ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5476/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2897/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, українця, громадянина України, не одруженого, на теперішній час перебуваючого на строковій військовій службі в/ч НОМЕР_1 на посаді начальника крану ремонтно-технічної роти , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

Визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Встановлено після набрання вироком суду законної сили ОСОБА_8 затримати та через Державну установу «Харківський слідчий ізолятор» направити до місць відбування покарання.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 відраховувати з моменту фактичного затримання

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно вироку ОСОБА_10 01.04.2018р. приблизно о 19 год. прийшов на запрошення до свого знайомого ОСОБА_7 до житлового будинку,що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Надалі ОСОБА_8 , перебуваючи в якості гостя у вказаному житловому будинку, приблизно у період часу з 19 год. до 21 год. вирішив вчинити таємну крадіжку будь- якого майна належного ОСОБА_7 , яке могло знаходитися у шафі, розташованій у приміщенні коридору зазначеного житла.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , спочатку оцінивши ситуацію, що склалася і скориставшись тим, що за ним ніхто із присутніх у житловому будинку не спостерігає, безперешкодно підійшов до шафи, а потім відкрив її дверці де побачив на полиці барсетку, що належала ОСОБА_7 . Потім ОСОБА_8 , продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на крадіжку чужого майна, відкрив вказану барсетку, де помітив грошові кошти у сумі 3000 доларів США, 2000 Євро, 130 000 гривень та чотири талони на скраплений газ ТМ «WOG» по 10 літрів кожний, якими й вирішив таємно заволодіти.

В подальшому ОСОБА_11 , бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, таємно заволодів грошовими коштами в сумі 3000 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 01.04.2018р. в еквіваленті складало 79630 грн. 48 коп., грошовими коштами в сумі 2000 Євро, що згідно курсу НБУ станом на 01.04.2018р. в еквіваленті «складало 65 408 грн. 48 коп. грошовими коштами в сумі 130 000 грн., а також чотирма паливними талонами мережі АЗС TM«WOG» по 10 літрів за скраплений газ, загальною вартістю 565 грн. 50 коп., які витягнув з барсетки.

Таким чином, ОСОБА_8 у вказаний період часу виконав всі дії, які вважав за необхідне, для таємного заволодіння грошовими коштами та чотирма паливними талонами мережі АЗС ТМ WOG» по 10 літрів за скраплений газ.

Після цього ОСОБА_8 , звернувши на свою користь викрадені грошові кошти та паливні талони приблизно о 21 годині того ж дня з місця скоєння злочину зник, розпорядившись викраденим в подальшому на власний розсуд.

В результаті злочинного діяння ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди у великих розмірах на загальну суму 275 604 грн. 56 коп.,яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, з яких грошові кошти становлять 275 038 грн.96 коп., а загальна вартість чотирьох паливних талонів на скраплений газ мережі TM«WOG» по 10 літрів кожний, становить 565 грн. 60 коп., що підтверджено висновком судово - товарознавчої експертизи № 2637/18 від 24.09.2018р.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 , які є тотожними за змістом та за вимогами, просять оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Також просять дослідити суд апеляційної інстанції всі докази у справі.

Зокрема

-заяву потерпілого від 20.04.2018 року до Новобаварського ВП НП у Харківській області (т.2 а.с.6)

-копію розписки від 31.03.2018 року для вирішення питання стосовно допустимості відомостей які в ній зазначені як належного доказу обвинувачення ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 185 КК України стосовно подій які мали місце 01.04.2018 року за адресою АДРЕСА_3 (т.2.а.с.72),

-матеріалів звукозапису судових засідань від 24.01.2019 р.. та від 19.02.2019 р. ( покази свідка ОСОБА_13 , покази свідка ОСОБА_14 )- т. 1,а.с.78-79,а.с.92-94).

-характеристику за місцем мешкання ОСОБА_8 ( т. 1 ,а.с. 122),

-фінансового чека про сплату ОСОБА_8 грошових коштів ОСОБА_15 на суму 570,00 гри від 19.02.2019 року ( т.1., а.с.91),

-Ухвалу про відкриття провадження слідчим суддею Октябрьского районного суду м.Полтави ( справа № 554/10202/19) (т.1. а.с.274).

-інші матеріали справи.

Апелянти обґрунтовують свої апеляційні скарги тим, що суд при призначенні покарання послався на підозру у вчинені ОСОБА_8 інших кримінальних правопорушень за відсутності будь-яких відомостей про наведене в матеріалах кримінального провадження та за відсутності жодного вироку з приводу зазначеного Таким чином, була порушена презумпція невинуватості громадянина України, що безумовно свідчить про упереджений та необ`єктивний характер вироку що оскаржується.

Посилаються на те, що суд прийняв у якості належного письмового доказу "копію розписки, яка міститься в матеріалах досудового розслідування та яка була прийнята судом не зважаючи на заперечення сторони захисту яка постійно звертала увагу суду на недопустимий характер вказаної копії розписки", разом з так званим "її оригіналом". Вони є недопустимими доказами згідно положень сі.86-89.358 КПК України.

Наведена " копія розписки", яка міститься в матеріалах кримінального провадження досудового розслідування, була долучена слідчим до нього без жодного огляду, без посвідчення справжності такої розписки.

Розписка (або її копія) не визнавалася і речовим доказом. І про неї нічого не згадується а ні в обвинувальному акті, а ні в реєстрі ( додатку).

Відсутня будь яка постанова слідчого або прокурора з цього приводу.

Не оголошувався текст розписки і в судовому засіданні.

При цьому в матеріалах справи міститься копія розписка, яка ніким не завірена.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надав начебто оригінал розписки, проте це є процесуально неприпустимим для свідка надавати докази сторони обвинувачення.

Пояснення потерпілого ОСОБА_7 мають взагалі нелогічний та непослідовний характер.

Як він пояснив у судовому засіданні 24.01.2019 року, протягом значного часу (20 днів) він не звертався з будь якою заявою до правоохоронних органів з приводу крадіжки зазначених ним грошей в іноземній та національній валюті з метою з`ясування ним того. хто насправді вкрав гроші. Не повідомляв він про крадіжку і інших учасників вечірки, яка відбулася 01.04.2018 року. Вказане свідчить про ту обставину, що поведінка ОСОБА_8 під час перебування у нього в будинку нічим не відрізнялася від поведінки інших гостей, а сам факт нібито крадіжки зазначеної суми грошових коштів 01.04.2018 року ОСОБА_8 ґрунтується виключно на припущеннях потерпілого за відсутності жодних доказів наведеного.

Також, згідно з поясненнями потерпілого в судовому засіданні (т. 1.а.с.76-78) про наявність у нього згаданої суми грошей в той період не повідомляв свою дружину ОСОБА_13 . Однак зазначив про те що вони з нею жваво обговорювали саме зникнення талонів на пальне на загальну суму близько 500 грн. Вказане свідчить про нелогічний характер дій потерпілого.

При цьому потерпілий підтвердив, що його знайомий працює у райвідділі, який здійснює супровід даного кримінального провадження.

Також апелянти наголошують, що показання свідка ОСОБА_14 є суперечливими в частині місця передачі потерпілому коштів у борг.

Крім того, на думку апелянтів суд не з`ясував на підставі належних та допустимих доказів факт отримання потерпілим та можливість знаходження грошових коштів у розмірі 3000 доларів США. 2000 Євро і 130 000 грн у ОСОБА_7 у період 01 квітня 2018 року за обставин повідомлених потерпілим тільки 20 квітня 2018 року.

