Справа № 755/7029/19
№ 1-кп/755/606/20
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002184 від 15.03.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Чернігівської області Лисянського району села Шубині Стави, українця, громадянина України, працюючого неофіційно майстром з ремонту взуття, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 16.05.2013 року Васильківським міським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 186 КК України до 6 років 3 місяців позбавлення волі, 03.10.2014 року ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області на підставі ст. 82 КК України замінено невідбуту частину покарання на більш м`яке покарання, а саме, на виправні роботи на невідбуту частину покарання 1 рік 7 місяців 3 дні, з утриманням 20% заробітної плати щомісячно на користь держави; 23.11.2016 року Лисянським районним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 386, ст. 71 КК України до 6 місяців арешту,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 15.03.2019 року, приблизно о 04 годині 55 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем КІА Сerato, н.з. НОМЕР_1 , рухався в лівій смузі руху по проїзній частині мосту «Метро» зі сторони Набережного Шосе у бік станції метро «Гідропарк» у м. Києві, зі швидкістю приблизно 50 км/год. Проїзна частина була розділена на дві смугу руху в бік станції метро «Гідропарк» та розділена на дві смугу руху в бік Набережного шосе в м. Києві, на даній ділянці дороги мається дорожня розмітка 1.5 ПДР України. Під час руху водій ОСОБА_6 допустив порушення вимог п. п.: 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України: п. 10.1 ПДР України, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 12.1 ПДР України, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Порушення вище вказаних вимог з боку водія ОСОБА_6 , виразилось у тому, що він, керував автомобілем КІА Сerato н.з НОМЕР_1 , при цьому, не врахував дорожню обстановку, а саме заокруглення проїзної частини ліворуч, чим порушив вимоги п 12.1 ПДР України та з`їжджаючи з мосту «Метро» на пр-т Броварський, відволікся від керування керованого ним автомобіля, а саме - нахилився до низу, так як впав його мобільний телефон і він намагався його дістати, у результаті чого, втратив контроль над автомобілем та перелаштувався в праву смугу руху, чим порушив вимоги 10.1 ПДР України, не впоравшись з керуванням керованого ним автомобіля, здійснив наїзд передніми колесами на бордюрний камінь, після чого, виїхав на зелену зону і скоїв передньою частиною свого автомобіля наїзд на електроопору. У результаті даної ДТП пасажирка автомобіля КІА Сerato ОСОБА_10 , 1989 р.н., отримала тілесні ушкодження та була доставлена до ЛШМД м. Києва.

Згідно з висновком судової авто-технічної експертизи № 12-2/623 від 29.03.2019 року: 1. В даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій автомобіля «KІА Cerato» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 повинен був керуватися вимогами пунктів: 10.1; 12.1; 12.2 Правил дорожнього руху України. 2. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «KІА Cerato» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.2 ПДР України не вбачається, та вбачаються невідповідності вимогам пунктів: 10.1; 12.1 Правил дорожнього руху України. 3. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «KІА Cerato» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути досліджуваної ДТП, шляхом виконання вимог пунктів: 10.1; 12.1 Правил дорожнього руху України. 4. Причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, є невідповідність дій водія автомобіля «KІА Cerato» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимогам пунктів: 10.1; 12.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 042-571-2019 від 27.03.2019 року, у результаті даної ДТП пасажирка автомобіля КІА Сerato гр. ОСОБА_10 отримала наступні тілесні ушкодження: закрита травма лівого передпліччя; уламковий перелом епіметадіафіза променевої кістки зі зміщенням уламків; садно лівої кисті. Відповідно до п.п. 4.6 та 2.2.1/в «Правил», зазначене тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Дана ДТП виникла з вини водія ОСОБА_6 , який порушив вимоги п.п. 10.1; 12.1; Правил дорожнього руху України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе за ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, щиро каявся, підтвердив всі обставини кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, та зазначив, що дана дорожньо-транспортна пригода дійсно сталася з його вини, оскільки він допустив порушення ПДР України. У результаті ДТП була травмована пасажирка, якій він на той час частково відшкодував шкоду. Зокрема, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: дата, час та місце скоєння ним кримінального правопорушення, відповідають дійсності та із пред`явленим обвинуваченням погоджується у повному обсязі.

Покази ОСОБА_6 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: постанов про визнання та приєднання речових доказів від 19.03.2019 року та 20.03.2019 року; акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.03.2019 року; зберігальної розписки; висновків експерта № 042-571-2019 від 27.03.2019 року, № 042-577-2019 року від 28.03.2019 року, № 12-2/263 від 29.03.2019 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_6 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та дослідженими письмовими документами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у тому, що він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного (щиро каявся, вину визнав у повному обсязі), особу обвинуваченого, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого у вчиненому.

Відповідно до ст. 67 КК України, суд вбачає обтяжуючу обставину вчинення кримінального правопорушення рецидив злочинів (ст. ст. 186, 386 КК України), однак, оскільки органом досудового розслідування та державним обвинуваченням ОСОБА_6 цього висунуто не було, від цього він не захищався, суд не виходить за межі висунутого обвинувачення та не вказує у вироку щодо наявності обтяжуючої обставини з урахуванням зазначеного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_6 , його особи - раніше судимий, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, і тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) місяців арешту з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 17 грудня 2020 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення: судової авто-технічної експертизи № 12-2/623 від 29.03.2019 року в розмірі 1238 грн. 70 коп.; судово-медичної експертизи № 042-571-2019 від 27.03.2019 року в розмірі 555 гривень 80 копійок; судово-медичної експертизи № 042-577-2019 від 28.03.2019 року в розмірі 1796 гривень 90 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: автомобіль марки «КіаCerato» н.з. НОМЕР_1 , що переданий під зберігальну розписку ОСОБА_11 залишити у його власності;

- CD-R AXENT mein. Personlich 700MB 80 min, 52 X, що приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя