Тернівський районний суд міста Кривого Рогу
Дніпропетровської області
Справа № 215/6624/19
Провадження 1-м/215/1/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,
за участю:
прокурора ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року до суду надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність із законодавством України, в якому Міністерство юстиції України просило визначити правову кваліфікацію діяння на підставі Кримінального кодексу України, у вчиненні якого ОСОБА_4 визнано винним вироком Таганського міського суду
м. Москви від 30.12.2016 року; визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим ОСОБА_4 згідно з Кримінальним кодексом України; вирішити питання про виконання вироку Таганського міського суду
м. Москви від 30.12.2016 року в частині стягнення із засудженого ОСОБА_4 цивільного позову.
Представник Міністерства юстиції України просив суд розглянути клопотання без його участі у судовому засіданні, зазначивши про це у самому клопотанні.
На підставі того, що відповідно до ч. 1 ст. 610 КПК України, участь представника Міністерства юстиції України у судовому засіданні з розгляду клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України не є обов`язковою, а вимагається лише участь прокурора, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання за відсутності представника Міністерства юстиції України.
Окрім того, оскільки положеннями ст. 610 КПК України не вимагається участь засудженого у судовому засіданні з розгляду клопотання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, а також враховуючи те, що визначені у ст. 52 КПК України підстави для обов`язкової участі захисника відсутні, суд вважає за можливе проводити розгляд клопотання за відсутності засудженого та без відповідного залучення захисника.
Прокурор Криворізької місцевої прокуратури № 2 ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував та просив задовольнити в повному обсязі.
Врахувавши думку прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до висновку, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Передача засуджених для відбування покарання з однієї держави до іншої регулюється Конвенцією про передачу засуджених осіб 1983 року та ст. 606 КПК України.
Крім того, згідно зі ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, яка набрала чинності для України з 01 січня 1996 року, передбачено можливість передачі особи, засудженої на території однієї держави, на територію іншої держави, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання (стаття 2) шляхом продовження виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10 або визнання вироку з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і, таким чином, заміни міри покарання, призначеної в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11 цієї Конвенції.
Судом встановлено, що 09.10.2019 наказом Міністерства юстиції України
№ 3126/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 606 КПК України, ст. 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 05.08.2019 за № 06-98342/19.
ОСОБА_4 засуджено вироком Таганського міського суду м. Москви
від 30.12.2016 року до покарання у вигляді 7 років позбавлення волі за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 33, п. «б» ч. 3 ст. 161 Кримінального кодексу Російської Федерації. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 кошти в розмірі 14 307 385,00 рублів, в солідарному порядку з ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 5-27).
За вироком суду дії ОСОБА_4 кваліфіковані як пособництво у вчиненні грабежу, групою осіб за попередньою змовою, у особливо великому розмірі.
Вказані дії ОСОБА_4 , за які його засуджено в Російській Федерації, також є кримінальним правопорушенням (злочином) згідно із законодавством України.
ОСОБА_4 відбуває покарання у ФКУ «Виправна колонія № 26 УФСВП Росії по Самарській області», початок строку 17.12.2014, кінець строку відбуття покарання 16.12.2021 (а.с. 32).
Згідно з характеристикою, наданою ФКУ «Виправна колонія № 26 УФСВП Росії по Самарській області», засуджений ОСОБА_4 характеризується негативно (а.с. 37).
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 610 КПК України, клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, відповідно до ч. 3 ст. 609 КПК України, розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи.
Останнім відомим місцем проживання ОСОБА_4 в Україні є АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України (а.с. 39-41).
Відповідно до ч. 1ст. 7 КК України, громадяни України, які вчинили злочини за межами своєї держави, підлягають кримінальній відповідальності за цим Кодексом. При цьому суд України не вправі ревізувати висновки суду іншої держави щодо встановлених ним фактичних обставин справи.
Засуджений ОСОБА_4 має бажання невідбуту міру покарання в подальшому відбувати в Україні, що підтверджується його письмовою заявою
(а.с. 33).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 610 КПК України засудженому ОСОБА_4 слід визначити статті (частини статей) Закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку Російської Федерації.
Відповідно до ч. 4 ст. 610 КПК України, при визначенні строку покарання у вигляді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім випадків:
- якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;
- якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті КК України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Таким чином, за своїм характером покарання не повинно посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинні вважатися обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачити за вчинення злочину.
Кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_4 злочин передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 186 КК України (пособництво у вчиненні грабежу вчинений в особливо великих розмірах, групою осіб за попередньою змовою).
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вирок Таганського міського суду м. Москви від 30.12.2016 року відносно ОСОБА_4 можливо привести у відповідність до законодавства України, враховуючи, що ч. 5 ст. 33, п. «б» ч. 3
ст. 161 КК РФ відповідає ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 186 КК України, якою передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до тринадцяти років із конфіскацією майна.
Таким чином, суд приходить до висновку, що засудженому ОСОБА_4 за вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 186 КК України слід визначити покарання у виді 7 років позбавлення волі, оскільки строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим ніж мінімальний строк, передбачений санкцією зазначеної статті КК України, а тому суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.
Окрім того, суд приходить до висновку про незастосування до засудженого додаткового покарання, такого як конфіскація майна, оскільки вироком Таганського міського суду м. Москви від 30.12.2016 року до ОСОБА_4 не застосовувалось таке додаткове покарання.
Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 слід обчислювати з 17.12.2014 року - відповідно до дати, яка встановлена вироком Таганського міського суду м. Москви від 30.12.2016 року, не визначаючи виду кримінально-виконавчої установи, в якій належить відбувати покарання засудженому, оскільки діючим законодавством України не передбачено визначення судом виду такої установи.
Приводячи вищезазначений вирок у відповідність з кримінальним законодавством України, згідно з вимогами ч. 4 ст. 610 КПК України, суд враховує, що призначене ОСОБА_4 покарання за вироком Таганського міського суду
м. Москви від 30.12.2016 року за своїм видом і тривалістю є сумісним із законодавством України та співвідноситься із заходами примусу, передбаченими
КК України за вчинення аналогічних діянь.
Вироком Таганського міського суду м. Москви від 30.12.2016 року стягнуто з засудженого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 кошти в розмірі
14 307 385,00 рублів, в солідарному порядку з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Національним банком України офіційний курс гривні щодо російського рубля на час розгляду клопотання, встановлено за 10 російських рублів 3,7937 грн.
У зв`язку з чим, розмір відшкодування становить: 1 430 738,50 руб. * 3,7937 грн = 5 427 792,65 грн.
За вказаних обставин, суд вирішує клопотання Міністерства юстиції України стосовно виконання вироку в частині відшкодування цивільного позову на підставі наступного.
Статтею 614 КПК України встановлено, що визнання та виконання в Україні вироків міжнародних судових установ, а також прийняття осіб, засуджених такими судами до позбавлення волі, здійснюються згідно з правилами цього Кодексу на підставі міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
За ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Крім того, ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Питання визнання та надання дозволу на виконання рішення суду Російської Федерації в кримінальній справі про стягнення цивільних позовів потерпілих на території України регулюється ст.ст. 51-55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» (Мінськ 1993 року), яку ратифіковано із застереженнями Законом N240/94-ВР (240/94-ВР)
від 10.11.1994, що підлягає застосуванню відповідно до роз`яснень листа Міністерства юстиції України N 26-53/7 від 21.01.2006.
Отже, відповідно до вимог ст. 54 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», суд визнає та надає дозвіл на виконання на території України вироку Таганського міського суду
м. Москви від 30.12.2016 року, в частині вирішення цивільного позову, оскільки суду надані відповідні документи, що підтверджують набрання вироком законної сили та відомості щодо розміру задоволеного цивільного позову, який підлягає стягненню, стягнення за виконавчими листами не проводилось та відсутня інформація щодо добровільної сплати коштів за вироком суду Російської Федерації, а також відсутні підстави для відмови у видачі дозволу на примусове виконання вироку суду, передбачені ст. 55 названої Конвенції.
Таким чином, з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 підлягають стягненню кошти у розмірі 5 427 792,65 грн у солідарному порядку з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Керуючись ст.ст. 369-372, 376, 610, 614 КПК України, ст. 11 Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року, суд -

УХВАЛИВ:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України - задовольнити.
Вирок Таганського міського суду м. Москви від 30.12.2016 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - привести у відповідність із законодавством України.
Визначити, що ч. 5 ст. 33, п. «б», ч. 3 ст. 161 КК Російської Федерації, за яким ОСОБА_4 засуджено вироком Таганського міського суду м. Москви від 30.12.2016 року, відповідає ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 186 КК України.
Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим:
- за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 186 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_4 обчислювати з 17.12.2014 року.
Визнати та надати дозвіл на примусове виконання на території України вироку Таганського міського суду м. Москви від 30.12.2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_5 коштів у розмірі 14 307 385,00 рублів, що за курсом Національного банку України становить 5 427 792,65 грн, в солідарному порядку з ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Копію ухвали суду направити до Міністерства юстиції України та центрального органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя: