Справа № 645/1959/20
Провадження: 1-кп/645/607/20
У Х В А Л А
Іменем України

16 листопада 2020 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 31.01.2020 року, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.15, п.п. 5,6,11,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України,
встановив:

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000027, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2020 року, який складено слідчим 3-го відділення слідчого відділу УСБУ в Харківській області старшим лейтенантом юстиції ОСОБА_6 та затверджений прокурором відділу 04/4 прокуратури Харківської області ОСОБА_7 , ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.15, п.п. 5,6,11,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2020 року, вищевказане кримінальне провадження передано в провадження колегії суддів Фрунзенського районного суду м.Харкова: головуючий по справі - суддя ОСОБА_1 , судді ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.03.2020 року до 09.04.2020 року.

Ухвалою колегії суддів Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2020 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 до 22.11.2020 року.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , при цьому прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо обвинуваченими буде змінено запобіжний захід.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заперечував проти продовження строків тримання під вартою, посилаючись на те, що на теперішній час потерпілі та свідки допитані під час судового розгляду справи, обвинувачений повністю визнає свою вину та кається у вчиненому, а тому не доведені доводи прокурора про наявність ризиків впливу обвинуваченого на учасників процесу. З врахуванням наведеного захист вважав доцільним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку захисту.

Відповідно до Закону України від 13.04.2020 року «Про внесення зміни до пункту 20-5 розділу XI "Перехідні положення" Кримінального процесуального кодексу України щодо особливостей судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні та розгляду окремих питань під час судового провадження на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.
У зв`язку із перебуванням члена колегії Фрунзенського районного суду м. Харкова ОСОБА_9 на лікарняному, беручи до уваги, що до закінчення строків тримання під вартою обвинуваченого неможливо колегіально розглянути клопотання про продовження або зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд доходить висновку про необхідність вирішення питання щодо строків тримання обвинуваченого під вартою головуючим колегії суддів по справі одноособово.

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 11.01.2020 року обвинуваченому ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який продовжено на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 06.03.2020 року до 09.04.2020 року.

Дії запобіжних заходів в подальшому продовжувалася.
Ухвалою колегії суддів Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2020 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 до 22.11.2020 року.

Вбачається, що при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, з врахуванням вимог ст. 177 КПК України, виходив з наявності підстав для застосування вказаного запобіжного заходу, а саме наявності обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченими кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрювані могли здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Метою продовження строку тримання обвинувачених під вартою є запобігання подальшим спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, в тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, а саме за ч.3 ст.15, п.п. 5,6,11,12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, зібраними під час досудового розслідування доказами.
Суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_4 .
На думку суду у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, оскільки зазначені злочини відносяться до категорії злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших злочинів проти здоров`я населення, що відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.
Продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, побоюючись суворості передбаченого покарання, можуть вдатися до відповідних дій.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин, суд не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.
Виходячи із суспільної небезпечності дій, які викладені у сформульованому прокурором обвинуваченні, їх тривалості та сталості, перебування на волі без внесення застави, як гарантії покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, виходячи із тяжкості передбаченого покарання, обвинувачені можуть вдатися до спроби вплинути на не допитаних судом інших обвинувачених, свідків, експертів, переховуватися від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Із змісту кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 офіційно не одружений, неповнолітніх дітей та утриманців не має, а отже його посилання на наявність в нього міцних соціальних зв`язків не доведені. Навпаки, наявні дані, що в минулому ОСОБА_4 притягався до кримінальної відповідальності, зокрема був засуджений вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 21.01.2019 року до покарання у вигляді позбавлення волі із призначенням іспитового строку. В той час, як злочин, з приводу якого він звинувачується зараз мав місце саме в період призначеного йому іспитового строку.
Таким чином, вчинення ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення або ризик втечі під час перебування його на волі існує поза розумним сумнівом.
Наявність у обвинуваченого статусу учасника бойових дій, на які посилається захист, хоча і заслуговують на увагу, проте суттєво ризики у кримінальному провадженні не зменшують, зокрема можливості обвинуваченого, який в минулому раніш судимий, знову звинувачується у вчиненні навмисних злочинів, в тому числі особливо тяжкого, з урахуванням загрози тяжкості можливого покарання, зникнути від судових органів, вплинути на недопитаних судом свідків.

Тобто суд особисто в цьому сенсі враховує тяжкість обвинувачення та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у інкримінованих злочинах, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти осіб, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років з конфіскацією майна, що у сукупності з іншими обставинами справи дають підстави вважати, що лише тримання під вартою зможе дієво запобігти ризикам та, з урахуванням положень ст. 183 КПК України, виключає можливість обрання більш м`якого запобіжного заходу щодо даних осіб.

За таких обставин висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про не зменшення заявлених ризиків та виправдовують тримання особи під вартою.

Враховуючи неможливість завершення судового розгляду кримінального провадження у строк до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою 01.12.2020 року, судо вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто на строк до 14.01.2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ч. 1 ст. 31, 177, 178, 183, 194, 331, 372 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою, який не може перевищувати шістдесяти днів, тобто до 14 січня 2021 року.

Строк дії ухвали закінчується 14 січня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 7 днів, а обвинуваченим в той же термін з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1