Провадження № 11-сс/4820/367/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Справа №686/9246/19 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: ухвала слідчого судді
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

головуючої-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
його представника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 04 червня 2020 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 04 червня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000203.

25 травня 2020 року адвокат ОСОБА_8 звернувся в інтересах ОСОБА_7 до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду зі скаргою в порядку ст.303 КПК України, в якій просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_9 від 30 квітня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000203.

Відмовляючи в задоволенні скарги, слідчий суддя мотивував своє рішення тим, що слідча провела ряд достатніх слідчих і процесуальних дій, надала оцінку показанням допитаних осіб та письмовим доказам і прийшла до обґрунтованого висновку про відсутність в діях працівників Деражнянського ВП Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити скаргу його представника в повному обсязі.

Свої вимоги аргументує тим, що оскаржувана ухвала слідчого судді прийнята передчасно, з порушенням вимог кримінального процесуального закону, без належної перевірки всіх обставин справи та доводів поданої слідчому судді скарги. Є незаконною, необґрунтованою та безпідставною, оскільки висновки, на які посилається слідчий суддя, є упередженими, помилковими і не відповідають дійсним обставинам справи і зібраним доказам, що є підставою для скасування такої ухвали.

Стверджує, що слідчим при проведенні досудового розслідування по фактам, викладеним в його заяві про вчинення кримінального правопорушення, не дана належна правова оцінка, а слідчим суддею при розгляді поданої скарги на постанову слідчого про закриття кримінального провадження не взяті до уваги дійсні обставини справи.

Вказує, що орган досудового розслідування, а також слідчий суддя, не надали об`єктивну та законну оцінку його діям, не встановили факти, які відбулися 26 листопада 2017 року по вул. ІІІ. Алейхема в м. Деражні, не врахували ту обставину, що під час одержання ударів він втратив свідомість, але до його показань та показань його дружини, брата, доньки слідча поставилася критично і дійшла неправильного висновку, що з його боку мали місце протиправні дії, на які повинні були реагувати з застосуванням насильства працівники поліції.

Не врахував також слідчий суддя, що у кримінальному провадженні не проведені всі необхідні слідчі дії, не проведено одночасного допиту між ним, заявленими свідками і працівниками поліції, не допитано його сина, який був очевидцем даних подій.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_7 та його представника на підтримку вимог, викладених у поданій апеляційній скарзі з мотивів наведених у ній, думку прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу безпідставною, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, звукозапису судового засідання, слідчий суддя, відповідно до вимог чинного законодавства, на підставі наявних матеріалів кримінального провадження, дійшов вірного висновку про відсутність належних підстав для скасування постанови слідчого другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_9 від 30 квітня 2020 року.

Доводи апелянта про поверхневість та однобічність проведення досудового розслідування без урахування всіх обставин справи, не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів кримінального провадження №0000203 вбачається, що органи досудового розслідування, керуючись вимогами кримінального процесуального законодавства, всебічно, повно та об`єктивно провели досудове розслідування, в ході якого допитано потерпілого ОСОБА_7 щодо обставин написання ним заяви про злочин; свідків учасників події ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; проведено судово-медичні експертизи з приводу виявлених тілесних ушкоджень та механізму їх утворення; досліджено відеозапис з нагрудної камери працівника поліції; здійснено службове розслідування щодо відповідності дій працівників поліції.

Всім цим доказам надана належна юридична оцінка, за результатами якої винесено постанову про закриття кримінального провадження. Дана постанова відповідає вимогам ст.110 КПК України, в ній надано відповідь на всі питання потерпілого, що свідчить про її вмотивованість та відповідність фактичним обставинам справи.

Доводи апелянта про те, що працівник поліції ОСОБА_10 під час виявлення обставин порушення водієм ОСОБА_13 ПДР України самовільно відчинив водійські дверцята і намагався насильно витягнути водія з автомобіля, не узгоджуються з даними відеозапису з нагрудної камери спостереження працівника поліції, з якого вбачається, що водій не реагував на неодноразові вимоги працівника поліції вийти з автомобіля для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ігнорував його прохання вимкнути двигун автомобіля та фактично намагався залишити місце події, тому дії працівника поліції, який завадив йому це зробити, були необхідні і достатні у даній ситуації.
При цьому даним відеозаписом підтверджуються і погрози потерпілого в адрес працівників поліції щодо фізичної розправи з ними, нецензурна лайка до останніх, самостійне залишення автомобіля та наближення до працівників поліції, що спростовує версію апелянта про незаконні дії працівника поліції, який самостійно відкрив задні дверцята автомобіля, схватив потерпілого за одяг, витягнув з автомобіля і кинув на асфальт.
Цим же відеозаписом підтверджується і агресивна поведінка потерпілого після того, як працівник поліції до нього застосував спеціальний засіб кайданки, який, не маючи можливості чинити опору, продовжував погрожувати фізичною розправою.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №205 від 08.12.2017 року у працівника поліції ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких і утворилися від щонайменше 2-х разових травмуючих дій тупих твердих предметів, що узгоджується із показаннями вказаного свідка про спричинення йому потерпілим тілесних ушкоджень.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне взяття слідчим до уваги показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , з якими потерпілий мав конфлікт та перебуває у неприязних стосунках, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки показання вказаних свідків досліджені слідчим на рівні з іншими доказами у справі, зокрема, судово-медичними експертизами та даними відеозапису обставин події, і їм надана відповідна оцінка, а оскільки показання цих свідків узгоджувалися з іншими матеріалами кримінального провадження, тому слідчим обґрунтовано вони взяті до уваги.
При цьому, слідчим проаналізовано матеріали кримінального провадження та надано оцінку отриманим відомостям у їх комплексі. Висновок про відсутність в діяннях ОСОБА_10 та ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення слідчим зроблено на підставі проведених слідчих та процесуальних дій, які в своїй сукупності, логічності та послідовності не підтверджують факт перевищення працівниками поліції службових повноважень.

Колегія суддів зазначає, що за змістом ч.2 ст. 365 КК України склад злочину може мати місце лише у випадку перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Тобто, сам по собі факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень працівником поліції, ще не свідчить про наявність в останнього складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, адже застосування поліцейським заходів примусу у виді фізичного впливу (сила), спеціальних засобів та вогнепальної зброї передбачено ст.42 Законом України «Про національну поліцію».

В судових засіданнях як першої так і апеляційної інстанцій сторонами не заперечувався факт застосування до ОСОБА_7 фізичного примусу з боку працівників поліції Деражнянського відділення Летичівського ВП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , отже ці обставини не потребують доведення, оскільки встановлені органом досудового розслідування та зазначені у мотивувальній частині оспорюваної постанови.

При цьому, відповідно до ст.30 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників (ч.2 ст.42 Закону України «Про Національну поліцію»).

Поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим (ч.1 ст.43 Закону України «Про Національну поліцію»).

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення (ч.3 ст.43 Закону України «Про Національну поліцію»).

Поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом (ч.1 ст.44 Закону України «Про Національну поліцію»).

Долучений до матеріалів кримінального провадження відеозапис з нагрудної камери спостереження працівника поліції повністю відображає обставини зупинки транспортного засобу, дії як працівників поліції щодо перевірки особи водія, фіксування порушень ПДР України останнім, намагання провести огляд на стан алкогольного сп`яніння, попередження про застосування фізичної сили та спеціальних засобів, так і ОСОБА_7 , який не підкорився вимогам працівників поліції, поводився агресивно, не реагував на зауваження та погрожував фізичною розправою. Внаслідок чого, працівниками підрозділу застосована до ОСОБА_7 фізична сила, при цьому сам ОСОБА_7 , перебуваючи в кайданках, продовжував пручатися та використовувати ненормативну лексику.

Отже, відеоматеріал наочно демонструє застосування з боку працівників поліції по відношенню до ОСОБА_7 заходів впливу у межах наданих їм повноважень, реагуючи на дії останнього та вчинений ним супротив законним вимогам працівникам поліції.

Враховуючи наведене, дії працівників поліції не можуть вважатись такими, що явно виходять за межі наданих їм прав чи повноважень.

Крім того, не встановлено і обставин, які вказували б на наявність у працівників поліції мети вчинення дій всупереч інтересам служби.

Колегією суддів встановлено, що при закритті кримінального провадження слідча аргументовано вказала на відсутність об`єктивної та суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що закріплена у ч.1 ст.284 КПК України норма, з огляду на форму її викладення, є імперативною, а відтак при встановленні слідчим всіх обставин справи, які виключали утворення складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, останній мав підстави і зобов`язаний був закрити кримінальне провадження.

На підставі наведеного, керуючись п.1 ч.3 ст.407, 418, 419, ст.422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ,

п о с т а н о в и л а:
Ухвалу слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 04 червня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на постанову слідчого Другого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження №0000203, залишити без зміни, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4