ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1434/20 Справа № 180/87/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000898 від 11 липня 2017 року та за №0000093 від 09 лютого 2018 року, за апеляційною скаргою прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року, щодо
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Марганці Дніпропетровської області, громадянин України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,-
за участю:
секретаря - ОСОБА_7 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_8 ,
обвинуваченого - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_9 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року ОСОБА_6 виправдано за недоведеністю вчинення ним злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.
Окрім того, судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів у кримінальному провадженні.
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , обвинувачується в тому, що він, 20.03.2017, приблизно о 21-00 год., знаходячись по вул. Київській в м. Марганці Дніпропетровської області, навпроти будинку № 132, на тротуарі знайшов пакет з полімерного матеріалу з насінням коричнево-зеленого кольору, п`ять паперових згортків з подрібненими речовинами, два пакета з полімерного матеріалу, в яких у подрібненому стані містились речовини рослинного походження зеленого кольору, чотири пакета із полімерного матеріалу з кристалічною речовиною білого кольору. Оскільки ОСОБА_6 вживав наркотичні засоби, він, з метою незаконного придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту, в кишені своєї куртки переніс знайдені речовини до місця свого мешкання в будинок АДРЕСА_2 , де зберігав з метою особистого вживання.
21.03.2017, в ході проведення обшуку в будинку АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено пакет з полімерного матеріалу з насінням коричнево-зеленого кольору, що є дозрілим насінням рослини коноплі, яке до наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів не відноситься; п`ять паперових згортків з подрібненими речовинами зелено-коричневого кольору сухою масою 2,220 г, 0,779 г, 2,124 г, 2,603 г, 2,407 г, що є канабісом, який відноситься до особливо небезпечних наркотичних засобів; два пакета з полімерного матеріалу, в яких у подрібненому стані містяться речовини рослинного походження зеленого кольору, сухою масою 14,363 г, 55,402 г відповідно, яка містить особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено канабіс; чотири пакета із полімерного матеріалу з кристалічною речовиною білого кольору, що містить психотропну речовину, обіг якої обмежено метамфетамін, масою відповідно 0,0252 г, 0,0222 г, 0,0240 г, 0,0210 г.
08.02.2018, приблизно о 13-30 год., ОСОБА_6 , перебуваючи в районі кладовища кладовища поруч із будинком № 1 по вул. Щербини в м. Марганці Дніпропетровської області, незаконно, умисно, придбав з метою збуту у невстановленої слідством особи 0,4587 г психотропної речовини, обіг якої обмежено метамфетамін, яка була розфасована в окремі сліп-пакети в кількості 23 штук., після чого, зберігаючи при собі в особистих речах, в період часу з 13-30 год. до 14-00 год. 08.02.2018 переніс дану речовину до третього під`їзду будинку АДРЕСА_3 , де на приквартирній ділянці другого поверху був зупинений працівниками поліції за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 175 КУпАП, після чого добровільно надав для огляду речі, які знаходились при ньому. Під час проведення огляду у ОСОБА_6 були виявлені та вилучені 23 сліп-пакети, які містили метамфетамін загальною масою 0,4586 г.
Відповідно до вищезазначених обвинувальних актів, дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 309 КК України незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене повторно; за ч. 2 ст. 307 КК України незаконне придбання та зберігання психотропної речовини з метою збуту, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст. 309 КК України.
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з істотними порушеннями судом вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги прокурор обґрунтовує незаконністю вироку суду першої інстанції. На думку прокурора, суд, визнавши протокол обшуку недопустимим доказом, посилаючись на те, що обшук домоволодіння АДРЕСА_2 проведений слідчим ОСОБА_10 без дозволу суду, суперечить сам собі, оскільки у цьому ж рішенні зазначив, що вказана слідча дія проводилась на підставі ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпро від 27.02.2017, а сам факт звернення іншого слідчого до слідчого судді із відповідним клопотанням судом фактично досліджено не було. Також зазначає, що жодних клопотань від учасників судового провадження щодо визнання недопустимим доказом протоколу обшуку не надходило. Разом з цим, на думку прокурора, визнавши протокол обшуку недопустимим доказом, в порушення вимог ч. 2, 3 ст. 89 КПК України, суд продовжив його дослідження без надання можливості надати відповідні заперечення сторонами кримінального провадження. З таких же підстав прокурор не погоджується із визнанням недопустимим доказом протоколу огляду від 08.02.2018.
Прокурор вважає, що суд дійшов передчасного висновку про невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, оскільки обмежився лише перерахуванням більшої частини доказів, які безпосередньо дослідив у судовому засіданні, та всупереч вимогам ч. 3 ст. 374 КПК України, не проаналізував їх зміст, не вказав, які саме фактичні дані вони підтверджують чи спростовують, як співвідносяться між собою. Разом з цим, прокурор вказує, що суд взявши до уваги та обґрунтувавши своє рішення, зокрема, показаннями виправданого ОСОБА_6 , у вироку відобразив висновки судових експертиз та наявність показань свідків, проте оцінка цих доказів судом звелася лише до зазначення неможливості визнати їх допустимими доказами, а показання свідка ОСОБА_11 безпідставно оцінені критично.
Крім того, прокурор зазначає, що у мотивувальній частині вироку не зазначено конкретні положення закону, якими керувався суд, а саме не зазначено конкретні пункт та частину статті 373 КПК України, якою керувався суд при ухваленні відповідного рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, захисника та обвинуваченого, які проти задоволення скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно з положеннями, закріпленими у ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим, що передбачає його ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України, а також вмотивованим, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та прийнятті судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Приймаючи рішення про виправдання ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України, суд у вироку навів показання обвинуваченого та свідків, які вони давали в судовому засіданні й дослідив письмові докази, покладені в основу обвинувачення.
