ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2526/20 Справа № 190/139/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000953
07 грудня 2019 року, щодо

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: м.П`ятихатки
Дніпропетровської області, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 31 серпня 2020 року. Відмовлено в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 щодо зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 .
Мотивуючи ухвалене рішення суд посилався на те, що існують ризики, передбачені п.п.1,2,3 ч.1 ст.177 КПК України, про що свідчить обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні злочину, віднесеного до категорії тяжкого, вчинення злочину відносно неповнолітнього потерпілого в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та зумовлює наявність суспільного інтересу до вчиненого кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та змінити обвинуваченому запобіжний захід на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі.
Свої вимоги захисник обґрунтовує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків, зазначених в клопотанні. Вказує на те, що прокурор безпідставно посилається на ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не було наведено жодної конкретної обставини, жодних конкретних дій ОСОБА_9 , які би підтверджували, що ним здійснюється незаконний вплив на свідків, потерпілого, експертів та інших учасників кримінального провадження. Також, прокурором не було наведено підтвердження того, що мати ОСОБА_9 перебуває за кордоном, тоді як остання з самого початку є присутньою в судових засіданнях. Зазначає, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 в спричиненні саме тяжкого тілесного ушкодження не доведена, що суперечить вимогам ч.2 ст.177 КПК України, де зазначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 , захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 та просили її задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому
ОСОБА_9 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №190/139/20, 03 липня 2020 року в судовому засіданні П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області в порядку ст.331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, що виразилось в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, а саме умисному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та доводи захисників щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.
Так, ОСОБА_9 злочин вчинив відносно неповнолітнього в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, інкримінований йому злочин за ч.1 ст.121 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує йому у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду.
Також, ОСОБА_9 може незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження з метою зміни показів на його користь, оскільки з деякими свідками перебуває у дружніх стосунках, чим буде перешкоджати встановленню істини в даному кримінальному провадженні.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Також, апеляційним судом враховується характер кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, та обвинуваченим і його захисниками в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи захисника ОСОБА_6 про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_9 , та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.
Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що вина обвинуваченого ОСОБА_9 в спричиненні саме тяжкого тілесного ушкодження не доведена, апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК України оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.
Всі викладені захисником апеляційні доводи були об`єктом дослідження судом при продовженні йому строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка. Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, апеляційним переглядом не встановлено.
Підстав для застосування судом до ОСОБА_9 більш м?якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на вищевикладені мотиви.
Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.
Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2020 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ _________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4