Справа № 308/641/17
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

засудженої -

ОСОБА_4 захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді, клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації відносно :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ужгород Закарпатської області, громадянки України, заміжньої, яка не має неповнолітніх дітей, з середньо-спеціальною освітою, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , Російської Федерації, фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , не судимої, засудженої 17 березня 2015 року Ленінським районним судом м.Ярославля за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, із застосуванням ст.64 КК РФ, до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі, без позбавлення прав займати певні посади або займатися певною діяльністю і без штрафу, з відбуванням покарання у колонії загального режиму,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляд до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло клопотання Міністерства юстиції України відповідно до ч.1 ст. 610 КПК України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 , засудженої вироком Ленінського районного суду м.Ярославля від .17 березня 2015 року.
В клопотанні зазначено, що 30 грудня 2016 року наказом №3942/5 Міністерство юстиції України прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої вироком суду РФ громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст.606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 05.10.2016 року за №06-113610/16.
ОСОБА_4 засуджено вироком Ленінського районного суду м.Ярославля від 17.03.2015 року за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228-1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений групою осіб за попередньою змовою у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.
ОСОБА_4 відбувала покарання в ФКУ «Виправна колонія №3 УФСВП Росії по Івановській області».Кінець відбуття строку покарання 21.11.2022 року.
Останнє відоме місце проживання ОСОБА_4 в Україні: АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянці України судом РФ, керуючись ст.9 Конституції України, ст.9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.606-610 КПК України, Міністерство юстиції України просить суд: визначити статті (частини статей) Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_4 визнано винною вироком Ленінського районного суду м.Ярославля від 17.03.2015 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженою ОСОБА_4 на підставі вироку Ленінського районного суду м.Ярославля від 17.03.2015 року.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2017 року було задоволено клопотання Міністерства юстиції України, приведено у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду м. Ярославля Російської Федерації від 17 березня 2015 року відносно ОСОБА_4 , засудженої за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 30, п. «г» ч. 4 ст. 228-1 КК Російської Федерації, із застосуванням ст. 64 КК РФ, до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавленням волі без позбавлення прав займати певні посади або займатися певною діяльністю і без штрафу, з відбуванням покарання у колонії загального режиму, та постановлено вважати її засудженою за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України і призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців без конфіскації майна. Строк відбуття покарання відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Ярославля Російської Федерації від 17 березня 2015 року визначено рахувати з 22 травня 2014 року (з моменту фактичного затримання).
Однак, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24.11.2020року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 травня 2017 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації відносно громадянки України ОСОБА_4 скасовано та призначино новий розгляд у суді першої інстанції.
У судове засідання представник Міністерства юстиції не з`явився, про час та місце розгляду клопотання сповіщений належним чином, просить суд розглянути дане клопотання без його участі.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України та приведення у відповідність із законодавством України вироку Ленінського районного суду м.Ярославля від 17.03.2015 року відносно засудженої громадянки України ОСОБА_4 .
Засуджена ОСОБА_4 у судовому засіданні та у своїх клопотаннях просила перекваліфікувати її дії з ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України, та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі. Вказала на те, що Ужгородський міськрайонний суд , неправильно кваліфікував її дії, не врахував, що їй було призначено покарання із застосуванням ст. 64 КК РФ, а тому до неї повинні бути застосовані положення ст. 69 КК України, та що покарання за замах на злочин відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України не може перевищувати 2/3 максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу. ОСОБА_4 зазначила, що відбувала покарання з 22.05.2014року у колонії загального режиму на території Російської Федерації, а з 2019 року перебуває в УВП №9 м.Ужгород. На даний час має ряд хронічних захворювань, є особою уже не молодого віку та раніше не судимою на території України.
Захисник адвокат ОСОБА_5 підтримала доводи засудженої і про що подала письмове клопотання.
Суд, заслухавши думку прокурора ОСОБА_3 , який підтримав клопотання , засудженої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вважає, що клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку іноземного суду, винесеного відносно громадянки України ОСОБА_4 , підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Із досліджених у судовому засіданні матеріалів, які додані до клопотання Міністерством юстиції України вбачається, що вироком Ленінського районного суду м.Ярославля Російської Федерації від 17.03.2015 року, який апеляційною ухвалою судової колегії Ярославського обласного суду від 07.05.2015 року залишений без змін, громадянку України ОСОБА_4 було засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації.
Наказом №3942/5 Міністерства юстиції України від 30 грудня 2016 року прийнято рішення про прийняття в Україну засудженої вироком суду РФ громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючись ст.606 КПК України, ст.3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 05.10.2016 року за №06-113610/16.
