Дата документу 20.08.2020 Справа № 336/3944/20
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/928/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 336/3944/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2020 року,
в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2020 року клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 80001880 від 22.07.2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, залишено без задоволення.

Згідно зі змістом судового рішення, у провадженні слідчих Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0001880 від 22.07.2020 року за ч.2 ст.307 КК України, за яким ОСОБА_8 підозрюється у незаконних придбанні та зберіганні з метою збуту, а також збуті особливо небезпечного наркотичного засобу.

23.07.2020 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Слідчий за погодженням прокурора звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Залишаючи клопотання слідчого без задоволення, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором не доведено обґрунтованості підозри ОСОБА_8 до вчинення злочину в межах обставин, які вказані у повідомленні про підозру, а тому відсутні підстави для обрання йому будь-якого запобіжного заходу.

В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна. В обґрунтування доводів зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання з метою збуту наркотичного засобу, придбав при невстановлених в ході досудового розслідування обставинах полімерний пакет із застібкою Zip-Lоск, у якому перебував полімерний пакет із застібкою Zip-Lоск у якому знаходилась речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №7-2071 від 23.07.2020 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого, в перерахунку на висушену речовину, складає 0,972 г, який став незаконно зберігати при собі, з метою подальшого збуту та переніс до лісосмугі навпроти б.102 по вул. Магістральна на узбіччі дороги «Харків-Сімферополь» у м. Запоріжжі.

22.07.2020 приблизно о 15.05 годин, ОСОБА_8 , перебуваючи у лісосмузі навпроти б.102 по вул. Магістральна на узбіччі дороги «Харків-Сімферополь» у м. Запоріжжі за координатами ОР8 N47.8375178 Е35.2407506, маючи умисел на збут наркотичного засобу, обіг якого заборонено - канабіс, поклав, полімерний пакет із застібкою Zip-Lоск обмотаний липкою стрічкою, у якому перебував полімерний пакет із застібкою Zip-Lоск, у якому знаходилась речовина рослинного походження сіро-зеленого кольору, яка згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України №7-2071 від 23.07.2020 є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, маса якого, в перерахунку на висушену речовину, складає 0,972 г, на землю та накрив сухим листям та ґрунтом, тим самим здійснив збут вказаної речовини, шляхом закладки.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст.307 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно вимогам ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

На думку колегії суддів, слідчий суддя цих вимог закону дотримався.

Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», §219, 21.04.2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у ст.5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 року, §57).

Згідно ч.2 ст.184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити: короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що до клопотання додаються копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Проте, відповідно до наданих матеріалів, слідчим до клопотання не було додано доказів, які б вказували на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, окрім витягу з ЄРДР, протоколу огляду місця події та висновку експерта.

Колегія суддів, перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, вважає, що в наданих матеріалах відсутні докази на підтвердження обґрунтованої підозрі у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а ті докази, які були перелічені слідчим у клопотанні та додані до нього, а саме протокол огляду місця події від 22.07.2020 року, протокол затримання від 22.07.2020 року та висновок судової експертизи від 23.07.2020 року, позбавляють апеляційний суд можливості прийти до висновку про наявність обґрунтованої підозри, тобто у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу.

Будь-яких належних доказів на підтвердження придбання та зберігання ОСОБА_8 вказаного наркотичного засобу до клопотання не надано, окрім протоколу огляду місця події та висновку експерта, до клопотання не надано жодного доказу, яким би було підтверджено те, що полімерний пакет, у якому знаходився канабіс, поклав на узбіччя саме ОСОБА_8 , а не інша особа. Більш того, кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення за ст.307 КК України є збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Проте, в наданих матеріалах відсутні будь-які докази на підтвердження збуту ОСОБА_8 наркотичного засобу. Не надав таких доказів прокурор і в судовому засіданні.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що матеріалами кримінального провадження не підтверджено і існування ризиків, на які посилається слідчий.

Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу, прокурор не довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, а також слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про наявність яких йдеться у клопотанні, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання цим ризикам.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.2 ст.194 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 , слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.

Що стосується доводів прокурора, які зазначені в апеляційній скарзі, то вони в більшій мірі є аналогічними тим, які були зазначені в клопотанні слідчого. Слідчим суддею їм була дана належна оцінка, з якою фактично не погоджується апелянт. Натомість, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді, на відміну від доводів прокурора, є правильними, вмотивованими і обґрунтованими.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора Запорізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24 липня 2020 року, якою клопотання слідчого Шевченківського відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 80001880 від 22.07.2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, залишено без задоволення, залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4