ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/624/20Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНС: 711/4829/20 Категорія: ст. 81 КК України Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого представника ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.07.2020 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання з тих підстав, що він не довів виправлення, а його поведінка та ставлення до праці за весь період відбутого покарання не носять системного характеру та не є такими, що можуть слугувати прикладом для інших засуджених.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить ухвалу суду першої інстанції від 22.07.2020 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його клопотання і, на підставі ст. 81 КК України, звільнити умовно-достроково.

Вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Вказує, що він виправився, не несе загрози та є суспільно безпечним.

Просить врахувати, що має матір похилого віку, яка потребує його допомоги та догляду.

Також просив приймати участь в апеляційному розгляді в режимі відеоконференції.

У зв`язку з оптимізацією ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)», засуджений ОСОБА_7 вибув для подальшого відбування покарання до ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)».

Заслухавши суддю-доповідача, думки засудженого ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги у повному обсязі з наведених в ній підстав, прокурора про законність, обґрунтованість ухвали суду першої інстанції і безпідставність апеляційних вимог засудженого, пояснення представника ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» ОСОБА_8 , вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши над доводами апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 до задоволення не належить.

Статтею 81 КК України передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Таке звільнення може бути застосоване у тому разі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.
Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Судом першої інстанції при розгляді клопотання ОСОБА_7 про звільнення умовно-достроково наведених вимог закону дотримано.
Як встановлено з матеріалів провадження, вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.09.2013 ОСОБА_7 засуджений за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, на 7 років позбавлення волі.
Вироком Апеляційного суду Черкаської області від 12.02.2014 вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 05.09.2013 щодо ОСОБА_7 скасовано в частині призначеного покарання, ухвалено новий вирок, яким останнього засуджено за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на 10 років позбавлення волі.
02.02.2016 ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси зараховано ОСОБА_7 у строк відбутого покарання термін попереднього ув`язнення з 13.02.2013 по 12.02.2014 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Початком строку відбування покарання ОСОБА_7 є 13.02.2013, а кінцевим строком визначено 14.02.2022.
За вироком ОСОБА_7 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України, яке є особливо тяжким.
За наведених обставин, станом на 22.07.2020 - час розгляду судом клопотання про умовно-дострокове звільнення, ОСОБА_7 відбув три чверті строку покарання призначеного вироком Апеляційного суду Черкаської області від 12.02.2014 і передбаченого п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України.
Відповідно до довідки в.о. начальника відділення ВСВПР «Черкаська виправна колонія (№62)» ОСОБА_9 про стягнення та заохочення на засудженого ОСОБА_7 , за час утримання під вартою, останній 6 разів, зокрема, 30.12.2014, 29.05.2015, 22.01.2016, 26.08.2016, 21.12.2016 та 29.03.2019 заохочувався правами начальника установи за дотримання правил поведінки, трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Разом з цим, до засудженого ОСОБА_7 18.02.2016 застосовано стягнення у виді усного попередження за самовільне залишення робочого місця.
Згідно характеристики з місця відбування покарання від 21.07.2020, наданої адміністрацією «Черкаська виправна колонія (№62)», ОСОБА_7 утримуючись в СІЗО м. Черкаси порушень вимог режиму утримання не допускав, до праці не залучався, стягнень і заохочень не мав. За час відбування покарання в ДУ «Черкаська виправна колонія (№62)» характеризується позитивно. Встановлених правил поведінки та розкладу дня установи дотримується, однак допустив порушення встановленого порядку відбування покарання, за що мав стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку і один раз з ним проводилась бесіда виховного характеру за порушення розпорядку дня. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує, але належні висновки для себе робить не завжди. З червня 2014 по лютий 2017 був працевлаштований різноробочим на швейній ділянці виробництва установи. Встановлені змінні завдання виконував за що мав 6 заохочень. На даний час не працевлаштований за відсутністю бажання працювати. Від участі в роботах по благоустрою установи і відділення ухиляється, перекладає їх на інших засуджених, веде пристосовницький спосіб життя. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу за напрямком «Духовне відродження». Зусиль щодо відшкодування коштів за виконавчими листами на користь держави у сумі 6411,50 грн., засуджений не докладає.

Вказана характеристика сумнівів в достовірності занесених в неї даних у колегії суддів не викликає, інших характеристик на засудженого суду надано не було.
Вирішуючи апеляційні вимоги ОСОБА_7 щодо доцільності застосування щодо нього положень ст. 81 КК України, колегія суддів бере до уваги те, що прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Згідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Перевіривши дані про поведінку та ставлення ОСОБА_7 до праці за весь період відбування покарання, колегія суддів враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та дані про його особу в сукупності і приходить до висновку, що саме по собі дотримання умов і порядку відбування покарання, не є достатньо переконливим важелем для ствердження про готовність останнього до самокерованої правослухняної поведінки і доведення ним свого виправлення, з огляду на те, що дотримання порядку та умов відбування покарання в установі є обов`язком засудженого.

Більш того, матеріали провадження містять дані про те, що з моменту ухвалення 24.09.2019 Придніпровським районним судом м. Черкаси судового рішення про відмову у застосуванні до ОСОБА_7 положень ст. 81 КК України з підстав, що він не довів свого виправлення, в його поведінці будь-яких позитивних змін не відбулося. Зокрема, він, як це вбачається з наявної характеристики, не має бажання працювати, ухиляється від участі в роботах по благоустрою установи і відділення, веде пристосовницький спосіб життя та не вживає заходів до погашення заборгованості по виконавчим листам.
Наведені обставини, на переконання колегії суддів, не вказують на те, що процес виправлення ОСОБА_7 досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути доцільним і подальше його виправлення можливе в умовах перебування на волі. Сам факт працевлаштування та успішного виконання трудових обов`язків з подальшим заохоченням, у певний період відбування покарання, не свідчить про виправлення ОСОБА_7 та сумлінне ставлення до праці.

Посилання засудженого на те, що він є суспільно безпечним та має матір похилого віку, яка потребує його допомоги, з урахуванням даних встановлених судом першої та апеляційної інстанції, не можуть бути визнані достатніми підставами для застосування положень ст. 81 КК України.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність, на даний час, підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 , оскільки він своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст.ст. 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 липня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Головуючий

Судді