Приміщення, де за словами ОСОБА_7 були вкрадені належні йому грошові кошти у сумі 3000 доларів США. 2000 Свро і 130 000 грн. слідчим не оглядалося. Барсетка в якій він ніби то зберігав вказані грошові кошти не оглядалася та речовим доказом не визнавалася. Кількість зниклих купюр та їх номінал органом досудового розслідування не встановлювався, та в обвинувальному акті не зазначено. Не встановлено наведене і вироком суду, а вказані обставини і є предметом доказування у справі.

Стосовно постанови слідчого ДБР ОСОБА_16 від 20.05.2020 року про закриття кримінального провадження відносно протиправних дій працівників Новобаварського РВ ГУНП в Харківській області повідомляють, що вказана постанова оскаржена до Октябрьского районного суду м.Полтави. Відкрито провадження у слідчого судді ( справа №554/10202/19). Про наведену обставину маються відомості в матеріалах судової справи т.1 .а.с.274.

Наголошують на тому, що цивільний позов не відповідає вимогам закону як за змістом так і за формою, до нього не долучено жодних доказів.

Призначене покарання не відповідає обставинам справи, є занадто несправедливим та суворим. Суд не зазначив чому саме обвинуваченому ОСОБА_17 призначено покарання у вигляді позбавлення волі за наявності пом`якшуючих обставин та зміни поведінки ОСОБА_8 під час проходження ним строкової військової служби.

Окрім іншого обвинувачений вказує, що він визнає вину в частині крадіжки паливних талонів та жалкує про вчинене, вибачився перед потерпілим та відшкодував йому шкоду.

При цьому вважає, що своєю службою Державі він має змогу довести своє виправлення.

Прокурор від своєї апеляційної скарги до початку апеляційного розгляду відмовився.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги, прокурора та потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просили суд апеляційної інстанції залишити вирок без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема показами потерпілого ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Покази зазначених свідків та потерпілого є логічними, послідовними та несуперечливими, вони повністю узгоджуються між собою.

Потерпілий надав покази в суді, в яких повідомив, що 1 квітня 2018 року відпочивав з сім`єю та друзями однією компанією, відпочивали спочатку на природі, а потім вдома у потерпілого, ОСОБА_8 знаходився у нього в гостях 2-3 години після чого о 21 годині ОСОБА_8 пішов додому. Вранці виявив що з барсетки, яка знаходилась в коридорі у шафі, зникли талони на паливо та кошти у сумі 3000 доларів США, 2000 Євро,130 000 гривень.
Також повідмовив, що напередодні 31 березня 2018 року вказані кошти він взяв у борг під розписку у свого знайомого 31.08.2018р., бо збирався купити автомобіль своїй дружині. Талони WOG йому дав його родич , який живе в Києві, вони є номерними.

Свідок ОСОБА_14 повідомив, що дійсно в березні 2018 року він продав свій автомобіль Тойота Ленд Крузер і наприкінці березня місяця ОСОБА_21 позичив у нього частину цих грошових коштів,а саме: 3000 доларів США, 2000 Євро, 130 000 гривень , для придбання своїй дружині автомобіля. Про отримання суми позики ОСОБА_22 була складена письмова розписка . Через декілька днів ОСОБА_23 повідомив йому, що гроші у нього викрали з барсетки вдома. В подальшому наприкінці грудня 2018 року ОСОБА_21 розрахувався із ним, продавши свій автомобіль.

На підтвердження своїх слів, вказаний свідок надав для огляду оригінал боргової розписки, текст якого був оголошений головуючим суддею.

Свідок ОСОБА_18 повідомила, що знаходилась у домоволодінні потерпілого в той вечір, бачила як нетверезий ОСОБА_8 стояв біля шафи в коридорі, вона запитала у ОСОБА_8 чи не загубився він. Також бачила як він декілька раз відлучався з будинку. Потім о 21 годині ОСОБА_8 забрала дружина.

Таким чином вказані свідки та потерпілий підтвердили факт існування грошових коштів, наданих в борг 31 березня 2018 року разом з паливними талонами так і той факт, що кошти знаходились у домоволодінні ОСОБА_8 і 1 вересня 2018 паливні талони і грошові кошти були вкрадені.

