ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/262/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
Справа № 707/2615/18 Категорія: ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддів за участю секретаряОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5
прокурора обвинуваченого потерпілого захисникаОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_9 ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого

визнано невинуватим та виправдано за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду від 08 березня 2018 року на квадроцикл марки «БМВ» синього кольору, 6 патронів калібру 9 мм, автомат ППШ з написом «АУ 1616» з магазином, реєстратор марки «Oltec HDVR-88АVH-PROF» (помилково зазначена назва «Digitial»).
Процесуальні витрати у справі в сумі 4004 грн. 00 коп. за проведення судових експертиз віднесено за рахунок держави.
Вирішена доля речових доказів відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у тому, що він, в період часу з 05.02.2018 по 12.02.2018, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, шляхом відчинення дверей проник до будинку, що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно, умисно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом демонтажу викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_9 , а саме: енергопакет (металопластикове вікно) марки «Glas Trosch ENplus» розміром 517*1161 вартість якого згідно товарного чеку ФОП ОСОБА_11 № 157 від 25.11.2018 становить 3300 гривень, енергопакет (металопластикове вікно) марки «Glas Trosch ENplus» розміром 419*1018 вартість якого згідно товарного чеку ФОП ОСОБА_11 № 157 від 25.11.2018 становить 2700 гривень, двоє металопластикових дверей вартість яких згідно товарного чеку № 157 ФОП « ОСОБА_11 » від 25.11.2018 становить 6000 гривень та дві металеві хвіртки вартість яких згідно товарного чеку № 157 ФОП « ОСОБА_11 » від 25.11.2018 становить 10000 гривень, після чого з місця вчинення злочину з викраденим зник, чим завдав потерпілому матеріального збитку на загальну суму 22000 гривень.
Органами досудового розслідування умисні протиправні дії, ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло.
Він же, повторно, в період часу з 08.02.2018 по 27.02.2018 точної дати в ході досудового розслідування не встановлено перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, шляхом відчинення вікна, проник до будинку, піднявся на горище звідки викрав чуже майно, а саме: відеореєстратор марки «Oltec HDVR-88A VH-PROF», вартість якого згідно висновку експерта № 8/885 від 21.11.2018 могла становити 1500 гривень, що на праві власності належить ОСОБА_12 , після чого з місця вчинення злочину з викраденим зник, чим завдав потерпілій матеріальної шкоди на вищезазначену суму.
Органами досудового розслідування умисні протиправні дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно.
Він же, повторно в період часу з 08.02.2018 по 27.02.2018 точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, шляхом відчинення вікна проник до приміщення гаражу за вищевказаною адресою звідки незаконно заволодів транспортним засобом, а саме: квадроциклом марки «БМВ» потужністю 125 к.с., синього кольору, вартість якого згідно висновку експерта № 8/411 від 11.04.2018 могла становити 17200 гривень, що на праві приватної власності належить ОСОБА_12 , який вивів через ворота гаражу та з місця вчинення злочину з викраденим зник, чим завдав потерпілій матеріального збитку на вищезазначену суму.
Органами досудового розслідування умисні протиправні дії, ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно з проникненням у приміщення.
Він же, в невстановлений в ході досудового розслідуванні час та місці, незаконно придбав, а саме: знайшов один предмет схожий на кулемет, який незаконно, умисно переніс до місця свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав на підлозі біля ліжка в спальній кімнаті будинку, без передбаченого законом дозволу. Так, 07.03.2018 в період часу з 19 год. 10 хв. по 21 год. 03 хв. в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 на підлозі біля ліжка в спальній кімнаті будинку виявлено та вилучено один предмет схожий на кулемет, який відповідно до висновку експерта № 1/838 від 28.03.2018 є нарізною вогнепальною зброєю, являється 7,62-мм пістолетом-кулеметом зразка 1941 року конструкції Шпагіна (ППШ-41) промислового виробництва СРСР, промисловий № … НОМЕР_1 , в конструкцію якого саморобним способом внесені зміни шляхом вкорочення ствола, саморобного ремонту прицільних пристроїв та комплектації деталями від різних екземплярів зброї із номерами: НОМЕР_2 спускова коробка; АЦ 1616 ложа із рукояткою та прикладом; НОМЕР_3 магазин, в наданому на експертизу вигляді 7,62-мм пістолет-кулемет ППШ-41, промисловий № … НОМЕР_1 , придатний для здійснення пострілів при створенні спеціальних умов стрільби: ручного досилання патрону в патронник та видалення стріляної гільзи.
Він же, в невстановлений в ході досудового розслідуванні час та місці, незаконно, без передбаченого законом дозволу придбав, а саме: знайшов шість предметів схожих на набої, які незаконно, умисно переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав в шухляді столу, розташованому у вітальній кімнаті будинку. Так, 07.03.2018 в період часу з 19 год. 10 хв. по 21 год. 03 хв. в ході обшуку домоволодіння АДРЕСА_1 в шухляді столу, розташованому у вітальній кімнаті будинку виявлено та вилучено шість предметів схожих на набої, які відповідно до висновку експерта № 1/837 від 27.03.2018 п`ять патронів з маркуванням «S&B 9 mm P.A. Blanc», та один патрон з маркуванням «YAS GLD PAK 9 mm» являються боєприпасами, надані на експертизу патрони придатні до стрільби при цьому кулі, володіють достатньою вражаючою здатністю для заподіяння людині небезпечних для життя або смертельних ушкоджень.
Органами досудового розслідування умисні протиправні дії, ОСОБА_8 кваліфіковано за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України незаконне придбання, зберігання, вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.
Судом першої інстанції, дотримуючись принципу презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, встановленого ст. 17 КПК України, виправдано ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України.

Виправдовуючи ОСОБА_8 , районний суд виходив з презумпції невинуватості, необхідності тлумачення всіх сумнівів на користь обвинуваченого та обґрунтування висунутого обвинувачення виключно на підставі належних, допустимих та достовірних доказів, оскільки стороною обвинувачення не доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи його незаконним та необґрунтованим просив скасувати через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України та призначити йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі, за ч.1 ст.263 КК України 4 роки позбавлення волі, за ч.2 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається на те, що, розглядаючи кримінальне провадження, суд першої інстанції упереджено підійшов до оцінки протоколу огляду місця події від 13.02.2018 та помилково зазначив, що в якості понятих були залучені сини потерпілого.

Поза увагою суду залишились покази потерпілого ОСОБА_9 , який надав послідовні покази з приводу крадіжки його майна. доказів, на яких ґрунтується обвинувачення і висновок про недоведеність вини обвинуваченого побудовано виключно на показах обвинуваченого та доводах захисника.

Суд необєктивно оцінив покази свідка ОСОБА_13 , яка здавала в оренду гараж обвинуваченому, та в якому надалі виявили метало пластикові вікна, двері та хвіртки, при цьому обвинувачений не зміг пояснити звідки вони з`явились в гаражі.

Судом не оцінено сукупність доказів по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_12 , які доводять причетність обвинуваченого до вчинення злочину.

Також звертає увагу на безпідставність висновків суду про недоведеність вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто незаконного поводження зі зброєю та боєприпасами.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Виходячи із змісту положень ст.62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 1950) та ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється при умові, коли в ході судового розгляду винність особи у вчиненні злочину доведена об`єктивними доказами, одержаними законним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановления вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 p., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Виправдувальний вирок, згідно норм ч.1 ст.373 КПК України ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.
Вказані вимоги закону районним судом при постановлені вироку щодо Стратієнка виконані в повному об`ємі.

