Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/890/18
Провадження 1-кп/945/59/20
ВИРОК
Іменем України

22 липня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Миколаївського районного суду Миколаївської області кримінальне провадження №0000242, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.04.2018 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Вербівка Рожнятівського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (в редакції закону, чинній на час вчинення злочину),

встановив:
Формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , визнаного судом доведеним.
Досудовим розслідуванням та судовим слідством встановлено, що близько 16 години 30 хвилин 14.04.2018 року у ОСОБА_7 , який перебував за адресою АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків з ОСОБА_9 , виник злочинний умисел на спричинення останній тілесних ушкоджень. Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 наніс один удар кулаком правої руки в область лівого ока та вуха ОСОБА_9 . Далі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_7 почав хаотично наносити удари кулаками обох рук в область лівої частини голови та грудини ОСОБА_9 . Внаслідок вказаних вище дій, ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді саден лівої вушної раковини, грудини, які відповідно висновку експерта №445 від 25.04.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_7 .
Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, щиро каявся і дав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Так, обвинувачений ОСОБА_7 суду показав, що близько 16 години 30 хвилин 14.04.2018 року між ним та його дружиною ОСОБА_9 відбулася сварка, в ході якої він завдав своїй дружині тілесні ушкодження. Про те, що трапилося шкодує.

Позиція потерпілої ОСОБА_10 П
Потерпіла ОСОБА_9 надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі; матеріальних претензій до обвинуваченого не має; цивільний позов заявляти не буде. Одночасно, просила суд призначити ОСОБА_7 суворе покарання.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд, ураховуючи думку учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому, з`ясував те, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 .
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.1 ст.125 КК України (в редакції закону, чинній на час вчинення злочину), як умисне легке тілесне ушкодження.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .
В ході розгляду справи судом встановлено, що обставинами, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є щире каяття.
Обставини, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлені.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд.
Положеннями ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й домірністю, яка є проявом справедливості.

У відповідності до положень ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує, що останній є осудним в розумінні ч.1 ст.19 КК України; вчинив злочин невеликої тяжкості (в редакції закону, чинній на час вчинення злочину).
Суд також враховує умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, який офіційно не працює, раніше не судимий, стан його здоров`я, який на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, його соціально-психологічні риси, який не одружений, за місцем проживання характеризується посередньо.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , враховуючи тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, враховуючи щире каяття ОСОБА_7 , відсутність обставин, які обтяжують покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного, який шкодує про те, що сталося, з урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.125 КК України.

Поміж інше, відповідно до ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.49 КК України (в редакції закону, чинній на час вчинення злочину) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Пунктом 8 Постанови Верховного Суду України Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності №12 від 23.12.2005 року особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

З огляду на положення ч.2 ст.12 КК України (в редакції закону, чинній на час вчинення злочину) злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України є злочином невеликої тяжкості.

01 липня 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень від 22.11.2018 та ч.1 ст.125 КК України (в редакції закону чинній з 01.07.2020), відповідно до ч.2 ст.12 КК України (в редакції закону чинній з 01.07.2020 року) кримінальним проступком.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.49 КК України (в редакції закону чинній з 01.07.2020 року) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання менш суворе, ніж обмеження волі

Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, останній вчинив злочин невеликої тяжкості, передбачений ч.1 ст.125 КК України (в редакції закону, чинній на час вчинення злочину) 14.04.2018 року, отже, на час ухвалення вироку сплинув, передбачений п.1 ч.1 ст.49 КК України дворічний строк притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід звільнити від призначеного покарання у виді штрафу на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

У даному кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_7 не застосовувався.

Керуючись ч.3 ст.349, ст.368, 370, 373, 374, 376 КПК України,

ухвалив:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України (в редакції закону, чинній на час вчинення злочину) та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн 00 коп.

Згідно з ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_7 звільнити від призначеного покарання, на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей апеляційного оскарження, передбачених ч. 2 ст.394 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

22.07.2020