ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді-доповідача ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі матеріали досудового розслідування № 0001128 за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з вищою освітою, офіційно не працевлаштований, місця реєстрації не має, фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2019 року, клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 - було задоволено, та обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави у розмірі триста прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 576300 гривень.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме у вигляді переховування від органів досудового розслідування та суду, у зв`язку з чим 07 липня 2019 року ОСОБА_8 було оголошено у міжнародний розшук з метою затримання та екстрадиції до України; можливого знищення, спотворення, переховування тих предметів чи документів, які ще не вилучені слідством, однак можуть мати доказове значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, оскільки місцезнаходження підозрюваного не встановлено.
Крім того, визначено заставу у розмірі триста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 576 300 гривень.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_8 просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та повністю скасувати ухвалу слідчого судді.
Щодо строку апеляційного оскарження ОСОБА_8 зазначає, що судове засідання було проведене без його участі, про час та місце розгляду клопотання слідчого його не було повідомлено. Вказує, що копія ухвали йому своєчасно не надсилалася та ним взагалі не отримувалась, що на його думку є підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
На думку апелянта, слідчий суддя допустив однобічність та неповноту судового розгляду.
Вказує, що суд при розгляді клопотання слідчого допустив суттєві та істотні порушення прав та свобод громадянина України, передбачених ст. ст. 3, 19, 29, 41 Конституцією України, а також вимог ст.ст. 177, 178, 183, 193КПК України.
Зазначає, що що він не отримував жодного документа або відомостей про здійснення слідчим будь-яких процесуальних дій відносно нього. Вказує, що повідомлення про підозру не було йому вручено. Вважає, що кримінальне провадження відносно нього сфальсифіковано.

У судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_8 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки на адресу вказану в апеляційній скарзі, а саме АДРЕСА_2 , а також шляхом направлення смс-повідомлення на зазначений номер мобільного телефону, про причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року, ОСОБА_8 було призначено адвоката для здійснення захисту за призначенням для проведення окремої процесуальної дії.
Відповідно Доручення для надання безоплатної вторинної допомоги від 28.09.2020 року № 004-0065297, призначено захисника ОСОБА_7 .
У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 , просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати.
Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги підозрюваного, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників процесу, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст. 131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів.
Частиною 4 статті 176 КПК України передбачено, що під час досудового розслідування, запобіжні заходи застосовуються за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або за клопотанням прокурора.
Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується.
Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосовування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Аналіз вказаних норм закону, дає підстави вважати, що запобіжні заходи під час досудового розслідування застосовуються (обираються) слідчим суддею лише щодо особи, яка, відповідно до вимог КПК України має статус підозрюваного.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Частиною 1 статті 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Частиною 1 статті 111 КПК України визначено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Відповідно до ч. 3 ст. 111 КПК України повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.
У главі 11, зокрема, в ч. 1 ст. 135 КПК України визначено, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.
Частиною 7 статті 135 КПК України передбачено, що повістка про виклик особи, яка проживає за кордоном, вручається згідно з міжнародним договором про правову допомогу, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а за відсутності такого - за допомогою дипломатичного (консульського) представництва.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 541 КПК України міжнародна правова допомога - це проведення компетентними органами однієї держави процесуальних дій, виконання яких необхідне для досудового розслідування.
Згідно ч. 1 ст. 548 КПК України запит (доручення, клопотання) про міжнародне співробітництво складається органом, який здійснює кримінальне провадження, або уповноваженим ним органом згідно з вимогами цього Кодексу та відповідного міжнародного договору України, а за його відсутності - згідно з цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 551 КПК України суд, прокурор або слідчий за погодженням з прокурором надсилає до уповноваженого (центрального) органу України запит про міжнародну правову допомогу у кримінальному провадженні, яке він здійснює.
Міжнародним актом для діяльності правоохоронних органів при міжнародному співробітництві є Європейська конвенція про взаємну допомогу у кримінальних справах 1959 року, що була ратифікована Україною 16 січня 1998 року.
Частинами 1,2 статті 1 Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах, ратифікованої із заявами і застереженнями Законом N 44/98-ВР (44/98-ВР) від 16 січня 1998 року), визначено, що Договірні Сторони зобов`язуються надавати одна одній, відповідно до положень цієї Конвенції, якнайширшу взаємну допомогу у кримінальному переслідуванні правопорушень, покарання яких, на момент прохання про надання допомоги, підпадає під юрисдикцію судових властей запитуючої Сторони. Ця Конвенція не застосовується до арешту, виконання вироків або правопорушень, передбачених військовим правом, які не є злочинами відповідно до звичайного кримінального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах, ратифікованої із заявами і застереженнями Законом N 44/98-ВР (44/98-ВР) від 16 січня 1998 року), судові доручення, передбачені у статтях 3, 4 і 5, а також прохання, передбачені в статті 11, надсилаються міністерством юстиції запитуючої Сторони міністерству юстиції запитуваної Сторони і повертаються по тих же каналах.
Статтею 7 Європейської конвенції про взаємну допомогу у кримінальних справах, ратифікованої із заявами і застереженнями Законом N 44/98-ВР (44/98-ВР) від 16 січня 1998 року) чітко закріплено порядок вручення запитуваною Стороною письмових документів, які їй для цього надсилаються запитуючою Стороною в рамках міжнародно-правової допомоги, зокрема, підтвердження вручення письмових документів здійснюється шляхом надання розписки, датованої і підписаної відповідною особою, або заяви запитуваної Сторони про здійснення вручення, в якій зазначається спосіб і дата такого вручення. Той чи інший з цих документів негайно надсилається запитуючій Стороні. На прохання запитуючої Сторони запитувана Сторона відзначає, чи було вручення документів здійснено відповідно до законодавства запитуваної Сторони. Якщо вручення документів не може бути здійсненим, запитувана Сторона негайно повідомляє про це запитуючу Сторону.
