Справа № 587/1987/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2020 року місто Суми
Сумський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно:
ОСОБА_4 , уродженця с. Віри, Білопільського району, Сумської області, українця, громадянина України, який має середню освіту, одруженого, маючого утриманців - малолітніх дітей 2008 та 2009 року народження, офіційно непрацевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
засудженого вироком Митіщинського міського суду Московської області від 15 січня 2018 року до покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 64 Кримінального Кодексу Російської Федерації до 8 років 6 місяців, -
14 вересня 2020 року до Сумського районного суду Сумської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вище вказаного вироку суду Російської Федерації від 15 січня 2018 року у відповідність із кримінальним законодавством України.
ОСОБА_4 засуджено вироком Митіщинського міського суду Московської області від 15 січня 2018 року до покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 64 Кримінального Кодексу Російської Федерації до 8 років 6 місяців за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30, п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів організовано групою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караним діянням відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність. Останнє відоме місце реєстрації засудженого: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Брянській області»; кінець відбуття строку покарання 09.01.2026 року.
З метою забезпечення належного виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України судом Російської Федерації, просили визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винним вироком Митіщинського міського суду Московської області.
Також, визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 , згідно з Кримінальним кодексом України. Розглянути вказане клопотання без участі представника Міністерства юстиції України.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання підтримала та наполягала на його задоволенні, просила кваліфікувати дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 307 КК України та призначити йому покарання за ч. 3 ст. 307, враховуючи положення ст. 603 КПК України.
Засуджений ОСОБА_4 направив суду заяву, в якій просив клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно нього задовольнити.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 610 КПК України неявка представника Міністерства юстиції України не перешкоджає розгляду справи. У зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання у відсутність заявника виходячи з доводів клопотання та додатків до нього.
Суд вислухавши прокурора, дослідивши клопотання та додатки до нього, приходить до висновку, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 7 КК України громадяни України, які вчинили злочини за її межами, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Виконуючи вище вказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або цією главою КПК України, суд зазначає, що чинними на території України є Конвенція про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та Європейська конвенція про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року, які ратифіковані Україною 22.09.1995 року та 26.09.2002 року відповідно.
Згідно зі ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 року санкція може виконуватися іншою Договірною Державою тільки у разі, якщо згідно із її законодавством дія, за яку була встановлена санкція, була б злочином в разі її вчинення на її території, та особа, якій було встановлено санкцію, підлягала би покаранню, в разі якщо вона вчинила б цю дію там.
Пунктом b) ч. 1 ст. 9 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року передбачено, що компетентні власті держави виконання вироку визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі визначення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст. 11.
Згідно із п.п. а), с), d) ч. 1 ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган повинен враховувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими ніякі мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину або злочинів.
Разом з цим, положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 610 КПК України передбачено, що суд під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання.
Положеннями ч. 1 ст. 610 КПК України передбачено, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до ч. 3 ст. 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження.
Міністерством юстиції України питання про передачу громадянина України ОСОБА_4 , засудженого вироком Митіщинського міського суду Московської області від 15 січня 2018 року до покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 64 Кримінального Кодексу Російської Федерації до 8 років 6 місяців, для відбування покарання в Україні погоджено з Міністерством юстиції Російської Федерації.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983 року та ч. 2 ст. 610 КПК України Міністерством юстиції України до клопотання додано всі необхідні документи.
Як вбачається з клопотання та додатків до нього ОСОБА_4 є громадянином України та відповідно до копії паспорту (а.с. 35-39), виданого Сумським РВ УМВС України в Сумській області 27.10.2003 року, останнім місцем його реєстрації в Україні є: АДРЕСА_1 .
Згідно із заяви (а.с. 28) ОСОБА_4 має бажання невідбутий строк покарання відбувати на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Суд, виконуючи вищевказані вимоги, а також положення ч. 3 ст. 603 КПК України, якою на суд покладено обов`язок встановити, чи дотримані умови, передбачені міжнародним договором, або відповідними положеннями КПК, зазначає, що чинним на території України є Закон України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 року».
Зазначена Європейська конвенція згідно з положеннями ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» є частиною національного законодавства і застосовується у порядку, передбаченому для норм національного законодавства.
З огляду на зазначені норми, суд констатує, що відповідальність за суспільно небезпечне діяння, за яке засуджено ОСОБА_4 вироком Російської Федерації, передбачена також законодавством України.
ОСОБА_4 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 30 п. «а, г» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів організованою групою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, із застосуванням ст. 64 Кримінального кодексу Російської Федерації. Санкція ч. 4 ст. 228.1 КК Російської Федерації передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого, і зі штрафом у розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого. Статтею 64 Російської Федерації, передбачено призначення покарання нижче від найнижчої межі передбаченого санкцією статті.
Відповідно до діючого законодавства України, незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, вчинені організованою групою, кваліфікуються за ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна. Відповідно до ч. 2 ст. 15 КК України замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином, відповідно до положень Кримінального кодексу України дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України за ознаками замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі вчинений організованою групою .
Разом з цим, законодавство України передбачає таке додаткове покарання, як конфіскація майна засудженого, передбачене ч. 3 ст. 307 КК України.
Однак, Статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення ст. 11 Конвенції, при приведенні вироку Митіщинського міського суду Московської області від 15 січня 2018 року, у відповідність до законодавства України, до ОСОБА_4 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна засудженого.
Тому, на підставі вищевикладеного та з урахуванням положень ч. 4 ст. 610 КПК України, слід визначити засудженому ОСОБА_4 за вироком Митіщинського міського суду Московської області від 15 січня 2018 року, що підлягає відбуванню за ч. 2 ст. 15 - ч. 3 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі наведеного, керуючись ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ч. 4 Європейської конвенції про міжнародну дійсність кримінальних вироків від 28.05.1970 р., ст.ст. 6, 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21.03.1983, ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст. ст. 7, 307 ч. 2 КК України, ст. ст. 369-372, 376, 602, 603, 606, 609, 610, 614 КПК України, суд,-
Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку Митіщинського міського суду Московської області від 15 січня 2018 року відносно ОСОБА_4 до покарання із застосуванням ст. 64 Кримінального Кодексу Російської Федерації у вигляді позбавлення волі до 8 років 6 місяців, у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,- задовольнити.
Вирок Митіщинського міського суду Московської області від 15 січня 2018 року, яким ОСОБА_4 визнано винним за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст.30 п. «а,г» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів організовано групою, у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації та призначено покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 64 Кримінального Кодексу Російської Федерації до 8 років 6 місяців - привести у відповідність до законодавства України.

Вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 2 ст. 15 -ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням вимоги ст. 69 КК України до 8 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 , відповідно до вироку Митіщинського міського суду Московської області від 15 січня 2018 року, при приведенні його у відповідність із законодавством України, рахувати з 15 січня 2018 року, зарахувавши в строк відбування покарання, строк перебування ОСОБА_4 під вартою з 13 липня 2017 року по 14 січня 2018 року.

Ухвалу може бути оскаржено органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором - до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом семи днів з дня проголошення.

Копії ухвали направити до Міністерства юстиції України та Департаменту кримінально-виконавчої служби Міністерства юстиції України як центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Суддя ОСОБА_1