Справа № 500/5331/18
Провадження № 1-в/946/156/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
про приведення вироку у відповідність до нового закону

24 листопада 2020 року м. Ізмаїл

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізмаїл Одеської області подання Ізмаїльського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області (далі орган з питань пробації) у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001103 від 04.05.2018 р., про приведення вироку у відповідність до нового закону відносно
ОСОБА_3 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїла Одеської області, українки, громадянки України, із середньою освітою, маючої на утриманні малолітню дитину 2014 р.н., не одруженої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , такої, що не має судимості в силу ст. 89 КК України»,

засудженої вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2019 року за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК) і з призначенням покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік; за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців позбавлення волі, звільненої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК строком на три роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК,
учасники судового провадження: прокурор ОСОБА_4 , засуджена ОСОБА_3 , представник персоналу органу пробації ОСОБА_5 .
Відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття. У даному випадку суд не визнає участь осіб обов`язковою, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про проведення розгляду подання без участі осіб, що не з`явилися.

Суть питання, що вирішується
1.Орган з питань пробації просить суд привести вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.03.2019 року відносно ОСОБА_3 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018 р. №2617-VIII (далі Закон від 22.11.2018 р.) на підставі ч.ч. 1, 3 ст. 5, ч. 3 ст. 74 КК, посилаючись на те, що вказаним Законом від 22.11.2018 р. внесені зміни до санкції ч. 1 ст.185 КК.

Встановлені судом обставини
2.Представник персоналу органу пробації ОСОБА_5 заявою подання підтримала, просила привести вирок у відповідність до нового Закону в частині пом`якшення покарання, призначеного вироком суду.

3.Відповідно до вироку Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.03.2019 р. за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК ОСОБА_3 призначене покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк три роки. В силу ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців. Також на підставі ст. 75 КК ОСОБА_3 звільнена від відбування основного покарання з випробуванням строком на три роки, з покладанням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Мотиви, з яких суд виходив при постановлені ухвали
4.Суд, розглянув подання органу з питань пробації, дійшов висновку, що подання слід задовольнити, та призначене засудженій ОСОБА_3 покарання підлягає приведенню у відповідність до нового Закону.

5.Так, 01 липня 2020 року набрав чинності Закон від 22.11.2018 р., яким до абз. 2 ч.1 ст. 185 КК були внесені зміни, та кримінальна відповідальність за цією нормою частково пом`якшена, а частково посилена, оскільки вилучене покарання у виді позбавлення волі та долучено покарання у виді обмеження волі, але разом з цим підвищений розмір штрафу. А саме встановлено, що таємне викрадання чужого майна (крадіжка) карається штрафом від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

6.За загальним правилом, згідно ч. 2 ст. 4 КК, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Але відповідно до ч. 3 ст. 5 КК, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. За змістом ч. 1 ст. 5 КК закон, що має зворотну дію у часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

7.Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 74 КК, призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

8.Відповідно до ч. 3 ст. 56 КК України громадські роботи не призначаються особам, визнаним особами з інвалідністю першої або другої групи, вагітним жінкам, особам, які досягли пенсійного віку, а також військовослужбовцям строкової служби.

9.Частинами 1,2 ст. 57 КК України передбачено, що покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Виправні роботи не застосовуються до вагітних жінок та жінок, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною, до непрацездатних, до осіб, що не досягли шістнадцяти років, та тих, що досягли пенсійного віку, а також до військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, працівників правоохоронних органів, нотаріусів, приватних виконавців, суддів, прокурорів, адвокатів, державних службовців, посадових осіб органів місцевого самоврядування.

10.Згідно ч. 3 ст. 60 КК України арешт не застосовується до осіб віком до шістнадцяти років, вагітних жінок та до жінок, які мають дітей віком до семи років.

11.Відповідно до ч. 3 ст. 61 КК України обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

12.Засуджена ОСОБА_3 має на утриманні одну дитину, яка не досягла 7-ми річного віку.

13.Враховуючи знаходження на утриманні засудженої дитини, яка не досягла 7 ми річного віку, а також те, що звільнення ж від відбування штрафу, громадських робіт та арешту з випробуванням не передбачено ст. 75 КК України, тому і такі покарання не можуть бути призначені ОСОБА_3 .

14.Таким чином, враховуючи, що засудженій ОСОБА_3 судом призначене покарання за ч. 1 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк один рік, а новим Законом від 22.11.2018 р. кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 185 КК частково пом`якшена, оскільки вилучене покарання у виді позбавлення волі та долучено покарання у виді обмеження волі, то, виходячи з положень ч. 3 ст. 5, ч. 3 ст. 74 КК, призначене засудженій основне покарання за ч. 1 ст. 185 КК підлягає приведенню у відповідність до нового Закону від 22.11.2018 р. в частині пом`якшення покарання. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_3 відноситься до переліку осіб, до яких відповідно до ч. 3 ст. 61 КК покарання у виді обмеження волі не застосовується. Тому, ОСОБА_3 слід визначити за ч. 1 ст. 185 КК більш м`який вид основного покарання у виді виправних робіт на строк два роки із відрахуванням в доход держави у розмірі двадцяти відсотків із заробітку засудженої. На підставі цього ОСОБА_3 слід визначити основне покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК у виді виправних робіт строк два роки із відрахуванням в доход держави у розмірі двадцяти відсотків із заробітку засудженої без зміни змісту самого вироку, у тому числі щодо призначення їй покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, за сукупністю злочинів відповідно до ст. 70 КК, а також щодо звільнення її від відбування основного покарання на підставі ст. 75 КК, з покладанням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

Керуючись ст. 5, ч. 3 ст. 74 КК, ст. ст. 537, 539, 370 372 КПК, суд

УХВАЛИВ:

1.Призначене засудженій ОСОБА_3 вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 березня 2019 р. покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк один рік привести у відповідність до нового закону в частині його пом`якшення, та ОСОБА_3 визначити за ч. 3 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК більш м`який вид основного покарання у виді виправних робіт на строк два роки із відрахуванням в доход держави у розмірі двадцяти відсотків із заробітку засудженої без зміни змісту самого вироку, у тому числі щодо призначення їй покарання за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК, за сукупністю злочинів відповідно до ст.70 КК, а також щодо звільнення її від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК, з покладанням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК.

2.Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

3.Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1