ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/646/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНС: 697/543/18 Категорія: ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження №0000474 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - начальника Канівського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 на ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 09 липня 2020 року, якою звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Цивільні позови ОСОБА_10 до ОСОБА_7 , ТОВ «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування матеріальної і моральної шкоди та ОСОБА_12 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, залишено без розгляду з роз`ясненням права на звернення з ними до суду в порядку цивільного судочинства.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 27.02.2018 на автомобіль «FIAT DOBLO CARGO» державний номерний знак НОМЕР_1 .
В порядку ст. 100 КПК України вирішена доля речових доказів,

в с т а н о в и л а :

В провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебував обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000474 про обвинувачення ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.
За змістом обвинувального акта ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він 15.07.2016 близько 13 години в порушення вимог п.п.а) 2.9 Правил Дорожнього Руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин», перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись на власному автомобілі «FIAT DOBLO CARGO» державний номерний знак НОМЕР_2 по вул. Енергетиків в м. Каневі Черкаської області у напрямку центра міста, всупереч вимог п.10.1 Правил Дорожнього руху «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», не надав переваги у русі водію мотоциклу «VIPER» державний номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному напрямку та розпочав поворот ліворуч, виїхавши на зустрічну смугу руху, де відбулося зіткнення зазначених транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної події ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді: відкритого перелому правої ключиці зі зміщенням уламків, перелому правої лопатки, закритого перелому правої променевої кістки зі зміщенням у нижній третині, відкритого перелому основної фаланги третього пальця правої кисті, закритого перелому п`ятої п`ясної кістки правої кисті зі зміщенням, закритого перелому нижньої щелепи зліва в ділянці її кута, множинних саден та ран голови, тулубу та кінцівок, що згідно з висновками експерта №02-01/1968 від 28.09.2016, №02-01/2389 від 06.12.2016, №02-01/257 від 09.02.2017 відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.
Вказані дії стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.1ст. 286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

09.07.2020 в ході підготовчого судового засідання ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 та звільнено останнього від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, з подальшим закриттям кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.
Ухвала вмотивована тим, що інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, згідно обвинувального акта, вчинене 15.07.2016 і станом на 09.07.2020 минуло більше 3 років, тобто закінчився строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України. При цьому в кримінальному провадженні відсутні дані про наявність у ОСОБА_7 судимостей, притягнення до кримінальної відповідальності, обмеження, передбачені ч. 2 ст. 49 КК України у період досудового слідства або судового розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.
Прокурор, посилаючись на положення ст.ст. 2, 44, 49 КК України, правову позицію ВС в справі № 345/2618/16-к від 02.06.2016 та постанову Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005, зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції та безпідставність, без встановлення судом факту вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Стверджує, що без встановлення судом фактичних обставин провадження судом, дослідження доказів сторони обвинувачення суд констатував вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що є порушенням положень ст. 62 Конституції України.
На думку сторони обвинувачення, саме відмова ОСОБА_7 від дачі показань вказує на наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання в порядку ст. 49 КК України.
Звертає увагу на те, що при звільненні обвинуваченого від відповідальності та закритті кримінального провадження суд не застосував положення ч. 3 ст. 285 КПК України і не роз`яснив ОСОБА_7 підставу такого звільнення, не роз`яснив пред`явлене йому обвинувчення та не виклав його зміст, не зважаючи на те, що останній вказував на не відповідність обвинувального акту ст. 291 КПК України.
Також вказує, що судом першої інстанції не виконано ухвалу Черкаського апеляційного суду від 05.12.2019 за якою має бути з`ясовано питання проте, чи діяння, яке поставлено ОСОБА_7 за провину, дійсно мало місце, чи воно містить склад суду чи не містить і чи винна особа у його вчиненні, а також умови та підстави звільнення від кримінальної відповідальності.
В ході апеляційного розгляду просить дослідити журнал судового засідання, ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 08.06.2018, ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 17.09.2018, ухвалу Черкаського апеляційного суду від 05.12.2019 та ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 19.08.2019.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 09.07.2020 щодо ОСОБА_7 через неповноту судового розгляду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Зазначає, що судом не виконано ухвалу суду апеляційної інстанції від 05.12.2019 та залишено не з`ясованим, чи мало місце діяння інкриміноване ОСОБА_7 , чи містить воно склад кримінального правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, в тому числі, які саме тілесні ушкодження отримав потерпілий ОСОБА_10 внаслідок ДТП, що впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого. На переконання представника потерпілого, суд, до вирішення клопотання про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, мав би з`ясувати ступінь тяжкості отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, що потягло б засобою залишення чи зміну правової кваліфікації за ч. 1 чи за ч. 2 ст. 286 КК України.
Звертає увагу на те, що сторона захисту зловживала процесуальними правами, свідомо затягувала розгляд кримінального провадження з метою уникнення притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема, даними журналів судових засідань та їх звукозаписом, тому підлягає вирішенню, окрім іншого, питання, передбачені ч. 2 ст. 49 КК України.

