Справа № 635/4160/20
Провадження № 1-в/635/98/2021
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 січня 2021 року селище Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
прокурор ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 засуджений за вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 січня 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням та просить застосувати до нього умовно-дострокове звільнення, відповідно до ст. 81 КК України, з застосуванням ч. 2 ст. 84 КК України посилаючись на те, що він засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі; початок строку покарання - 30 листопада 2017 року; кінець строку покарання 30 листопада 2021 року. З 18 березня 2018 року відбуває покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)», де характеризується позитивно; дотримується норм, що визначають порядок та умови відбування покарання; виконує законні вимоги адміністрації установи, роботи з благоустрою установи; працевлаштований днювальним. Працювати на підприємстві установи не має можливості за станом здоров`я, а саме має наступні захворювання: ВІЛ ІІІ клінічна стадія (з 29 серпня 2018 року); туберкулома гр. 5,1, бронхіальна астма, хронічний бронхіт. На думку засудженого, вказані обставини у сукупності свідчать про його виправлення та готовність до законослухняного соціально-орієнтованого життя на волі у колективі повноправного члена суспільства.

Прокурор в судовому засіданні проти умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_4 заперечував, посилаючись на те, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Представник державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

ОСОБА_4 подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, заслухавши прокурора, розглянувши заяви представника державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» та засудженого, дослідивши матеріали особової справи ОСОБА_4 встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Дніпропетровськ, громадянин України, має середню освіту, неодружений, не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 1990 року за ч. 2 ст. 140 КК України до 1 року 6 місяців виправних робіт з утриманням 15% заробітної плати; вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 13 квітня 1995 року за ч. 2 ст. 141, ст. 46-1 КК України до 3 років позбавлення волі з відстрочкою виконання вироку на 2 роки; вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 18 квітня 1996 року за ст. 17, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 81, ст. 86-1, ст.ст. 44, 42 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений 28 листопада 2001 року за відбуттям строку покарання; вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 14 травня 2004 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ст. 69, ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 289, ст. 69, ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнений 12 лютого 2011 року за відбуттям строку покарання; вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 06 вересня 2011 року за ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі; вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2011 року за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнений 07 червня 2013 року за відбуттям строку покарання; вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2014 року за ч. 2 ст. 263 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 березня 2017 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі; вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 січня 2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі.

Початок строку покарання 30 листопада 2017 року. Кінець стоку покарання 30 листопада 2021 року.

За даними характеристики на засудженого, ОСОБА_4 з 23 липня 2019 року відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)». За час відбування покарання характеризувався посередньо, стягнень не має; для стимулювання правослухняної поведінки заохочувався адміністрацією установи 1 раз; працевлаштований до промислової зони установи, залучається до безоплатних робіт з благоустрою території установи; до праці ставиться сумлінно, проявляє розумну ініціативу. За висновком характеристики ОСОБА_4 за час відбування покарання не довів своє виправлення, застосування до нього ст. 81 КК України не доцільно.
Статтею 81 КК України, зокрема частинами 1 і 2 передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом вказаного кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 84 КК України, особа, яка після вчинення злочину або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого злочину, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Перелік захворювань, які є підставою для представлення в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбуття покарання, затверджений Міністерством охорони здоров`я України 21 квітня 1992 року.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли дальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків. Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань. Відповідно до Інструкції про порядок медичного обстеження засуджених, які страждають тяжкими хворобами, та представлення на них матеріалів у суди про звільнення від дальшого відбуття покарання, затвердженої Міністерством внутрішніх справ України 13 травня 1992 року, медичне обстеження таких засуджених здійснюють спеціальні лікарські комісії.

Згідно пункту 6 розділу VI Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2014 року за № 990/25767, з урахуванням результатів медичного огляду засудженого лікарсько-консультативна комісія негайно складає висновок про медичний огляд засудженого щодо наявності захворювання, визначеного Переліком захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, за формою, наведеною в додатку 13 до цього Порядку.

Як вбачається з матеріалів справи засуджений відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину, характеризується посередньо, за час відбування покарання в ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» не мав жодного заохочення за сумлінну поведінку та ставлення до праці, а оголошена 15 липня 2020 року адміністрацією установи подяка лише з метою стимулювання правослухняної поведінки засудженого; працевлаштований до промислової зони установи та за даними довідок про працевлаштування та про заробітну плату ОСОБА_4 працював у період з вересня 2018 року до квітня 2019 року; у січні 2020 року; травні-червні 2020 року, тому вказані обставини не є цілком переконливими для суду, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Комінтернівського районного суду міста Харкова від 25 січня 2018 року і що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, тому відсутні передбачені ст. 81 КК України підстави для застосування до ОСОБА_4 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та суд відмовляє в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення.

Також відсутні підстави для застосування до ОСОБА_4 ч. 2 ст. 84 КК України, оскільки наявні у засудженого захворювання не відповідають Переліку захворювань, які є підставою для представлення в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбуття покарання, затверджений Міністерством охорони здоров`я України 21 квітня 1992 року.

Таким чином, суд повністю відмовляє ОСОБА_4 в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.
Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя ОСОБА_1