При цьому свідок ОСОБА_18 підтвердила, що бачила як обвинувачений стояв в коридорі біля шафи.

Сам обвинувачений ОСОБА_8 підтверджує, що паливні талони знаходились у шафі в коридорі домоволодіння потерпілого і він вчинив крадіжку та взяв їх.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 22 КПК України передбачено, що Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Отже, під час судового розгляду в суді першої інстанції, як сам ОСОБА_8 так і його захисник не були позбавлені можливості задавати питання свідкам та іншим допитуваним особам, з`ясовувати причини розбіжностей в їх свідченнях, які на думку сторони захисту мали місце.

Колегія суддів таких розбіжностей не вбачає, оскільки покази свідків та потерпілого повністю узгоджуються між собою.

При цьому належить зазначити, що посилання захисника у своїй апеляційній скарзі на те, що свідок ОСОБА_14 під час досудового розслідування надавав слідчому інші покази, зокрема в частині місця передачі коштів, є недоречними, оскільки суд досліджує докази безпосередньо під час судового розгляду.

Підстав ставити під сумнів покази ОСОБА_14 , які він надав безпосередньо суду, під присягою, у колегії суддів відсутні.

Окрім іншого, вказаний свідок надав в суді оригінал боргової розписки, копія якої міститься в матеріалах кримінального провадження і покладена в основу обвинувального вироку.

Сторона захисту вважає, що копія розписки не є допустимим доказом, а свідок в свою чергу не має процесуального права долучати до матеріалів справи докази.

Колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно в матеріалах кримінального провадження знаходиться копія боргової розписки(Т.1 арк. 72)

В судовому засіданні під час допиту, свідок ОСОБА_14 повідомив що дійсно давав кошти в борг ОСОБА_8 , про що була складена відповідна розписка і він має при собі її оригінал.

Суд першої інстанції оголосив зміст розписки, після чого вона була повернута свідку.

Таким чином суд першої інстанції не долучав оригінал боргової розписки до матеріалів справи, як про це стверджує захисник, а лише перевірив аутентичність копії боргової розписки, яка знаходиться в матеріалах справи.

Така процесуальна позиція суду повністю відповідає положенням чинного КПК України і не порушує принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, з урахуванням того, що з копією розписки сторона захисту була ознайомлена у відповідності до положень ст. 290 КПК України.

Крім того, в апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що він не причетний до крадіжки грошових коштів.

Разом з тим, ця версія перевірена судом та спростована як показами потерпілого та свідків, так і відомостями, що містяться у копії письмової боргової розписки від 31.03.2018р.,згідно якої ОСОБА_7 брав в борг у ОСОБА_14 грошові кошти у розмірі 3000 доларів США, 2000 Євро і 130 000 грн., зобов`язався повернути вказану суму у строк до 01.01.2019р. (а.с.72 к/п). Вказану копію розписки свідок ОСОБА_14 добровільно надав слідчому під час його допиту у ході проведення досудового розслідування

На думку колегії суддів, такі відомості беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненої у великих розмірах .

Таким чином у колегії суддів немає підстав вважати, що кримінальне правопорушення було вчинене іншою особою, а не обвинуваченим, винуватість якого встановив суд першої інстанції за результатами судового розгляду.

Також належить зазначити, що сторона захисту заявила клопотання про дослідження майже всього об`єму доказів, досліджених судом першої інстанції.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Ані захисник ані обвинувачений в суді апеляційної інстанції, мотивуючи своє клопотання, не навели жодних обставин щодо неповного дослідження судом першої інстанції доказів у справі.

Відсутні також відомості і щодо порушень, допущених судом під час дослідження доказів.

Таким чином у задоволенні клопотання колегією суддів було відмовлено.

