Справа № 297/2179/20
Провадження № 11-кп/4808/41/21
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2021 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) захисника обвинуваченого ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_9 , на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року про обрання тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.1 ст. 263 КК, до 22 грудня 2020 року включно, без визначення розміру застави.

Своє рішення суд мотивував тим, що враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушень (злочинах), може вчиняти інше кримінальне правопорушення, так як є особою, яка раніше неодноразово судима за вчинення злочинів корисливо-насильницького спрямування та будучи звільненим з місць позбавлення волі після відбуття покарання, на шлях виправлення та перевиховання не став і знову обвинувачується у вчиненні умисних особливо тяжких кримінальних правопорушеннях проти власності та проти життя і здоров`я особи, а також тяжкого кримінального правопорушення проти громадської безпеки, та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, вважав за необхідне обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо нього до 22.12.2020 року включно .

Не погодившись з ухвалою слідчого судді, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 -адвокат ОСОБА_9 подав АС, в якій зазначає, що ухвала суду про обрання тримання під вартою щодо ОСОБА_8 ухвалена із значними порушеннями вимог кримінального процесуального права та вказує на відсутність необхідності у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року скасувати та постановити нову, якою змінити міру запобіжного заходу для ОСОБА_8 з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора, який вважає АС необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Рішенням Конституційного Суду України №4 р/2019 від 13.06.2019 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч. 2 ст. 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вищевказаним рішенням Конституційний суд України зобов`язав Верховну Раду України привести нормативне регулювання у відповідність до прийнятого рішення.

Визнання Конституційним Судом України положення ч. 2 ст. 392 КПК України неконституційним, свідчить про те, що ухвали суду про (обрання) продовження тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті підлягають апеляційному розгляду.

Незважаючи на те, що діючим національним кримінальним процесуальним законом не встановлено порядок оскарження ухвал суду про (обрання) продовження строку тримання під вартою, які постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що з метою забезпечення ефективної реалізації права на судовий захист та задля досягнення цілей правосуддя, апеляції підлягають розгляду із застосуванням принципу тлумачення діючих правових норм на користь обвинуваченого та сторони захисту.

Колегія суддів виходить з того, що тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним з обмеженням конституційного права особи на свободу, який полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установу тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням режиму цієї установи.

Так, відповідно до ч.1 ст.194 КПК, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що на стадії судового розгляду кримінального провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винуватою у вчинені злочину та призначення їй покарання.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року обрано тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 22 грудня 2020 року включно, без визначення розміру застави.

З копій контрольного кримінального провадження вбачається, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 було спрямовано до суду 15 жовтня 2020 року.

З обвинувального акта вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 звинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.1 ст. 263 КК, два з яких відповідно до ст. 12 КК, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. За вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК, у разі доведеності вини обвинуваченого, останньому може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.183 КПК визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при обрані запобіжного заходу, у відповідності до вимог ст.ст. 193, 194 КПК , судом об`єктивно взято до уваги дані про особу обвинуваченого, який звинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що заявлені у клопотанні ризики є реальними, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у його вчиненені. Відповідно до вимог ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

3) незаконно впливати на потерпілих, свідків;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він вже неодноразово притягувалився до кримінальної відповідальності..

Таким чином, основною метою (обрання) продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на стадії судового розгляду фактично є забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, і що ризики зазначені у ч.1 ст. 177 КПК не відпали, а навпаки існують.

Крім того, з матеріалів контольного провадження вбачається, що обвинувачений непрацюючий, неодружений, на утриманні осіб не має, має зареєстроване місце проживання, раніше судимий, що свідчить про відсутність в нього сталих соціальних зв`язків, характеризується негативно, на обліку у психіатра та нарколога КНП «Мукачівська ЦРЛ» не перебуває.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо (обрання) продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

За таких обставин, АС захисника обвинуваченого ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_9 не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405,418, 419, 422 КПК, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 -адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2020 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5