На апеляційні скарги прокурора і представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 обвинуваченим ОСОБА_7 подані заперечення, які зводяться до законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції і безпідставності апеляційних вимог. Крім того в запереченнях обвинувачений вказує на те, що під час підготовки кримінального провадження до апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог КПК України.

02.10.2020 від потерпілого ОСОБА_10 надійшла заява про залишення без змін ухвали ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 09.07.2020, а апеляційної скарги прокурора без задоволення, задля захисту інтересів в порядку цивільного судочинства. Щодо апеляційної скарги представника ОСОБА_11 , поданої в інтересах потерпілого ОСОБА_10 , позиція останнього залишилась незмінною.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились потерпілий ОСОБА_10 , його представники адвокати ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , цивільний позивач ОСОБА_12 та представник цивільного відповідача ТОВ «Страхова компанія «Кредо», що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.
В заяві від 02.10.2020 потерпілий ОСОБА_10 просив апеляційний розгляд проводити за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, думки прокурора в підтримку апеляційних вимог прокурора в повному обсязі з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, який також просив задовольнити апеляційну скаргу представника потерпілого, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 про законність та обгрунтованість судового рішення і безпідставність апеляційних вимог, вивчивши матеріали кримінального провадження, обміркувавши над доводами апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 до задоволення не належать, з огляду на наступне.
За змістом ч. 1 ст. 285, ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадках встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення кримінального правопорушення, за якою кваліфіковані дії ОСОБА_7 , передбачає максимальне покарання у виді обмеження волі на строк до трьох років, що, з огляду на положення ст. 12 КК України, є злочином невеликої тяжкості.

Пунктом 2 Частиною 1 статті 49 КК України встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків; відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 24 ст.49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (ст.ст.284 - 288 КПК України).

Однією з підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України визнається благополучне закінчення певних строків давності з дня вчинення злочину і до набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа засуджена за вчинений нею злочин певної тяжкості. При цьому, під благополучним визнається таке закінчення зазначених строків давності, протягом яких особа, що вчинила злочин, виконала наступні умови: не ухилялася від слідства або суду; не вчинила новий злочин середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Оскільки ОСОБА_7 , за встановлених фактичних обставин провадження, вчинив кримінальне правопорушення 15.07.2016, то, на момент вирішення судом клопотання про його звільнення від кримінальної відповідальності, минув трирічний строк, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Згідно із ч. 2 та ч. 3 ст. 49 КК України перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у ч. 1 та ч. 2 ст. 49 КК України строків, особа вчинила нове кримінальне правопорушення середньої тяжкості, тяжке або особливо тяжке.

Із хронології подій та прийняття процесуальних рішень у кримінальному провадженні вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 не ухилялися від слідства та суду, тобто перебіги розгляду провадження не переривалися, а відомості щодо притягнення його до кримінальної відповідальності за інші кримінальні правопорушення, відсутні.

За змістом ч. 4 ст. 286 КК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. При цьому обвинуваченому, як це передбачено ч. 3 ст. 285 КК України, має бути роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі, якщо, в даному випадку обвинувачений, заперечує проти звільнення від кримінальної відповідальності, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку.

З огляду на наведені норми закону, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України, що узгоджується з правовою позицією ВС, зокрема, викладеною в постанові від 19.11.2019 (справа №345/2618/16-к)

Колегією суддів наголошується, що дотримання, в даному випадку судом, умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України, є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим і залежить виключно, при встановлені передбачених законом підстав, від волевиявлення самого обвинуваченого.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що при настанні підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, 08.01.2020 обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності. В заяві, долученої до клопотання, ОСОБА_7 надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України за наведених в клопотанні підстав, зазначивши про те, що суть пред`явленого органом досудового розслідування обвинувачення йому зрозуміла.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав заявлене ним клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, підтвердив добровільність згоди на таке звільнення та зазначив, що пред`явлене обвинувачення за обвинувальним актом йому зрозуміло у повному обсязі.

Як вбачається з журналу судового засідання, на виконання ч. 3 ст. 285 КПК України, судом з`ясовано у обвинуваченого ОСОБА_7 , чи розуміє він суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

На думку колегії суддів, при вирішенні клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності, судом першої інстанції, за встановленням підстав, передбачених ст. 49 КК України, цілком дотримано положення ст.ст. 285-288 КПК України, постанови пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» та, з урахуванням ухвали Черкаського апеляційного суду від 05.12.2019, прийняте обґрунтоване рішення, яке відповідає критеріям, передбаченим ст. 370 КПК України.

