Справа № 304/908/20 Провадження № 1-кс/304/342/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Перечинського відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0000238 від 02 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.240 КК України, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :

старший слідчий СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000238 від 02 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України про накладення арешту на п`ятнадцять ланцюгів та шість шин до бензомоторних пил, квитанції про виписку паливних дров, п`ять бензомоторних пил, вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», р/н НОМЕР_1 , а також паливні дрова, фактичним володільцем яких являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчужувати та розпоряджатися вказаним майном будь-яким чином. Клопотання мотивує тим, що 02 червня 2020 року до Перечинського ВП надійшло повідомлення майстра лісу Т.Полянського лісництва ОСОБА_6 про те, що під час обходу, у природно-заповідному фонді і урочищі «Фітькова Погарь» ним виявлено незаконну порубку восьми дерев породи «бук». Вказаний факт того ж дня було зареєстровано у ЄРДР за № 0000238 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 246 КК України. 03 липня 2020 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України було повідомлено ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , однак на теперішній час його місцезнаходження органу досудового розслідування невідоме. 29 липня 2020 року в ході проведення обшуку за адресою місця проживання ОСОБА_5 працівниками поліції було виявлено та вилучено п`ятнадцять ланцюгів та шість шин до бензомоторних пил, квитанції про виписку паливних дров, п`ять бензомоторних пил, а також вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», р/н НОМЕР_1 , за допомогою яких ОСОБА_5 здійснював незаконну рубку деревини, яку транспортував до свого домогосподарства. Виявлені в ході обшуку паливні дрова залишено на зберіганні ОСОБА_7 , власника домогосподарства в АДРЕСА_1 . Оскільки виявлене під час обшуку майно має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, враховуючи необхідність у майбутньому проведення слідчого експерименту та інших слідчих дій з таким майном, слідчий просить клопотання задовольнити.

Слідчий ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, що відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду даного клопотання.

У судове засідання власник майна ОСОБА_5 також не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Слідчий суддя, вивчивши надані слідчим матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 4 ст. 170 цього Кодексу у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 5 вказаної статті у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як убачається з наданих слідчим матеріалів справи, 02 червня 2020 року о 08:29 год до чергової частини Перечинського ВП надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що майстер лісу Т.Полянського лісництва ОСОБА_6 повідомив про те, що під час обходу у природно-заповідному фонді в урочищі «Фітькова Погарь» ним виявлено незаконну порубку восьми дерев породи «бук» (а. с. 5, 34).

Також з даних матеріалів убачається, що дану подію 02 червня 2020 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та присвоєно номер 0000238 з правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 246 КК України, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29 липня 2020 року (а. с. 4).

Матеріалами клопотання підтверджується, що під час санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Перечинського районного суду від 22 липня 2020 року у підвальному приміщенні житлового будинку АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено п`ять бензомоторних пил, п`ятнадцять ланцюгів та шість шин до них, а також квитанції про виписку паливних дров, а також на подвір`ї вказаного домогосподарства вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», р/н НОМЕР_1 , темно-зеленого кольору, а на задньому подвір`ї порізані паливні дрова (а. с. 9-12, 13-17, 18).

Постановою старшого слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 від 29 липня 2020 року вказані речі, що були вилучені під час обшуку, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000238 від 02 червня 2020 року (а. с. 19-20, 21).

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручан¬ня в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «Агосі проти Сполученого Королівства» від 24 жовтня 1988 року «Agosi v. UK»). Іншими слова¬ми, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Європейський Суд з прав людини також наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява №48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Європейський Суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52).

На підставі вищенаведеного слідчій суддя дійшов висновку, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Отже, з урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого щодо накладення арешту на майно слід задовольнити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 40, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

клопотання старшого слідчого СВ Перечинського відділення Ужгородського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 на підставі матеріалів досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за №0000238 від 02 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 246 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на п`ятнадцять ланцюгів та шість шин до бензомоторних пил; квитанції про виписку паливних дров; п`ять бензомоторних пил; вантажний автомобіль марки «ЗІЛ-131», р/н НОМЕР_1 , а також паливні дрова, фактичним володільцем яких являється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчужувати та розпоряджатися вказаним майном.

Виконання ухвали покласти на прокурора Перечинського відділу Ужгородської місцевої прокуратури ОСОБА_4 .

Згідно ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти діб з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1