справа №619/4177/20
провадження №1-кс/619/979/20
Ухвала
Іменем України

25 вересня 2020 року Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

установив:

ОСОБА_3 22.09.2020 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у якій просить зобов`язати уповноважених осіб Дергачівського ВП ГУНП у Харківській області внести до ЄРДР відповідні відомості за поданою ним заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, посилаючись на те, що 17.09.2020 ним до Дергачівського ВП ГУНП у Харківській області була подана заява про вчинення кримінального правопорушення, але до теперішнього часу всупереч вимог ч. 1 ст. 214 КПК України не внесені відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та не розпочате розслідування.
ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, у наданій заяві просить розгляд скарги проводити без його участі, скаргу підтримує.

Представник Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить підпис відповідальної особи про отримання повідомлення.

Перевіривши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у її задоволенні, виходячи з наступного.

17.09.2020 ОСОБА_3 звернувся до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області з заявою (повідомленням) про злочин.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено право заявника оскаржити бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як встановлено п. 1 Розділу 2 Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, до Реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 ст. 2 КК України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 КК України встановлено, що саме злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Відповідно до ст. 7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Системний аналіз вищезазначених положень закону, дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Тобто, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину) і саме такі фактичні дані мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Аналізуючи норми ст.ст. 214, 303 КПК України, які свідчать про те, що предметом судового контролю судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, тобто така заява, як передумова для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні, має містити достатні дані про наявність в описаній заявником події ознак кримінального правопорушення.

На думку заявника ОСОБА_3 , викладених ним у заяві від 17.09.2020, в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст. 166 КК України, оскільки йому стало відомо, що у родину, у якій проживає його син ОСОБА_5 можливо є інфікований на COVID-19, у зв`язку з чим він звернувся до останньої про надання такої інформації, але йому було відмовлено. Крім того, сім`я ОСОБА_6 почала ремонт даху, що нарає сина на небезпеку.

З огляду на вищенаведене і з урахуванням того, що заявник не зазначає у своїй заяві об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, а також самостійно робить висновки про неправомірність дій ОСОБА_4 , тому не вбачається порушення закону та підстав для внесення до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, про які вказує у своїй скарзі ОСОБА_3 .

Відтак, в заяві відсутні факти та твердження заявника щодо існування обставин, які б свідчили про наявність в діях зазначеної нею особи складу злочину, передбаченого ст. 166 КК України.

Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Європейського суду з прав людини

(Рішення Суду "Артіко проти Італії" (Artico c. Italie) від 13.05.1980), не гарантується захист теоретичних і ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до пункту 29 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Павлюлінець проти України» від 6 вересня 2005 року суд повторює, що право на порушення кримінальної справи проти третьої особи як таке не гарантується Конвенцією (Kubiszyn v. Poland, ухвала від 21 вересня 1999 року, заява № 37437/97). Таким чином, твердження скарги є несумісною ratione materiae з положеннями Конвенції і підлягає відхиленню відповідно до пунктів 3 та 4 статті 35 Конвенції.

Отже скаржнику не належить право на порушення кримінальної справи проти певної особи, в тому числі і внесення відомостей до ЄРДР щодо вчинення злочину певною особою, а також у нього відсутнє право на реєстрацію повідомлення про злочин за бажаною ним кваліфікацією дій особи за диспозицією КК України, оскільки право на кримінально-правове переслідування конкретної третьої особи із обраною самостійно кваліфікацією скаржнику не гарантується положеннями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини.

Як вже зазначалося, відповідно до приписів ч. 1 ст. 2, п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 1 та п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, однією із обов`язкових умов для внесення відомостей до ЄРДР є виявлення діяння, яке містить ознаки складу злочину, передбаченого особливою частиною КК України. Внесення до ЄРДР короткого викладу обставин, які вказують на наявні в діянні ознаки складу злочину, підтверджує обґрунтованість початку досудового розслідування.

З урахуванням викладеного, підстави для зобов`язання уповноважених осіб Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області виконати вимоги ч. 1 ст. 214 КПК України і внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення в ЄРДР за заявою ОСОБА_3 від 17.09.2020 відсутні, тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про відмову у задоволенні скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Проте, Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України № 4-р(ІІ)/2020 від 17 червня 2020 року (справа № 3-180/2018(1644/18)) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Керуючись ст. ст. 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

постановив:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1