Справа № 357/4787/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2020 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області:

у складі: головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 міста Біла Церква Київської області, кримінальне провадження за № 0002688 від 14.09.2019 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква, Київської області, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 14.12.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області: ОСОБА_4 ,

захисник-адвокат: ОСОБА_5 ,

обвинувачений: ОСОБА_3

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення злочину проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин за наступних обставин.
13.09.2019 о 00 год. 28 хв. ОСОБА_3 , знаходячись на подвір`ї квартири АДРЕСА_2 , де діючи умисно повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом вільного доступу викрав з поверхні столу, що зліва біля вхідних дверей до вказаного будинку, прилад для куріння «IQOS», модель «A 1503», білого кольору, вартістю 1 169,10 грн., належний потерпілому ОСОБА_6 .
Після чого ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 1 169,10 грн.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який будучи допитаним в судовому засіданні ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, розкаювався та пояснив, що дійсно він 13.09.2019 приблизно о 00 год. 28 хв., знаходячись на подвір`ї біля будинку, де мешкає його знайомий ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , викрав з поверхні столу, що зліва біля вхідних дверей до вказаного будинку, прилад для куріння «IQOS», який належить потерпілому ОСОБА_6 .Після цього з місця вчинення злочину зник. В судовому засіданні ОСОБА_3 просив суворо не карати, зазначив, що викрадене майно повернув потерпілому.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення просив суд визнати недоцільним дослідження доказів у частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю, зазначив, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має, просив призначити покарання останньому згідно закону.
Так, у порядку ст. 325 КПК України, вирішено питання про можливість розгляду провадження без потерпілого, так як з урахуванням думки учасників судового провадження, є можливим за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, у світлі норм ст. 91 цього ж Кодексу, а претензій майнового характеру він не має.
Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального провадження, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, тих, що стосуються вирішення питання про долю речових доказів, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченої, у відповідності до положень Кримінального кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за вище встановлених обставин.
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Аналіз норми статті 185 КК України свідчить про відповідальність за таємне викрадення чужого майна.
Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої знаходилося майно, що викрадається.
З аналізу норми статті 185 КК України вбачається, що крадіжка визнається закінченим злочином з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо).
Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна, місця, з якого воно було вилучено, та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд.
Таким чином суб`єктивна сторона вказаного злочину характеризується наявністю у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном, і корисливим мотивом.
З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки останній вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.
Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.
Мотиви призначення відповідного покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; взято до уваги судом дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий за умисний злочин проти власності, на даний час до суду направлено три обвинувальних актів відносно ОСОБА_3 , а також на стадії досудового слідства перебуває кримінальне провадження за ч. 2 ст. 186 КК України, по якому останньому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, неодружений, немає утриманців, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, офіційно не працевлаштований, однак має постійне місце проживання та реєстрації, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Крім цього суд враховує, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають перебувати в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні злочину, її поведінкою під час скоєння злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.
Отже, судом встановлена обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченому - визнання його вини.
Факт відшкодування обвинуваченим ОСОБА_3 завданої шкоди потерпілому, суд не враховує, як добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, оскільки відшкодування шкоди потерпілому, обвинуваченим ОСОБА_3 здійснено після того, як були внесені відомості в ЄРДР та після втручання правоохоронних органів, обвинуваченим був повернутий викрадений прилад для куріння, що не може бути враховане, як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому судом не встановлено, оскільки суд не вбачає підстав для визнання обтяжуючою обставиною рецидив злочину, оскільки, як роз`яснено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про повторність, сукупність та рецидив злочину та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010, якщо рецидив злочину утворює одночасно і повторність, що передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на кваліфікацію, то за ч. 4 ст. 67 КК України суд не може при призначенні покарання ще раз враховувати повторність або рецидив злочину як обставину, що обтяжує покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує позицію прокурора щодо призначення покарання у виді мінімального строку позбавлення волі, а також позицію сторони захисту, яка просила призначити мінімальний строк покарання обвинуваченому.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку про не можливість перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.
Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченої немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.
Запобіжний захід ОСОБА_3 під час досудового слідства не обирався.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до порядку, передбаченого ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Керуючись статтями 368, 371, частиною 2 статті 373 та статтями 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з часу його затримання, після набрання вироком законної вили.

Речові докази по справі, а саме прилад для куріння «IQOS», модель «A 1503», білого кольору, який повернутий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , після набрання вироком законної сили, залишити у останнього, як у власника майна.

DVD+R диск, на якому міститься відеозапис з камер зовнішнього відеоспостереження встановленими за адресою: АДРЕСА_3 , залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження № 0002688 від 14.09.2019, які зберігаються у прокурора.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя: ОСОБА_1