Справа № 466/1717/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/620/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2020 року задоволено клопотання начальника Державної установи «Личаківська виправна колонія (№ 30) начальника арештного дому ОСОБА_9 та вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2019 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, українця, громадянина України, приведено у відповідність до вимог Кримінального кодексу України, а саме: на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2018 року та за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 5 квітня 2019 року, покарання за даними вироками приєднано до покарання, призначеного вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2019 року та визначено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Визначено початок строку відбування покарання ОСОБА_7 з 24 червня 2019 року з часу затримання.
Не погоджуючись з ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2020 року, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, застосувавши щодо нього ст. 69 КК України, та прийнявши менш суворе покарання.
В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що він щиросердечно розкаявся у вчиненому, є годувальником сім`ї, його мати є пенсіонеркою, хворіє на псоріаз та артроз суглобів (3-4 ступеня) та не може самостійно пересуватись по квартирі. Крім того, з потерпілими у нього була укладена угода, він відшкодував їм матеріальні збитки, а тому потерпілі жодних претензій до нього не мають. Зазначає, що хворіє на хронічні гепатит «С», виразку шлунка та дванадцятипалої кишки, а перебування у місцях позбавлення волі позбавляє його можливості належно лікуватися.
Заслухавши доповідача, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.
З матеріалів справи вбачається, що при розгляді клопотання органу виконання покарання про застосування покарання за кількома вироками в порядку їх виконання суд першої інстанції додержався вимог ст. ст. 537, 539 КПК України.
Згідно з положеннями ч. 1, ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. При складанні покарань за сукупністю вироків загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. При складанні покарань у виді позбавлення волі загальний строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків, не повинен перевищувати п`ятнадцяти років, а у випадку, якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є особливо тяжким злочином, загальний строк позбавлення волі може бути більшим п`ятнадцяти років, але не повинен перевищувати двадцяти п`яти років.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 був неодноразово засуджений, зокрема: 19 жовтня 2018 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ст. 72, ст. 75, ст. 76 КК України на 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки (вирок набрав законної сили 19 листопада 2018 року); 5 квітня 2019 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України (невідбута частина покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 7 вересня 2018 року) на 3 роки 1 місяць позбавлення волі (початок строку не зазначено, вирок набрав законної сили 7 травня 2019 року); 16 квітня 2019 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України (невідбута частина покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 7 вересня 2018 року) на 3 роки 1 місяць позбавлення волі (початок строку покарання рахувати з моменту затримання 24 червня 2019 року, вирок набрав законної сили 16 травня 2019 року); 31 липня 2019 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області за ч. 1 ст. 263, ст. 71 КК України(невідбута частина покарання за вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 квітня 2019 року) на 3 роки 2 місяці позбавлення волі, початок строку покарання не визначено, вирок набрав законної сили 30 серпня 2019 року).
В суді першої інстанції було вірно встановлено, що при винесенні вироку Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області від 31 липня 2019 року не було повною мірою враховано вимог ст. 71 КК України та призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків без урахування невідбутого покарання, призначеного вироками Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2018 року (5 років позбавлення волі з застосуванням іспитового строку 3 роки) та від 5 квітня 2019 року (3 роки 1 місяць позбавлення волі).
Положеннями п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання за сукупністю вироків» визначено, що покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попережнім вироком.
Оскільки при призначенні покарання ОСОБА_7 за останнім вироком 31 липня 2019 не було враховано наведених вище обставин, суд першої інстанції законно та обґрунтовано задовольнив клопотання органу виконання покарання та призначив засудженому ОСОБА_7 остаточне покарання з урахуванням вироків Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 19 жовтня 2018 року та від 5 квітня 2019 року, із застосуванням ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання покарань за даними вироками до покарання, призначеного вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 31 липня 2019 року, визначивши засудженому остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, з початком строку відбування покарання 24 червня 2019 року (тобто з часу затримання ОСОБА_7 )
При цьому суд апеляційної інстанції не бере до уваги посилання апелянта на обставини, які характеризують його особу, стан здоров`я та родинні відносини, оскільки ці дані враховуються судом безпосередньо під час призначення покарання при ухваленні обвинувального вироку суду, у даному випадку має місце лише приведення у відповідність строків покарань, які були застосовані судами до ОСОБА_7 . При цьому кожен постановлений щодо нього вирок ОСОБА_7 мав право оскаржити, в тому числі і в частині розміру призначеного йому покарання.
Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 квітня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4