Статтею 607 КПК України передбачено, що питання про передачу осіб, засуджених судами України до позбавлення волі, для відбування покарання в державах, громадянами яких вони є, вирішується Міністерством юстиції України згідно ч.4 ст.606 КПК України .У разі недотримання хоча б однієї з умов, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, Міністерство юстиції України може відмовити у передачі або прийнятті засудженого, якщо інше не передбачено цим Кодексом або міжнародним договором України. Право вивчати та перевіряти матеріали, необхідні для передачі засуджених осіб, надано Міністерству Юстиції, йому ж надається і право відмовити у передачі або прийнятті засудженого.
Відповідно ст.610 КПК України за клопотанням Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
При розгляді питання про виконання покарання суд може одночасно вирішити питання про виконання вироку суду іноземної держави в частині цивільного позову і процесуальних витрат у разі наявності відповідного клопотання.
Розглядаючи клопотання про приведення вироку суду РФ у відповідність із законодавством України, суд виходить із положень Конституції України, глави 46 КПК України, якими регламентовано визнання та виконання вироків судів іноземних держав та передача засуджених осіб, Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та норм Кримінального кодексу України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний та території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна була приєднана на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку: а) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11 Конвенції.
Згідно статті 11 цієї Конвенції у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган: а)повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку; b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом; с) повинен зараховувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів. Виходячи з положень ст. 10 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, в разі продовження виконання вироку держава виконання вироку дотримується характеру і тривалості покарання, призначеного державою винесення вироку. Однак, якщо це покарання за своєю природою або тривалістю є несумісним із законодавством держави виконання вироку або якщо її законодавство цього вимагає, ця держава може на основі судової або адміністративної постанови співвіднести призначену міру покарання з покаранням чи заходом, передбаченим її власним законодавством за вчинення аналогічного злочину. За своїм характером таке покарання або такий захід повинні у міру можливості відповідати покаранню або заходу, призначеному у вироку для виконання. Покарання чи захід за своїм характером або своєю тривалістю не може бути більш суворим, ніж міра покарання, призначена в державі винесення вироку, і не може перевищувати максимальні строки позбавлення волі, передбачені законодавством держави виконання вироку.
Крім того, умови передачі засуджених осіб і їх прийняття для відбування покарання визначені у ст. 606 КПК України, а порядок розгляду судом питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України регламентований положеннями ст.610 КПК України, відповідно до яких під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави. При призначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків, визначених у ч.4 ст. 610 КПК України.
При цьому суд, як це зазначено у ч.3 ст.603 КПК України, не перевіряє фактичні обставини, встановлені вироком суду іноземної держави, та не вирішує питання щодо винуватості особи.
Так, згідно вироку Ленінського районного суду м.Ярославля Російської Федерації від 17.03.2015 року громадянка України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228-1 КК Російської Федерації, із застосуванням ст.64 КК РФ, до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавленням волі, без позбавлення прав займати певні посади або займатися певною діяльністю і без штрафу, з відбуванням покарання у колонії загального режиму.
Початок строку відбування покарання зараховано ОСОБА_4 з 22.05.2014 року, кінець відбування строку покарання 21.11.2022. Станом на 22.08.2016 року відбула в колонії РФ 2 роки і 3 місяця , невідбутий строк складав 6 років 2 місяці 29 днів, що підтверджується довідкою в.о. начальника ІК-3 ФКУ «Виправна колонія №3 УФСВП Росії по Івановській області» від 22.08.2016 року.
Засуджена ОСОБА_4 висловила бажання бути переведеною в Україну, для подальшого відбування покарання, про що свідчить її письмова заява від 22 серпня 2016 року.
Згідно довідки медичної частини №2 ФКУЗ МСЧ №37 ФСИН Росії засуджена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має хронічних захворювань.
З листа Департаменту з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України від №6.4/13979-16 від 28.11.2016 року засуджена ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України. Згідно копії паспорту громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серії НОМЕР_1 , виданого Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 28.08.2009 року, остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 12.10.1999 року.
Судом встановлено, що: до клопотання Міністерства юстиції України надано всі необхідні документи згідно статті 6 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року і частини 2 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: копія вироку Ленінського районного суду м.Ярославля Російської Федерації від 17.03.2015 року ; копія розпорядження про набрання вироком законної сили; копія тексту статей Кримінального кодексу Російської Федерації, згідно яких засудженої ОСОБА_4 ; письмова заява засудженої ОСОБА_4 від 22.08.2016 року про передачу в Україну для подальшого відбування покарання; довідка про тривалість відбутої частини строку покарання та не відбуту частину покарання; інформація про стан здоров`я і поведінку засудженої, характеристика; копія листа ДМС України від 28.11.2016року та копія паспорта громадянки України про наявність у засудженої ОСОБА_4 громадянства України.
Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.
Визначаючи статтю закону України про кримінальну відповідальність, якою передбачена відповідальність за кримінальний злочин, вчинений засудженою, суд виходить з того, що ОСОБА_4 вироком Ленінського районного суду м.Ярославля Російської Федерації від 17.03.2015 року засуджено за ч.3 ст.30 , п. «г» ч.4 ст.228-1 КК Російської Федерації до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Як видно, ОСОБА_4 засуджена за вчинення злочину, передбаченого частиною 3 статті 30, пунктом «г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, тобто за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів,вчинений групою осіб за попереднім зговором у великому розмірі, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність та відповідає складу злочину ч.2 статті 15, частині 2 статті 307 Кримінального кодексу України а саме, вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів за попередньою змовою групою осіб у великих розмірах.
Покарання ОСОБА_4 призначено з застосуванням частини 1 статті 62, частини 3 статті 66 Кримінального кодексу Російської Федерації, що відповідає положенням статті 69-1, частині 3 статті 68 Кримінального кодексу України.
Санкція частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.
Санкція частини 2 статті 307 Кримінального кодексу України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. З урахуванням вимог частини 3 статті 68, статті 69-1 Кримінального кодексу України, найбільший строк позбавлення волі, який може бути призначений за цією статтею, складає 2/3 від максимального строку покарання, тобто: 6 (шість) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі.
Таким чином, керуючись статтею 9 Конституції України, статтями 9 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, статтями 606 610 Кримінального процесуального кодексу України, враховуючи положення, що у разі, якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України, тому суд визначає ОСОБА_4 покарання за ч.2 статтею 15, частиною 2 статті 307 Кримінального кодексу України у вигляді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 8 (вісім) місяців позбавлення волі без конфіскації майна.
Оскільки санкцією пункту 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації не передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна і засудженому воно не призначалось, суд не застосовує його при визначенні покарання.
Частина 1 пункту 1 статті 603 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що за результатами судового розгляду суд постановляє ухвалу про виконання вироку суду іноземної держави повністю або частково. При цьому суд визначає, яка частина покарання може бути виконана в Україні, керуючись положеннями Кримінального кодексу України, що передбачають кримінальну відповідальність за злочин, у зв`язку з яким ухвалено вирок, та вирішує питання про застосування запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили.
На підставі статті 72 Кримінального кодексу України, строк відбування покарання слід рахувати з часу затримання з 22 травня 2014 року. В строк відбування покарання зарахувати термін перебування під вартою з 22 травня 2014року із розрахунку один день перебування під вартою за один день позбавлення волі.
Із врахуванням наведеного , клопотання ОСОБА_4 та її захисника ОСОБА_5 підлягає до часткового задоволення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.9-11 Конвенції «Про передачу засуджених осіб» від 21 березня 1983 року, ст.ст. 602, 606, 609, 610 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність із законодавством України вироку суду Російської Федерації відносно громадянки України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити. Привести у відповідність із законодавством України вирок Ленінського районного суду м.Ярославля Російської Федерації від 17.03.2015 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Ужгород Закарпатської області, громадянки України, заміжньої, яка не має неповнолітніх дітей, з середньо-спеціальною освітою, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_2 , не судимої, засудженої за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п. «г» ч.4 ст.228.1 КК Російської Федерації, із застосуванням ст.64 КК РФ, до покарання у вигляді 8 років 6 місяців позбавленням волі, без позбавлення прав займати певні посади або займатися певною діяльністю і без штрафу, з відбуванням покарання у колонії загального режиму.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженою за ч.2 ст. 15 , ч.2 ст. 307 КК України і призначити їй покарання із застосуванням ч.3 ст. 68 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість ) років 8 (вісім) місяців без конфіскації майна. Строк відбуття покарання у вигляді позбавлення волі ОСОБА_4 відповідно до вироку Ленінського районного суду м.Ярославля Російської Федерації від 17.03.2015 року, рахувати з 22 травня 2014 року ( з моменту її фактичного затримання).

На підставі ч.5 ст.72 КК України попереднє увязнення ОСОБА_4 зарахувати у строк покарання до позбавлення волі день за день.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, остання набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд, органом, що подав клопотання, особою щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором протягом семи діб з моменту її проголошення, а для осіб, які перебувають під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 31.12.2020р..

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1