ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/297/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши 15 жовтня 2020 р. у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду матеріали за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2020 р.,

В С Т А Н О В И Л А:
Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та застосовано запобіжний захід - тримання під вартою із визначенням розміру застави в сумі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме 105 100 грн. із покладенням на нього відповідних обов`язків у випадку її внесення.

Датою закінчення дії ухвали зазначено 23 год 59 хв. 19 листопада 2020 року.

Не погодившись з рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи обґрунтованість рішення слідчого судді в частині обрання запобіжного заходу, зазначає, що судом не в повній мірі враховано обставини кримінального правопорушення, майнового стану підозрюваного та даних на його особу при вирішенні питання про розмір застосованої застави.

Просить ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 24.09.2020 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування строком на 60 днів.

Визначити розмір застави в сумі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 630 600 грн.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання,

роботи або навчання;

- утриматись від спілкування з особами, які являються підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, підозрюваного та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення.

На підставі ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється, обвинувачується особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримані належним чином.

Так, 22 вересня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Як вбачається з наданих матеріалів, досліджених в суді першої інстанції та перевірених в суді апеляційної інстанції, в провадженні СУ ГУНП в Тернопільській обл. здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000243 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Наявними матеріалами встановлено, що прокурор звернувся з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в сумі 630 600 грн., посилаючись на те, що у січні 2019 року в ОСОБА_10 виник злочинний умисел, направлений на отримання незаконних доходів на постійній основі шляхом придбання, зберігання з метою збуту та збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - канабісу (марихуани) у м. Тернополі особам, схильним до їх вживання. Усвідомлюючи незаконність такої злочинної діяльності та небезпеку її викриття правоохоронними органами, ОСОБА_10 , бажаючи отримувати власну матеріальну вигоду, керуючись корисливим мотивом, вступив у злочинну змову з рядом осіб, серед яких і ОСОБА_7 та інші невстановлені слідством особи, щодо безконтактного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу - марихуани /канабісу/ із використанням мережі Інтернет, мессенджера «Telegram», псевдонімів у ньому «Муткарь» - « ОСОБА_11 » - « ОСОБА_12 » - « Муткарь оператор» - «Кура Муткарь 1», « ОСОБА_13 2», за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Почали купувати вказані наркотичні з метою збуту у групи невстановлених осіб, які постачали їх за допомогою послуг TOB «Нова Пошта» у місто Тернопіль з інших населених пунктів України з метою їх подальшого збуту споживачам. Безконтактний спосіб придбання, зберігання з метою збуту та збут особливо небезпечного наркотичного засобу полягав у залишенні його в певному місці шляхом так званих «закладок», а обмін інформацією у виді текстових повідомлень та графічних файлів між учасниками групи, а також із замовником наркотичного засобу, здійснювався за допомогою мережі Інтернет та месенджера «Telegram». Зокрема, особам, які виявили бажання придбати особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс /марихуану/, у месенджері «Telegram» надсилались текстові повідомлення, у яких містилась інформація про те, що для придбання наркотичного засобу необхідно відправити грошові кошти на номера системи прийому платежів « EasyPay». Після цього споживачі наркотичних засобів, оплативши вартість наркотичного засобу, надсилали у месенджері «Telegram» користувачам під псевдонімом « ОСОБА_14 » - « ОСОБА_11 » - « ОСОБА_12 » - « Муткарь оператор» - « ОСОБА_13 1», « ОСОБА_13 2», за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 », а саме фотографію чеку підтвердження зарахування грошових коштів на вказані номера системи прийому платежів « ІНФОРМАЦІЯ_3 », і після цього споживачам наркотичного засобу від користувачів месенджеру «Telegram» під псевдонімами « ОСОБА_14 » - « ОСОБА_11 » - « ОСОБА_12 » - « Муткарь оператор» - « ОСОБА_13 1», « ОСОБА_15 », за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 » надсилалась інформація із місцем, де можна отримати особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс /марихуану/ у вигляді «закладки», тобто вказувалась адреса та додавались фото з конкретним місцем «закладки». Дані «закладки» містили в собі особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс /марихуану/, яка розміщалась у паперовому згортку або в поліетиленовому пакеті із застібкою, магнітом (або без нього) та обмотувалась клейкою стрічкою.

Таким чином, протягом січня 2019 року по теперішній час групою осіб, до яких входить і ОСОБА_7 , всупереч закону здійснювався збут особливо небезпечного наркотичного засобу особам, схильним до їх вживання.

Згідно вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною 1 цієї статті.

