Справа № 490/9113/20
н/п 1-кп/490/849/2020
Центральний районний суд м. Миколаєва
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003374,відомості про яке внесено 01.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань з угодою про визнання винуватості від 15.12.2020 року, укладену між прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , звідносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Возсіятське, Єланецького району, Миколаївської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст.384 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

17 грудня 2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003374,відомості про яке внесено 01.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань з угодою про визнання винуватості від 15.12.2020 року, укладену між прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Згідно обвинувального акту, поданого до суду, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, а саме у неправдивому повідомленні про вчинення злочину, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України - введення в оману уповноважений орган.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що 15.12.2020 між прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , було укладено угоду про визнання винуватості.

За умовами вказаної угоди обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст.384 КК України і сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначене покарання за ч. 1 ст. 383 КК України у вигляді обмеження волі строком на 3 роки, за ч. 1 ст. 384 КК України у вигляді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворго покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 роки. Застосувати ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки. Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу пробації, повідомляти про зміну місця проживання і періодично з`являтись в орган пробації для реєстрації.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні підтримав укладену угоду про визнання винуватості від 15.12.2020 року та просив її затвердити, призначивши обвинуваченому ОСОБА_4 узгоджене покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст.384 КК України визнає повністю, із узгодженою мірою покараня згоден, цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. ч. 4, 6, ст. 474, ч. 2 ст. 473 КПК України, які йому були роз`яснені судом в ході підготовчого судового засідання. Обвинувачений підтвердив, що укладення угоди з його боку було добровільним. Також ОСОБА_4 надав суду пояснення, в яких повністю підтвердив обставини, викладені у пред`явленому йому обвинуваченні.

Захисник підтримала думку прокурора та просила затвердити угоду про визнання винуватості від 15.12.2020 року, укладену між прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0003374.
Суд, вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання ОСОБА_4 винуватості від 15.12.2020 року, виходить із наступного.

У відповідності до п.1 ч.3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди з поверненням кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468 - 475 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладено угоду між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, крім іншого, може бути укладено у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.
Згідно ст. 472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;умови угоди не відповідають інтересам суспільства, а також очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Згідно до положень ч. 1 ст. 470 КПК України прокурор при вирішення питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний врахувати такі обставини: ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб, характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпечення швидкого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень, наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявлені чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити наступні відомості, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Так, судом встановлено, що згідно до обвинувального акту ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст.384 КК України, а саме у неправдивому повідомленні про вчинення злочину, а також введення в оману уповноважений орган.

Разом із тим, диспозиція ч.1 ст. 383 КК України передбачає кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому, дізнавачу або органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, а ч.1 ст. 384 КК України - завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.

Таким чином, у порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, в обвинувальному акті не зазначено кваліфікацію дій обвинуваченого.
Пунктом 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19.12.1989 у справі «Камасінскі проти Австрії» № 9783/82, п. 79). Крім того, Суд констатував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 25.03.1999 у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п.52).

При цьому, виходячи із змісту наданого суду обвинувального акту, вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод прокурором не були виконані належним чином.

За такого, судом вбачається, що угода про визнання винуватості від 15.12.2020 року укладена між прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 нвідповідно до п. 1 ч. 7 ст. 474 КПК України затвердженню не підлягає, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003374,відомості про яке внесено 01.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, необхідно повернути прокурору.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 7,8,9, 91,291, 314, 371, 372 КПК України, суд-
УХВАЛИВ:
У затвердженні угоди про визнання винуватості від 15.12.2020 року, укладену між прокурором прокурором Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 затвердженню не підлягає, а обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003374,відомості про яке внесено 01.12.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст.384 КК України - відмовити.
Обвинувальний акт, складений у зв`язку із укладенням вказаної угоди під час досудового розслідування обставин кримінального провадження № №0003374 - повернути прокурору.
Ухвала оскарженню не підлагає.

Суддя ОСОБА_1