Між тим, цим доказам суд належної оцінки не надав, не навів у вироку переконливих мотивів чому він відкидає кожен з доказів обвинувачення окремо та у їх сукупності, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду.
Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.
Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.
З оскаржуваного вироку видно, що мотивуючи свої висновки про наявність підстав для виправдання ОСОБА_6 , суд посилався, зокрема, на недопустимість такого доказу як протокол обшуку домоволодіння від 21.03.2017 по АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_6 , оскільки ця процесуальна дія була проведена слідчою ОСОБА_10 без дозволу суду.
При цьому, суд послався на те, що 21.03.2017 обшуку домоволодіння за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 було проведено лейтенантом поліції ОСОБА_10 , попри те, що ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпро було надано дозвіл на проведення обшуку домоволодіння АДРЕСА_2 ст. слідчому СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 .
Між тим, суд не надав належної оцінки тому, що, як видно із вказаного протоколу обшуку та ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27.02.2017, ця процесуальна дія була проведена в межах іншого кримінального провадження за №0000864 від 15.11.2016, в межах якого слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 звернувся до суду із клопотанням про надання дозволу на проведення обшуку у вищезазначеному домоволодінні.
Разом з цим, як видно із матеріалів провадження, в реєстрі матеріалів досудового розслідування №0000898 від 11.07.2017 в переліку процесуальних рішень прийнятих під час досудового розслідування вказана постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 11.07.2017, яка в матеріалах провадження відсутня.
Відтак, суд першої інстанції визнаючи недопустимим доказом вищевказаний протокол, фактично встановив порушення кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування кримінального провадження № 000864 від 15.11.2016, яке у провадженні суду не перебувало.
Поряд із цим, визнаючи недопустимим доказом протокол обшуку домоволодіння від 21.03.2017, суд належним чином не навів у вироку яким саме вимогам закону він не відповідає та у зв`язку з чим втрачає доказове значення.
Отже, суд, посилаючись у вироку на недопустимість цього протоколу, через відсутність повноважень у слідчої ОСОБА_10 на проведення цієї процесуальної дії, належним чином не проаналізував норми кримінального процесуального закону, зокрема положення ч. 1 ст. 236 КПК України, відповідно до якої ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи виконується слідчим або прокурором, не проаналізував матеріали провадження та дослідженні докази у цьому провадженні, та належним чином не пересвідчившись у наявності чи відсутності повноважень у слідчого проводити цю процесуальну дію, дійшов до передчасного висновку про визнання як цього доказу недопустимим, так і похідних від нього доказів.
При цьому, визнаючи недопустимими докази, а саме: висновки експертів № 1/8.6/883 від 10.05.2017, №1/8.6/875 від 10.05.2017, №1/8.6/876 від 27.03.2017, № 1/8.6/882 від 13.04.2017, №1/8.6/773 від 15.03.2018, а також, постанови слідчих про долучення до справи в якості речового доказу вилученої наркотичної та психотропної речовини від 12.07.2017 та від 28.12.2017. суд формально послався лише на недопустимість як доказів протоколів обшуку від 21.03.2017 та огляду від 08.02.2018, не наводячи зміст досліджених доказів та не надаючи їм будь-якої оцінки з точки зору підтвердження чи спростування інкримінованого обвинувачення.
З цих же підстав, суд першої інстанції послався і на недопустимість показів свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були понятими під час проведення обшуків, при цьому, не надавши будь-якої оцінки їх показам. Також судом не було надано оцінки й показам свідка ОСОБА_11 .
Отже, суд в обґрунтування своїх висновків не наводить жодних інших доводів окрім цих, що робить формальними наведені ним підстави для визнання доказів недопустимими.
На переконання колегії суддів, суд, порушивши питання про недопустимість доказів, що мають істотне значення для вирішення провадження, докладних висновків не навів. При цьому, фактично посилаючись як на підставу виправдання ОСОБА_6 на відсутність доказів висунутого обвинувачення, жодних доводів щодо неможливості усунення цієї неповноти у вироку не навів.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що положеннями ст. 373 КПК України чітко встановлено підстави для ухвалення виправдувального вироку.
При цьому, резолютивна частина виправдувального вироку повинна містити рішення суду про визнання підсудного невинним у вчиненні злочину, передбаченого статтею (пунктом, частиною статті) кримінального закону, за якою його було віддано до суду, із зазначенням передбаченої законом підстави виправдання.
Слід зауважити, що вирок суду повинен бути чітким і зрозумілим та не викликати сумнівів, суперечностей та двозначного тлумачення.
Як видно з оскаржуваного вироку, виправдовуючи ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України через недоведення його вини у вчиненні злочину, суд не послався на норму процесуального закону, а саме пункт ч. 1 ст. 373 КПК України, що передбачає конкретні підстави виправдання особи.
Отже, суд апеляційної інстанції вважає слушними доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, й істотних порушеннь вимог кримінального процесуального закону.
Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 .
Згідно п.п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З огляду на наведені обставини, судова колегія вважає за необхідне, керуючись ст. 9 КПК України, де вказано, що у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені зокрема п.п. 2, 15, 16 ч. 1 ст. 7 КПК, скасувати вирок та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При новому розгляді провадження суду необхідно усунути зазначену вище неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та порушення кримінального процесуального закону, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі обставини провадження, перевірити усі доводи, які викладені в апеляційній скарзі прокурора, й прийняти законне і обґрунтоване рішення.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, коллегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Нікопольської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2020 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4