В даному випадку колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, який відноситься до категорії тяжких злочинів, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати останнього у вчиненні вищезазначеного злочину, підтверджуються сукупністю доказів та матеріалів, доданих до клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також приймається до уваги, що у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обгрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування. Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу, тож апеляційні вимоги сторони захисту в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Також, як убачається з рішення Європейського суду з прав людини „Подвезько проти України пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, недостатньо самого факту застосування цього заходу згідно з національним законодавством - він також повинен бути необхідним за конкретних обставин. На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «c» пункту 1 статті 5 Конвенції має відповідати вимозі пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, в якому здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення.

У справі «Смірнови проти Росії» (п. 59) ЄСПЛ зазначив, що в досудовому звільненні особі може бути відмовлено через доведеність таких основних підстав, як: ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. у справі «Штеґмюллер проти Австрії»); ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесу здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 р. у справі «Вемгофф проти Німеччини»); вчинення ним подальших правопорушень (рішення ЄСПЛ від 10 листопада 1969 р. «Мацнеттер проти Австрії») або спричинення ним порушень громадського порядку (рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 р. у справі «Летельєр проти Франції»).

Крім того, ЄСПЛ визнав допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою наявність з боку підозрюваного таких загроз як перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину. Проте й у цих випадках ЄСПЛ наголошує на тому, що наявність відповідних ризиків, які слугують підставою тримання підозрюваного під вартою, повинна бути доведена в кожному конкретному випадку.

Таким чином, перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів з урахуванням практики Європейського суду з прав людини вважає доведеними наступні ризики: переховування від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_7 , усвідомлюючи невідворотність призначення покарання у вигляді реального позбавлення волі у випадку доведеності вчинення протиправного діяння може покинути територію області, знищити, приховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на інших підозрюваних у зазначеному кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень на свою користь, оскільки зазначені правопорушення вчинені за попередньою змовою групою осіб, в тому числі ОСОБА_7 , знаходячись на свободі, може інформувати та скеровувати дії та показання осіб, які також причетні до вчинення кримінальних правопорушень, однак на даний час ще не затримані; продовжувати вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, оскільки інкриміновані йому правопорушення вчинені за попередньо розробленим злочинним планом, за попередньою змовою групою осіб, тобто існує стійкий, відпрацьований механізм їх вчинення.

Відповідно, колегія суддів вважає, що доводи поданого клопотання слідчий суддя в цій частині правильно визнав обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують.

Отже, застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення волі можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Аналізуючи вищенаведені обставини у сукупності, колегія суддів доходить висновку про те, що вони свідчать про неможливість усунення ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлених щодо ОСОБА_7 у менш обтяжливий спосіб, та вважає, що в даному випадку клопотання прокурора про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 на даному етапі досудового розслідування запобіжного заходу у виді тримання під вартою дійсно підлягало задоволенню, що правильно зазначив слідчий суддя місцевого суду, і застосування наразі жодного з більш м`яких запобіжних заходів не буде ефективним та доцільним.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

При цьому, виходячи з прецедентної практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб виключити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Згідно ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти до розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Враховуючи ступінь тяжкості інкримінованого підозрюваному ОСОБА_7 кримінального правопорушення, обставини його вчинення, майновий та сімейний стан підозрюваного, суспільний резонанс, оскільки дані кримінальні правопорушення пов`язані з розповсюдженням на території Тернопільської області наркотичних засобів, що негативно впливає на здоров`я населення, значний прибуток, отриманий групою підозрюваних від їх продажу та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що застава у визначених п. 3 ч.5 ст.182 КПК України межах, яку визначив слідчий суддя місцевого суду, не здатна забезпечити виконання підозрюваним вказаних у ст. 194 КПК України обов`язків, у зв`язку із чим, керуючись абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, вважає обгрунтованою апеляційну скаргу прокурора в частині збільшення визначеного розміру застави , яка була б достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, у звязку з чим колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити клопотання прокурора і визначити заставу 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді на підставі п. 2 ч. 3 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 409 КПК України - скасуванню з постановленням нової ухвали апеляційного суду, якою слід задовольнити клопотання прокурора та застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 листопада 2020 р. з визначенням розміру застави - 420 400 грн..

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 309, 407 ч. 3 п. 1, ч.1 418, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 вересня 2020 р., задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 24 вересня 2020 р. відносно ОСОБА_7 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити частково.

Застосувати у відношенні підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 листопада 2020 р. включно.

Визначити розмір застави у сумі 420 400 грн., що становить 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за умови внесення якої ОСОБА_7 слід негайно звільнити з-під варти.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Тернопільського апеляційного суду р/р UA 0082849, МФО 820172, код отримувача 42261572, Банк одержувача Державна казначейська служба України у м. Київ.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 виконувати обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- утриматись від спілкування з особами, які являються підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді