24.12.2020 Справа № 758/5331/20
Справа 758/5331/20
Провадження 1-кс/756/1827/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2020 року м.Київ

Слідчий суддя Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши скарги ОСОБА_3 на рішення слідчого Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001017 від 12.10.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва зі скаргами, які є ідентичними за змістом, датованими 29,30 квітня, 01,02,03,04,05,06,07,08 травня 2020 року, в яких посилається на те, що слідчий Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві виніс 21 грудня 2019 року постанову про закриття кримінального провадження №00001017 від 12.10.2018 року, за правовою кваліфікацією ч.1 ст.256 КК України, яка на його думку є необґрунтованою, незаконною, яку він просить суд скасувати.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року задоволено подання голови Подільського районного суду м. Києва. Матеріали провадження №758/5331/20 за скаргою ОСОБА_3 на постанову слідчого СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження направлено до розгляду до Оболонського районного суду м. Києва.
Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 01 вересня 2020 року справу передано судді ОСОБА_4 .
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 18 грудня 2020 року задоволено заяву слідчого судді ОСОБА_4 про самовідвід справу передано на повторний авто розподіл.
Протоколом повторного автоматичного визначення слідчого судді від 21 грудня 2020 року справу передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .
Десять скарг ОСОБА_3 , що містяться в матеріалах справи, за своїм текстом є повністю ідентичними. В обґрунтування поданих скарг ОСОБА_3 зазначає, що в провадженні Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві перебували матеріали кримінального провадження за №00001017 від 12.10.2018 року. На чисельні його звернення про надання копії оскаржуваної постанови про закриття провадження під №14 від 21 грудня 2019 року за ознаками складу передбаченими ч.1 ст.256 КК України, він не отримав ні відповідь, ні її копію.
Посилаючись, що ним подано велику кількість скарг на бездіяльність органів досудового розслідування, які не виконують чисельні ухвали слідчих судів, просить скасувати оскаржувану постанову посилаючись на її невмотивованість, не дослідження органами досудового розслідування усіх обставин.
В судове засідання учасники кримінального провадження не з?явилися, повідомлялися належним чином засобами електронного зв`язку.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження №00001017 від 12.10.2018 року, в яких міститься оскаржувана постанова про закриття провадження, приходить до наступного.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Статтею 303 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування може бути оскаржено рішення, слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.
Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Крім того, згідно ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Також у ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Як видно з матеріалів скарги та досліджених судом матеріалів, які на підставі запиту надіслано на адресу Оболонського районного суду м.Києва від 22 жовтня 2020 року №14987/125/53-2020, в у провадженні Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві перебували матеріали кримінального провадження за №00001017 від 12.10.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, крім іншого, передбаченого ч.1 ст.256 КК України.
Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 16 січня 2019 року задоволено скаргу ОСОБА_3 та зобов`язано уповноважених посадових осіб Державного бюро розслідувань внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості за заявою ОСОБА_3 від 02 січня 2019 року про вчинення кримінального правопорушення за ознаками складу злочину, передбаченого, зокрема ст.256 КК України та надати останньому витяг з ЄРДР (а.с.237 том4).
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 лютого 2019 року внесено відомості за заявою ОСОБА_3 за фактом вчинення кримінального правопорушення. Передбаченого ч.1 ст.256 КК України. ( а.с.238, том 4).
За результатами досудового розслідування, старший слідчий СВ Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві 21 грудня 2019 року виніс постанову про закриття кримінального провадження по окремим епізодам за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.151, ч.1 ст.256 КК України.
Слідчий суддя, аналізуючи доводи поданих ОСОБА_3 скарг про невмотивованість прийнятого рішення невідповідність положенням КПК України рішення слідчого про закриття провадження, в частині окремого епізоду за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.256 КК України, враховує наступне.
Частиною 2 статті 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Згідно ст.ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.
Тобто, повнота дослідження кримінального провадження означає встановлення всього кола фактичних обставин, що можуть суттєво вплинути на рішення у кримінальному провадженні; використання такої сукупності доказів, яка обґрунтовує зроблені висновки як такі, що не залишають місця сумнівам.
Неупередженість означає пізнання органами, що ведуть процес, обставин кримінального провадження у точній відповідності з дійсністю, неупередженість їх у збиранні, перевірці та оцінці доказів, безсторонність щодо всіх учасників процесу та інших осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, оскільки на прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого покладається обов`язок надати доказам належну правову оцінку за правилами ч.1 ст.94 КПК, та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
У відповідності до положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Із норм ст.26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
У той же час, відповідно до вимог ст.110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Відповідно до положень ст.94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
У свою чергу, слідчий, під час досудового розслідування, зобов`язаний детально та всебічно перевірити доводи особи, що подала таку заяву.
Із положень ст.83 КПК України слідує, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Зокрема, практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справ є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі «Олександр Ніконенко проти України», «Мута проти України», «Карабет та інші проти України»).
Проте, слідчим суддею досліджено оскаржувану постанову про закриття кримінального провадження, в частині окремого епізоду за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.256 КК України, в якому лише єдиною правовою підставою закриття кримінального провадження зазначено закінчення строку досудового розслідування.
За положенням статті 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.256 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину.
Згідно положення ч.1,2 ст.219 КПК України, строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження. Строк досудового розслідування з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня повідомлення особі про підозру становить: у кримінальному провадженні щодо злочину невеликої або середньої тяжкості, становить дванадцять місяців.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за заявою ОСОБА_3 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.256 КК України 01 лютого 2019 року.
Отже, на час прийняття оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження 21 грудня 2019 року у кримінальному провадженні №00001017 від 12.10.2018 року, за правовою кваліфікацією ч.1 ст.256 КК України, строк досудового розслідування, передбачений ст..219 КПК України не закінчився.
Суд приходить до переконання, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження вказаним нормам КПК України не відповідає, крім вищезазначеного, не мотивована, в ній відсутня оцінка кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, тобто суб`єктом оскарження не надано обґрунтовані відповіді на питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.
Тобто, з оскаржуваної постанови слідує, що вона не містить достатніх відомостей, які б свідчили про те, що вимоги КПК України було виконано належним чином та надано необхідну правову оцінку усім обставинам в сукупності, що свідчить про те, що встановлена, на даний час, органом досудового розслідування сукупність доказів, якою обґрунтовуються зроблені ним висновки, не може вважатися такою, що не залишає місце сумнівам, а наявність останніх (сумнівів) не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року /ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України/.
За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга підлягає задоволенню, а постанова слідчого скасуванню для відновлення досудового розслідування та його проведення у загальному порядку.
Керуючись ст. ст. 214, 306, 307 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про закриття кримінального провадження від 21 грудня 2019 року в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.256 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001017 від 12.10.2018 року - задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві про закриття кримінального провадження від 21 грудня 2019 року, в частині кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.256 КК України, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00001017 від 12.10.2018 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1