Згідно із ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством, аналіз якого свідчить, що унормування кримінальних процесуальних відносин відбувається шляхом чіткого та імперативного визначення процедур, регламентації прав їх учасників для попередження свавільного використання владними органами своїх повноважень і забезпечення умов справедливого судочинства.
Зазначеному імперативному принципу відповідає використана у КПК України вищезазначена законодавча техніка щодо вручення повідомлення особі, яка проживає за кордоном.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги колегія суддів встановила, що в провадженні СВ Шевченківського відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001128 від 13.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
30 травня 2019 року відносно ОСОБА_8 було складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальному правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Повідомлення про підозру відносно ОСОБА_8 за ознаками вчинення останнім злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України направлялось за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , однак особисто вручити ОСОБА_8 повідомлення про підозру не виявилось можливим, у зв`язку з тимчасовою відсутністю ОСОБА_8 за місцем мешкання.
Орган досудового розслідування був позбавлений можливості вручити особисто ОСОБА_8 , або його близьким родичам для передачі повідомлення про підозру ОСОБА_8 . Слідчим були здійснені всі можливі заходи, повідомлення та виклику підозрюваного ОСОБА_8 для проведення слідчих дій до Шевченківського ВП, але незважаючи на належне повідомлення ОСОБА_8 він в зазначений час, ні 14.06.2019 року, ні 18.06.2019 року до слідчого не з`явився та про причини своєї неявки не повідомив.

Постановою слідчого від 07.07.2019 року підозрюваного ОСОБА_8 оголошено в міжнародний розшук та відповідну постанову надіслано до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області для виконання.
Суд апеляційної інстанції не приймає доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 , про те, що повідомлення про підозру відносно нього сфальсифіковано, оскільки останній в своїй апеляційній скарзі не навів доводів в чому саме полягає фальсифікація підозри та в чому її необґрунтованість. Колегія суддів звертає увагу, що зазначені обставини повинні бути досліджені судом під час судового розгляду кримінального провадження по суті.
На даному етапі обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, підтверджується отриманими під час досудового розслідування фактичними даними, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зазначені в клопотанні слідчого та досліджені судом.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, тривалий час за місцем проживання відсутній, виїхав з України, останній усвідомлює свою відповідальність перед законом та тяжкість покарання, що загрожуватиме йому у разі визнання винним, що свідчить про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Згідно із ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, зокрема, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
З ухвали вбачається, що обставини, наведені в клопотанні слідчого, на підставі яких слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевірялись під час судового розгляду у суді першої інстанції.
При вирішенні питання про застосування зазначеного запобіжного заходу, слідчим суддею встановлено доведеність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 особливо тяжкого кримінального правопорушення, можливістю переховування останнього від органів розслідування та суду, у зв`язку з усвідомленням тяжкості покарання, що загрожує у разі визнання його винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні, в сукупності з відсутністю сталих соціальних зв`язків за місцем свого проживання та постійного джерела прибутку. А також те, що 07 липня 2019 року підозрюваний оголошений у міжнародний розшук з метою затримання та екстрадиції до України. Крім того, існує ризик можливого знищення, спотворення, переховування тих предметів чи документів, які ще не вилучені слідством, однак можуть мати доказове значення для встановлення істини у кримінальному провадженні, оскільки місцезнаходження підозрюваного не встановлено.
Ризик переховування підозрюваного ОСОБА_8 підтверджується зібраними та долученими до клопотання слідчого доказами, і слідчим суддею визнано обґрунтованим даний ризик, який вважав достатнім для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що детально було викладено ним в своєму рішенні.
За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя належним чином оцінив в сукупності всі обставини та вірно встановив наявність ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, що в свою чергу унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, окрім виняткового - тримання під вартою, оскільки інший запобіжний захід не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.
Тому твердження апелянта про незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на матеріалах провадження.
Доводи ОСОБА_8 з приводу того, що його його не оголошено у міжнародний розшук, у спосіб визначений діючим законодавством, колегія суддів вважає неспроможними, виходячи з наступного.
Статтею 281 КПК України передбачено, що якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує його розшук.
Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Частішою 6 ст. 193 КПК України передбачено, що, зокрема, підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відсутності підозрюваного є його оголошення у міжнародний розшук.
Таким чином, законом передбачено, що оголошенням в розшук є винесення відповідної постанови, як процесуального документа, а не його направлення до компетентних органів. При цьому, як вірно зазначено слідчим суддею, неспроможними є посилання захисника на Інструкцію про порядок використання правоохоронними органами можливостей НЦБ Інтерполу в Україні в попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, оскільки вона є підзаконним актом та не може суперечити Закону, який має вищу юридичну сулу. Крім того, вказана Інструкція регулює не порядок оголошення розшуку, оскільки такий порядок визначений саме КПК України, а порядок проведення міжнародного розшуку.
З урахуванням конкретних обставин та обсягу слідчих дій, які необхідно виконати у кримінальному провадженні, та виходячи з того, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою здійснено в межах досудового розслідування і не перевищує розумних меж, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», порушень норм міжнародного права та кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено.
Слідчий суддя обґрунтовано та в повній мірі мотивував своє рішення, тому твердження апелянта про необґрунтованість висновків постановленої ухвали, колегія суддів вважає безпідставними.
Інші доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.
Порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування ухваленого слідчим суддею рішення не вбачається.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 422 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2019 року, - задовольнити.
Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2019 року.
Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 липня 2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4