Справа № 462/3798/19
провадження 1-кп/462/561/20
У Х В А Л А

06 жовтня 2020 року Залізничний районний суд м. Львова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові кримінальне провадження №0004617 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:
В провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0004617 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Клопотання мотивує тим, що обвинувачений ОСОБА_7 , який згідно ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова утримується під вартою, з метою уникнення притягнення до відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення, може переховуватися від суду, так як підозрюваний намагався втекти з місця скоєння кримінального правопорушення, тим самим, намагався свідомо уникнути покарання, однак був зупинений працівниками патрульної поліції; незаконно впливати на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний офіційно не працює, зловживає алкогольними напоями; спосіб вчинення злочину ОСОБА_7 , що проявилось в умисному заподіяння смерті (вбивство) рідній матері, характеризує його, як особу, що немає достатніх моральних цінностей, соціально-стримуючих факторів, схильну для досягнення своїх злочинних цілей, свідоме нехтування підозрюваним не лише вимогами законодавства, але і загальноприйнятими морально-етичними цінностями, який залишаючись на волі може вчинити інші кримінальні правопорушення. Зважаючи на ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені у даному кримінальному провадженні, а саме: спроби переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, перешкоджати ходу розслідування кримінального провадження, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, з метою уникнення притягнення до відповідальності, можливість вчинення іншого кримінального правопорушення стороною обвинувачення прийнято рішення про внесення клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки строк тримання під вартою останнього спливає 12.10.2020, а зазначені вище ризики не зменшились і не зникли. Покликається на те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, а тому наявні достатні підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, заслухавши потерпілу, обвинуваченого та його захисника, які не заперечили проти задоволення клопотання, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 29.12.2018 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який судом неодноразово продовжувався.

14.08.2020 ухвалою Залізничного районного суду м. Львова у підготовчому судовому засіданні ОСОБА_7 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 (шістдесят) днів, тобто до 12.10.2020 включно.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 №33977/96 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст. 177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

Згідно приписів ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Ризиками, які дають підстави суду продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід вважати той факт, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, що свідчить про високий ступінь ризику переховування від суду, відтак наявні всі підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить приписам п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Подвезько проти України» крім іншого зазначає, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

При цьому, питання наявності зазначених ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено судом при продовженні застосуванні запобіжних заходів. При обранні запобіжного заходу відносно обвинуваченого були враховані всі дані про особу обвинуваченого, на які посилається сторона обвинувачення.

Суд вважає, що встановлені раніше ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, при застосуванні запобіжного заходу відносно обвинуваченого на даний час продовжують існувати, а тому дані заходи забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого.

Продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, незважаючи на презумпцію невинуватості, з урахуванням серйозності висунутого обвинувачення, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на даному етапі є адекватним превентивним заходом.

Оскільки заявлені при обранні та продовженні запобіжного заходу ризики щодо неналежної поведінки обвинуваченого не зменшилися, що виправдовує подальше його тримання під вартою, суд знаходить доцільним продовження раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 60 днів, тобто з 06.10.2020 до 04.12.2020 включно.

Керуючись ст.176-178, 331 КПК України, суд -

постановив:
Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, тобто до 04.12.2020 включно.

Ухвала щодо продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя:

Судді: