Справа № 344/9143/20
Провадження № 11-сс/4808/171/20
Категорія ст.181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судов ої палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 . Застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, на строк шістдесят днів до 14 вересня 2020 року включно. Покладено на підозрюваного наступні обов`язки: 1) прибувати до визначеної службової особи слідчого, прокурора або суду із визначеною періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками; 5) не відвідувати бари, кафе, ресторани та інші місця, в яких продаються спиртні напої; 6) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон.

Не погодившись з вказаною ухвалою слідчого судді, прокурор Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.07.2020 року та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 ..

Прокурор вважає оскаржувану ухвалу незаконною з підстав істотного порушення вимого кримінального процесуального законодавства та через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішення, фактичним обставинам кримінального провадження.

Вказує, що слідчий суддя при розгляді клопотання належним чином не дослідив підстави обрання запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Зокрема, підставами вважати, що ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, є те, що він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, та усвідомлюючи неминучість покарання може виїхати з населеного пункту, в якому проживає. Підставами вважати, що ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, належних висновків не зробив, повторно підозрюється у вчиненні умисного корисливого злочину.

На думку прокурора, слідчий суддя не врахував дані про особу підозрюваного, який ніде не працює, не навчається та вчинив даний злочин, перебуваючи під адміністративним наглядом, встановленим йому постановою Івано-Франківського міського суду від 09.04.2020 року. Вважає безпідставним посилання суду на наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні документи, що підтверджують вищенаведений факт.

Також вважає невмотивованими твердження суду про те, що прокурором в судовому засіданні не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти встановленим ризикам.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити апеляційні вимоги;

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 заперечили доводи і вимоги апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснювати дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей та інше.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Одним із видів запобіжних заходів у кримінальному провадженні відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.176 КПК України є домашній арешт.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби та який, може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

На думку колегії суддів, слідчий суддя дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.

При цьому, висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри за ч.3 ст. 186 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому перевірці під час апеляційного розгляду не підлягають.

Разом з тим, як під час розгляду слідчим суддею, так і під час апеляційного розгляду прокурором не було доведено наявності обставин, передбачених п. 2, 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відносно доводів апеляційної скарги прокурора щодо можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів звертає увагу на те, що фактів нез`явлення підозрюваного за викликом до органу досудового розслідування та суду в матеріалах, доданих до клопотання не має.

Ризик можливості вчинити новий злочин, або продовжити той, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , слідчий суддя та суд повинен оцінювати з критичного боку, оскільки його існування можливе лише тоді, коли є певна інформація про даний факт та яка повинна мати процесуальне закріплення у виді доказу, однак таких доказів прокурором, ні слідчому судді, ні апеляційному суду, надано не було.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги стосовно того, що ризик втечі підозрюваного підтверджується тим, що йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі строком від чотирьох до восьми років, оскільки для встановлення такого ризику необхідно брати до уваги всі обставини, пов`язані з особою підозрюваного: характеристики, майновий стан, наявність соціальних зв`язків.

Дана позиція відповідає усталеній практиці ЄСПЛ, яку відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 р. суди застосовують при розгляді справ як джерело права. Так, виходячи з аналізу рішень ЄСПЛ можна зробити висновок, що ризик втечі підозрюваного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Штегмюллер проти Австрії» вказав, що застосування до особи обмеження волі можливо лише за наявності ризику неявки підозрюваного (обвинуваченого) на судовий розгляд, або інших ризиків, які мають бути реальними та обґрунтованими, тобто не бути загальними та абстрактними.

За вказаних обставин, слідчий суддя, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, дійшов правильного висновку про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, з чим колегія суддів цілком погоджується.

Під час апеляційного розгляду захисник підозрюваного надала копії документів, що підтверджують: відшкодування ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_10 завданих збитків в сумі 5000 гривень та відсутність претензій до підозрюваного; наявність у ОСОБА_8 місця проживання за адресою АДРЕСА_1 ; перебування ОСОБА_8 у шлюбі з ОСОБА_11 та наявність у підозрюваного малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що застосований слідчим суддею до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту виявився дієвим та останнім не порушувалися покладені на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України. Зокрема, підозрюваний ОСОБА_8 прибув в дане судове засідання на розгляд апеляційної скарги прокурора. Прокурор під час апеляційного розгляду не заперечував те, що процесуальна поведінка підозрюваного за час його перебування під домашнім арештом відповідала вимогам закону.

Враховуючи те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу, колегія вважає, що наявні на даний час обставини та факти свідчать про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту підозрюваного з покладенням на нього додаткових обов`язків достатньою мірою забезпечить необхідний баланс між правами та інтересами підозрюваного та інтересами досудового розслідування.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 176-178,181,194,198,376,404,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2020 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_8 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5