З урахуванням наведеного, апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - начальника Канівського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 колегія суддів залишає без задоволення.
Зокрема, оцінюючи апеляційні вимоги прокурора, який і в ході розгляду клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, заперечував проти його задоволення, про невиконання попередньої ухвали суду апеляційної інстанції та необхідність доведення вини обвинуваченого, який в ході досудового розслідування її не визнав, в ході судового розгляду кримінального провадження зібраними на досудовому слідстві доказами, колегія судді визнає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язком, а не правом і застосовується при умовах, передбачених ст. 49 КК України, за наявності згоди, в даному випадку, обвинуваченого на звільнення від кримінальної відповідальності за сплином строків давності та розуміння ним суті пред`явленого за обвинувальним актом обвинувачення, а також наслідків такого звільнення з нереабілітуючих підстав. Наведене вказує на те, що положення ст. 49 КК України носять імперативний характер та у разі надання згоди обвинуваченого є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, навіть якщо проти такого звільнення заперечують інші учасники судового провадження. Тому, як неодноразово наголошував ВС, невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності власної згоди та за умови роз`яснення суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення. Таке звільнення здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття, тощо.

Щодо незгоди потерпілого та його представників із заявленим клопотання обвинуваченого, в тому числі у зв`язку з необхідністю, за встановленими обставинами в ходу судового розгляду на підставі досліджених доказів, кваліфікувати дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що судовий розгляд кримінального провадження, на виконання положень ст. 337 КПК України, проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Наразі ОСОБА_7 органом досудового розслідування пред`явлено обвинувачення за ч. 1 ст. 286 КК України, тому суд обґрунтовано, при вирішення заявленого обвинуваченим клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, виходив з кваліфікації дій останнього та пред`явленого йому обвинувачення.

Колегія суддів враховує, що прийняте судом рішення про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження не позбавляє потерпілого можливості вирішувати в порядку цивільного судочинства вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участі наземних транспортних засобів, навіть при незгоді з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення. Наведене узгоджується з правовою позицією ВС від 19.11.2019 (справа № 345/2618/16-к) про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її застосування потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди в порядку цивільного судочинства. Таке право потерпілого роз`яснено судом першої інстанції, як це вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення.

Визнаються необґрунтованими посилання представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 про неможливість застосування щодо ОСОБА_7 положень ст. 49 КК України, внаслідок зловживання процесуальними правами стороною захисту, свідомого затягування розгляду кримінального провадження з метою уникнення притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності

Зокрема, як в судом першої так і апеляційної інстанції перевірені підстави для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за строком давності, в тому числі, з урахуванням положень ч. 2 та ч. 3 ст. 49 КК України, та не встановлено обставин, з настанням яких закон пов`язує зупинення чи переривання перебігу давності.

Так, під ухиленням від слідства та суду варто розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути від кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника.

Відкладення судових засідань за клопотаннями сторін або ж з інших причин не є ухиленням від слідства та суду та не може бути підставою для зупинення перебігу давності відповідно до ст. 49 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що місце перебування ОСОБА_7 було відоме, судові засідання відкладались з причин, визнаних судом поважними.

З огляду на наведене, підстав вважати, що в ході розгляду клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на чому наполягають прокурор та представник потерпілого, колегією суддів не встановлено.

Разом з цим, в ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, колегією суддів встановлено, що в резолютивній частині ухвали від 09.07.2020 судом не зазначено рішення щодо наявних в кримінальному провадженні процесуальних витрат. При цьому, за змістом мотивувальної частини ухвали вбачається, що розподілу процесуальних витрат судом давалась оцінка.

Звертається увага на те, що суд повинен вирішити питання розподілу процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд має вирішити питання, в тому числі, про розподіл процесуальних витрат.

Разом з цим колегія суддів вважає, що не вирішення в резолютивній частині ухвали судом питання про розподіл процесуальних витрат, не може бути підставою для скасування судового рішення у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки допущене судом порушення не є таким, що перешкодило чи могло перешкодити ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення і не впливає на вирішення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, тому не може бути єдиною підставою для його скасування.

В даному випадку питання про розподіл процесуальних витрат може бути вирішено судом першої інстанції в порядку ст. 537 КПК України.

Керуючись ст. 404, п. 1 ч. 1 ст. 407, ст.ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а:

Ухвалу Городищенського районного суду Черкаської області від 09 липня 2020 року, якою звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закрито кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, залишити без змін, а апеляційні скарги начальника Канівського відділу Золотоніської місцевої прокуратури ОСОБА_9 та представника потерпілого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий:

Судді: