ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2397/20 Справа № 205/3478/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001571 від 14 травня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року щодо
ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,
за участю:
секретаря ОСОБА_7 ,
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченої - ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_11 , -
В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001571, внесеному до ЄРДР 14 травня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Мотивуючи прийняте рішення, суд посилався на невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України. При цьому, суд вказав, що у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а також до усталеної практики ЄСПЛ, ОСОБА_6 не висунуто обґрунтоване та зрозуміле обвинувачення у вчиненні інкримінованого їй злочину, оскільки в обвинувальному акті викладені обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а також зазначена правова кваліфікація злочину, інкримінованого обвинуваченій, але не відображені всі елементи складу злочину, у вчинені якого вона обвинувачується, а саме: не встановлена та не розкрита належним чином як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 4 ст.190 КК України; не вказано місце, а також час вчинення злочину та не зазначено, що такі дані неможливо встановити. Разом з цим, суд зазначив, що в обвинувальному акті відсутнє сформульоване органом досудового слідства обвинувачення, а саме не зазначені всі його елементи: подія (час, місце, спосіб) вчинення кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета його вчинення тощо, що призводить до порушення прав особи на захист та до неможливості вирішити в підготовчому судовому засіданні питання щодо підсудності зазначеної справи саме Ленінському районному суду м.Дніпропетровська, тому обвинувальний акт повернуто прокурору.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу скасувати та направити обвинувальний акт до суду першої інстанції на нове підготовче судове засідання.
Обгрунтовуючи свої вимоги прокурор посилається на незаконність та необгрунтованість судового рішення через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. На думку прокурора, вимоги до обвинувального, визначені ст. 291 КПК України, при складені обвинувального акту було дотримано в повному обсязі. Так, прокурор вказує, що суд, повертаючи обвинувальний акт з підстав відсутності в ньому зазначення події злочину та посилаючись на практику Верховного суду та Європейського суду, вийшов за межі ст. 291 КПК України, та наперед почав з`ясовувати обставини події злочину, наявність доказів, їх належність та допустимість, не взявши до уваги, що ці обставини мають бути досліджені під час судового слідства, з вивченням зібраних доказів, та в подальшому надання їм оцінки у нарадчій кімнаті. Разом з цим, прокурор зазначає, що питання неможливості встановлення підсудності справи, є порушенням положень статті 32 КПК України. Також звертає увагу, що в Ленінському районному суді м.Дніпропетровська вже здійснюється розгляд іншого обвинувального акту щодо ОСОБА_6 за ознаками ч.ч. 1, 2 ст. 190 КК України, за аналогічним фактом, про що достовірно відомо суду, та з огляду на ці обставини вважає, що ухвала підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурорів, які апеляційну скаргу підтримали, представника потерпілої, який підтримав думку прокурора, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення скарги, та перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 314 КПК України, у підготовчому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 291 КПК України визначено вимоги, яким повинен відповідати обвинувальний акт, до яких, зокрема, належить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Виходячи з наведених вимог закону, обвинувальний акт повинен містити саме ті обставини, які прокурор вважає встановленими, та які з позиції сторони обвинувачення, у відповідності з вимогами ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню під час судового розгляду.
Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених відомостей про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, тощо. При цьому, обвинувачення повинно бути конкретним, без будь-яких суперечностей та зрозумілим, з метою уникнення порушення права обвинуваченого на захист і це визначено як національним законодавством, так і рішеннями Європейського суду з прав людини.
Колегією суддів встановлено, що обвинувальний акт вказаним вимогам закону не відповідає, а тому висновки суду щодо необхідності його повернення є обґрунтованими.
Як видно з обвинувального акта, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому в особливо великих розмірах.
Разом з цим, із викладених в обвинувальному акті фактичних обставин убачається, що ОСОБА_6 інкримінується, що вона у період часу з березня 2014 року по грудень 2018 року отримала від ОСОБА_10 грошові кошти частками на загальну суму 585 500 гривень, спричинивши потерпілій шкоду в особливо великих розмірах, що становить більше ніж 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Між тим, в обвинувальному акті щодо ОСОБА_6 , як при викладенні фактичних обставин кримінального провадження, так і при формулюванні обвинувачення, не вказане чітко місце, час та спосіб вчинення інкримінованих її дій, які кваліфіковані за ч. 4 ст. 190 КК України, та не зазначено і про неможливість їх більш точного встановлення.
Окрім того, суб`єктивна сторона шахрайства характеризується прямим умислом і корисливим мотивом.
Разом з цим, всупереч вимогам п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України формулювання обвинувачення не містить зазначення мотиву вчинення ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а також, якими саме частками нею було отримано майно, що належало ОСОБА_10 - грошові кошти на загальну сумму 585500 гривень, що є предметом доказування та впливає на визначення правильної кваліфікації дій обвинуваченої.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що органом досудового розслідування в обвинувальному акті не викладено тих обставин, які у відповідності з вимогами ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що унеможливлює призначення судового розгляду, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність акта вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.
При цьому, колегія суддів наголошує, що ст. 338 КПК України хоча і передбачає зміну обвинувачення у суді, однак залишає це право за прокурором.
Разом з цим, доводи прокурора про те, що в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська вже здійснюється розгляд іншого обвинувального акту щодо ОСОБА_6 за аналогічним фактом, та питання підсудності цього обвинувального акту не може викликати сумнівів, не заслуговують на увагу, оскільки, відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд провадження проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали та не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_5 -залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2020 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарження не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3