ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 628/2973/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1076/21 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне тяжке тілесне ушкодження
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі - ОСОБА_5 ,
за участю прокурора - ОСОБА_6 ,
захисника - ОСОБА_7 ,
розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року у відношенні ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою обвинуваченому ОСОБА_8 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Курилівка Куп`янського району Харківської області, громадянину України, українцю, з середньою спеціальною освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
який органами досудового розслідування обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187, ч.2 ст.121 КК України, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 січня 2021 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вказав на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які існували на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати. При цьому судом враховано, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч.4 ст. 187 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким і особливо тяжким кримінальними правопорушеннями.
В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_8 інший запобіжний не пов`язаний з триманням під вартою.

Апелянт зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, постановлене з грубим порушенням КПК України, без урахування позицій ЄСПЛ з питань обрання, продовження та зміни запобіжного заходу. Разом з тим, клопотання прокурора подано з порушенням п. 20-5 Розділу ХІ Перехідних положень КПК України, оскільки клопотання прокурора надійшло до суду за 3 дні до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Крім того, клопотання прокурора носить формальний характер, зокрема, жодний ризик, заявлений прокурором, ним не доведений, та відсутні докази на обґрунтування цього клопотання. Разом з тим, в мотивувальній частині ухвали, судом не зазначено наявність або відсутність жодного ризику, який на думку суду може впливати на процесуальну поведінку обвинуваченого. Суд посилається виключно на тяжкість злочину, що суперечить вимогам КПК України та практиці ЄСПЛ. Між тим, в оскаржуваній ухвалі не обґрунтована неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що обвинувачений вже знаходився на волі сплачував заставу, проте в незаконний спосіб знову опинився за гратами.
При цьому перебуваючи на волі обвинувачений з`являвся до слідчого та суду за першою вимогою.
Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, який підтримав апеляційну скаргу, а також думку прокурора щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Прокурор обґрунтовує підозру ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, а саме за ч.4 ст. 187, ч.2 ст. 121 КК України, за яке в т.ч. передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, зібраними під час досудового розслідування доказами.
Колегія суддів виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість пред`явленого обвинувачення, суспільної небезпеки злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_8 .
При цьому колегія суддів враховує, що обвинуваченому інкримінується вчинення розбійного нападу, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Крім того ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 неодружений, офіційно не працевлаштований, а отже не має стійких соціальних зв`язків.
Крім того до обвинуваченого раніше застосовувався альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, яка була сплачена обвинуваченим. Проте слідчим суддею Куп`янського міськрайонного суду Харківської області запобіжний захід було змінено на тримання під вартою, а заставу звернуто у дохід держави.
Вказані обставини, зокрема рішення слідчого судді, яким констатовано порушення ОСОБА_8 умов запобіжного заходу, свідчать про існування ризику втечі, поза розумним сумнівом.
Також колегія суддів вбачає існування ризику впливу на свідків з боку обвинуваченого, оскільки як зазначав прокурор під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, справа перебуває в суді першої інстанції на стадії судового розгляду, всі свідки по справі не допитані, а тому з метою отримати покази свідків на свою користь, обвинувачений може вдатися до дій пов`язаних з тиском на них.
Так, свідок ОСОБА_9 в суді першої інстанції заявляла про те, що вона бачила як обвинувачений ОСОБА_8 намагався вплинути на свідка.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо пропуску прокурором встановленого законом строку на подання клопотання про продовження строків тримання під вартою колегія зазначає наступне.
Згідно п.20.5 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України під час досудового розслідування та під час судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.
В той же час кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено таких наслідків пропуску зазначеного строку як не розгляд питання щодо продовження тримання під вартою.
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.
Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року стосовно ОСОБА_8 - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий -

Судді