Провівши у кримінальній справі стосовно ОСОБА_8 за клопотанням прокурора повторне дослідження доказів, колегія суддів приходить до висновку про недоведеність вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України.
Згідно зі ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
За приписами ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. За положеннями ч. 4 ст.17 КПК України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь цієї особи.
З матеріалів кримінального провадження, вбачається, що судом першої інстанції було повно, всебічно і об`єктивно досліджено обставини кримінального провадження, та на підставі сукупності правильно оцінених доказів з точки зору достатності для ухвалення обвинувального вироку, всупереч доводам апеляційної скарги прокурора, зроблено висновок про недоведеність вини ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України, що є підставою для його виправдання за цим законом про кримінальну відповідальність.
При цьому суд у своєму рішенні проаналізував кожен доказ, на який посилався орган обвинувачення і дав їм належну оцінку з точки зору відносності, допустимості та достатності.
З таким висновком суду погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Так, по епізоду таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, а саме: енергопакет (металопластикові вікна), металевих хвірток та двох метало пластикових дверей, орган обвинувачення крім іншого в основу доведеності винуватості Стратієнка поклав протокол огляду місця події від 13.02.2018 року за адресою: АДРЕСА_2 , яким встановлено місце вчинення злочину та виявлено слід низу взуття, понятими у вказаному протоколі зазначені ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які є синами потерпілого ОСОБА_9 .
Відповідно до абзацу 3 частини 7 статті 223 КПК України визначено, що понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.
За таких обставин колегія суддів немає сумнівів щодо визнання даного доказу недопустимим.
Показання потерпілого ОСОБА_9 лише підтверджують факт зникнення з будинку металопластикових вікон та дверей, проте жодним чином не вказують на вчинення крадіжки саме ОСОБА_14 .
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що впізнання предметів, а саме вікна, двері та хвіртки були надані для огляду потерпілому ОСОБА_9 в поліції, де він ключами здійснював перевірку чи підходять вони до замків дверей, а лише після того з ним проводились слідчі дії, що є істотним порушенням вимог ст.229 КПК України.
Місцевий суд об`єктивно оцінив покази свідка ОСОБА_13 , яка здавала в оренду гараж обвинуваченому, та в якому надалі виявили метало пластикові вікна, двері та хвіртки. Однак, як зазначила сама свідок ОСОБА_13 працівники поліції після проведення обшуку близько чотирьох разів приїжджали до її гаражу та мали до нього доступ. Крім того жодним процесуальним документом видані ОСОБА_13 речі (металопластикові вікна, двері та хвіртки) не вилучено.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно зробив висновок про визнання недопустимим як доказ винуватості постанову про визнання вказаних предметів речовими доказами від 28.11.2018 року та протоколи пред`явлення речей для впізнання від 28.11.2018 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Згідно ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
У відповідності до ч. 2 ст. 86 КПК України недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

По епізоду крадіжки майна у ОСОБА_12 , а саме: квадроцикла «БМВ», двох плазмових телевізорів та відеореєстратора, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про визнання недопустимим доказом протоколу пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 12 листопада 2018 року за участю потерпілої ОСОБА_12 .

Як убачається з матеріалів кримінального провадження під час обшуку від 07.03.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 була присутня потерпіла ОСОБА_12 . Тобто, потерпіла під час обшуку бачила вилучені речі, а саме квадроцикл синього кольору та відео реєстратор і лише після цього з нею проводились слідчі дії, а саме впізнання речей, що є істотним порушенням норм КПК України.
Також, згідно показів свідка ОСОБА_17 , який був допитаний в суді першої та апеляційної інстанції, пояснив що працює в поліції і в березні 2018 року перебував в районі вулиць Хіміків Сурікова м.Черкаси коли помітив квадра цикл синього кольору, який був в орієнтуваннях як викрадений. Поїхав за ним, потім його випустив з виду і по слідах на снігу виявив двір в який він заїхав, потім проїхали по слідах до гаражного кооперативу з якого він виїхав та знайшли гараж. Після чого повідомили райвідділ поліції, знайшли власницю гаража і з її участю в гаражі провели обшук де виявили зброю та ще якісь речі, точно вже не пам`ятає. Хто саме був за кермом квадроцикла він вказати не може бо не бачив ту особу зблизька.
Інші докази надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_14 , такі як: протокол огляду місця події від 27.02.2018 року за адресою: АДРЕСА_3 , яким встановлено місце скоєння злочину, вилучено сліди пальців рук, сліди взуття, слід транспортного засобу; висновок експерта № 8/411 від 11.04.2018 року, яким встановлена вартість викраденого квадроцикла «БМВ» 17200 грн. станом на лютий 2018 року не підтверджують, що саме ОСОБА_14 вчинив крадіжки даного майна. Знаходження квадроцикла в дворі в якому він не є власником, де проживають інші особи, відсутність на знайденому квадроциклі слідів, які б свідчили, що саме ОСОБА_14 його викрав та ним керував, свідків які б могли вказати, що бачили обвинуваченого під час чи безпосередньо після вчинення злочину не встановлено, а сам факт виявлення квадроцикла в дворі, за місцем проживання обвинуваченого в якому він не є власником (співвласниками є інші особи), та проживають і інші особи не може свідчити що даним квадроциклом заволодів саме ОСОБА_8 .

По епізоду незаконного поводження зі зброєю та боєприпасами, колегія суддів погоджується з висновками районного суду з приводу обґрунтованості визнання протоколу обшуку від 07.03.2018 року недопустим доказом.

Так, обшук домоволодіння на підставі ухвали слідчого судді Соснівського районного суду м.Черкаси проводився за адресою: провул. Промисловий, 12 м. Черкаси, однак як встановлено в судовому засіданні, обшук повинен проводитися за реєстрацією обвинуваченого ОСОБА_14 , а саме: по АДРЕСА_4 .
Співвласниками домоволодіння де проводився обшук за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до копії технічного паспорту є: ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , яким належить по частині кожній (а.к.п.14-17). Однак з паспорту обвинуваченого ОСОБА_14 вбачається місце реєстрації АДРЕСА_4 . Проте, матеріали справи не містять будь-яких даних про існування окремого домоволодіння за вказаною адресою.
Докази на підтвердження винуватості Стратієнка, а саме протокол обшуку приміщення гаражу кооперативу «Сирена», який належить ОСОБА_13 , ухвалу слідчого судді Соснівського районного суду від 08 березня 2018 року, якою наданий дозвіл на проведення обшуку, ухвалу про накладення арешту на речі вилучені під час даного обшуку від 08 березня 2018 року, висновок експертизи №1/834 від 22.03.2018 року, якою встановлено, що вилучений пістолет марки «ПМР» є травматичною зброєю, виходять як за межі доказування у даній справі так і за межі пред`явленого обвинувачення та не можуть слугувати доказами вини обвинуваченого у даній справі по суті пред`явленого обвинувачення.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що на підтвердження обставин, передбачених ст. 91 КПК України, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, щодо винуватості обвинуваченого, обґрунтованих доказів, які не викликають сумнівів, стороною обвинувачення надано не було, а покази потерпілих лише вказують на викрадення у них речей, однак не свідчать про вчинення злочинних діянь саме ОСОБА_14 .
Доводи апелянта про однобічність та неповноту судового розгляду є безпідставними, оскільки в апеляційній скарзі прокурора не наведено жодного доказу, який би не був досліджений судом, і на який є посилання в обвинувальному акті, або про дослідження якого заявляв прокурор в суді першої інстанції.
Дослідивши докази обвинувачення, суд дав їм вірну оцінку, і визнав недостатніми для постановлення обвинувального вироку.
Не наведено таких доказів і в апеляційній скарзі. Вона за своїм змістом не відрізняється новизною, в ній наведені лише докази, які вже були досліджені судом першої інстанції та отримали його вірну оцінку.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи також є необґрунтованим.
Прокурор в своїй апеляції посилається на докази, які були предметом дослідження суду першої інстанції, а також апеляційного суду, але вказані докази не є об`єктивними доказами винуватості ОСОБА_14 у вчиненні злочинів в яких він обвинувачується, і на їх підставі неможливо постановити обвинувальний вирок щодо ОСОБА_14 , про який просить прокурор в апеляційній скарзі.
Доводи прокурора про істотні порушення судом першої інстанції кримінального процесуального закону є безпідставними. В апеляційній скарзі прокурора не наведено жодного порушення процесуального закону судом, і такі порушення вимог КПК України, які б тягли скасування виправдувального вироку по справі відсутні.
За таких обставин, при відсутності підстав для скасування виправдувального вироку щодо ОСОБА_14 , відсутності об`єктивних та безспірних доказів для постановлення обвинувального вироку за даним обвинуваченням стосовно ОСОБА_14 та вичерпності можливості для отримання нових доказів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції не підлягає скасуванню.
Таким чином, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши часткове повторне дослідження доказів, колегія суддів приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування не надано достатніх, отриманих в законний спосіб доказів, які б у своїй сукупності доводили винуватість Стратієнка в інкримінованих злочинах.
Так у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Sраіn» від 6 грудня 1998 р. (п.146) Європейський Суд з прав людини встановив, що «принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29 червня 1990 року із змінами «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.
Коли зібрані по справі докази не підтверджують причетність обвинуваченого в інкримінованих злочинах і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Згідно ст.404 КПК України, судові рішення суду першої інстанції перевіряються апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би тягли за собою безумовне скасування судового рішення, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,
ухвалила:

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року про виправдання ОСОБА_8 у вчиненні

кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення судового рішення.

Головуючий суддя

Судді