непрямі ознаки його поведінки слід переконатися, що він міг розумно передбачити наслідки своєї поведінки.

Забезпечення обвинуваченому у вчиненні злочину юридичної допомоги, є однією з гарантій, передбачених Конвенцією, що підлягає ретельної перевірки та дотримання, зокрема у випадках, коли йдеться про позбавлення свободи.

Колегія суддів не вбачає жодних вагомих причин, що виправдовують таке обмеження права обвинуваченого на доступ до захисника.

Ця обставина свідчить про невиконання завдань кримінального провадження, передбаченого ст. 2 КПК України, в частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, яким є й обвинувачений, із забезпеченням права на захист з метою повного та об`єктивного проведення судового розгляду.

Наведене вище, а також зміст апеляційної скарги, достатні для того, щоб колегія суддів дійшла висновку про порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з обмеженням права обвинуваченого на доступ до захисника.

На переконання колегії суддів, наявність захисника під час апеляційного перегляду справи, не може саме по собі відновити порушене право на захист під час розгляду висунутого обвинувачення у суді першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що при здійсненні судового розгляду в суді першої інстанції було порушено право на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки суддя не переконався у тому, що останньому зрозумілий зміст, оголошених йому прав, зокрема в частині права мати захисника, що перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до критеріїв, визначених ст. 412 КПК, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу належить задовольнити, вирок суду першої інстанції належить скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, під час якого суду необхідно врахувати зазначене, ретельно перевірити всі доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, перевірити юридично-правову оцінку діяння і ухвалити справедливе рішення, яке відповідає положенням ст. 370 КПК України з дотримання прав обвинуваченого на захист.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити.
Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.11.2020 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України, - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2
ОСОБА_3
ОСОБА_4