Окрім іншого, колегія суддів вказує, що чинним КПК України, передбачені чіткі процесуальні повноваження суду апеляційної інстанції, серед яких дійсно передбачені повноваження щодо дослідження доказів, як нових, які не були відомі суду першої інстанції, так і вже досліджених доказів, проте з порушеннями чи не в повному обсязі, проте сторона кримінального провадження повинна довести наявність відповідних підстав.

Сторона захисту такі підстави в судовому засіданні та в своїх апеляційних скаргах не вказала, а тому доцільності в дослідженні доказів судом апеляційної інстанції немає.

Посилання сторони захисту на здійснення психологічного тиску з боку співробітників карного розшуку Новобаварського ВП ГУ НП в Харківській області на ОСОБА_8 також перевірені судом першої інстанції.

Перевірялись такі доводи і в суді апеляційної інстанції.

Захисник ОСОБА_9 повідомив, що є рішення слідчого судді яким в котре постанова слідчого про закриття кримінального провадження була скасована.

При цьому захисник пояснив, що суттю вказаного кримінального провадження та психологічного тиску про який повідомляє обвинувачений є повідомлення з боку спіробітників поліції ОСОБА_8 про те, що в разі якщо він не визнає вину, його буде затримано та поміщено до слідчого ізолятора.

Колегія суддів зазначає, що такі відомості жодним чином не можуть впливати на рішення суду, оскільки мова йдеться саме про особисту відповідальність, в разі підтвердження, працівника поліції, а не про фальсифікацію справи чи будь які інші обставини, які можуть вплинути на рішення суду в частині обґрунтованості обвинувачення.

Крім того, показання обвинуваченого про визнання вини в основу вироку не покладені.

Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині також визнаються колегією суддів необґрунтованими.

Також захисник у своїй апеляційній скарзі вважає, що суд необґрунтовано задовольнив цивільний позов потерпілого, оскільки він за формою не відповідає вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, потерпілий ОСОБА_24 заявив цивільний позов, в якому просив стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 275441 гривні.

Таким чином, вказана сума коштів повністю відповідає фактичним обставинам справи, встановлених судом, а відповідно є матеріальною шкодою, завданою злочинними діями обвинуваченого.

За таких обставин рішення суду в цій частині також є законним і обгрунтованим.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в частині доводів апеляційних скарг, щодо надмірної суворості призначеного покарання, колегія суддів вважає їх слушними в частині необхідності пом`якшення призначеного покарання з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, згідно з положеннями ст. 414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На думку колегії суддів суд першої інстанції, призначаючи остаточне покарання за ч.4 ст. 185 КК України, правильно обравши вид покарання позбавлення волі, при цьому призначив занадто суворе покарання за своїм розміром.

Відповідно до ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Отже, колегія суддів, дотримуючись вимог ст.ст. 12, 50, 53, 65, КК України та принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, дійшла висновку про необхідність зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, шляхом його пом`якшення до 4 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України.

При визначенні такого виду і розміру покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, колегія суддів враховує наявність на підставі норм ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання : часткового визнання вини та часткового відшкодування шкоди потерпілому, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Крім того, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; неодружений; неповнолітніх дітей або інших осіб на утриманні немає, має постійне місце проживання, на теперішній час проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 , за час проходження служби характеризується позитивно, має грамоту.

Також захисник надав службову характеристику, згідно якої обвинувачений за час проходження служби на посаді начальника крану ремонтно-технічної роти зарекомендував себе відмінно.

Такі відомості про особу обвинуваченого беззаперечно свідчать в певній мірі про зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину та є підставою для застосування положень ст. 69 КК України, тобто призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті.

За таких обставин, з огляду на викладене, покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на думку колегії суддів, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим.

Підстав для застосування норм 75 КК України, під час апеляційного перегляду кримінального провадження не встановлено, з огляду зокрема на відсутність активних дій з боку обвинуваченого щодо повного відшкодування завданої шкоди.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково.
Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 26 червня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 змінити та пом`якшити призначене покарання.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст. 185 КК України в силу ст. 69 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді