Провадження № 1-кп/161/186/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 11 серпня 2020 року
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000749 від 08 липня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, Волинської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньо спеціальною освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 , 07.07.2019 року близько 21 години 30 хвилин, перебуваючи на території зони відпочинку на березі річки Серна, що у смт. Рокині Луцького району Волинської області (точної адреси в ході досудового розслідування не встановлено), керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, під час конфлікту, що виник на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс один удар головою в обличчя ОСОБА_8 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді повного травматичного вивиху 1, 2 зуба на верхній щелепі справа, гематоми м`яких тканин верхньої губи справа, поверхневої рани на слизовій оболонці нижньої губи дещо справа, що відповідно до висновку експерта № 499 від 31.07.2019 за ступенем тяжкості травматичний вивих зубів відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили незначну стійку втрату працездатності менше 10%, решта тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_6 своїми умисними протиправними діями, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило незначну втрату працездатності, вчинив кримінальне правопорушення (кримінальний проступок), передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому йому кримінальному правопорушенні (кримінальному проступку) не визнав та показав, що 07.07.2019 року знаходився на території зони відпочинку на березі річки Серна, що у смт. Рокині Луцького району Волинської області, близько 21 години 00 хв. завів мотоцикл та прогазував його. В той момент до нього підбіг потерпілий ОСОБА_9 , почав нецензурно висловлюватись в його сторону, кинув в нього чимось схожим на пляшку, він відхилився, після чого на наніс удар в обличчя в область лівого ока, внаслідок чого він наніс потерпілому удар зовнішньою поверхнею ладоні руки в голову. Повністю заперечує факт нанесення ним потерпілому удару головою. Чітко стверджує, що умисно удару потерпілому ОСОБА_10 він не наносив, а наносив його з метою захисту тобто в стані необхідної оборони, захищаючись від насильства, застосованого потерпілим. Цивільний позов не визнає.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, його винність у інкримінованому йому органами досудового розслідування кримінальному правопорушенні (кримінальному проступку), повністю підтверджується, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.
З показань даних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_8 , вбачається, що він 07 липня 2019 року разом з дружиною, донькою та друзями, відпочивав на території зони відпочинку на березі річки Серна, що у смт. Рокині Луцького району Волинської області. Повертаючись додому, побачив, як обвинувачений ОСОБА_6 сильно прогазував мотоцикл, від чого його донька злякалась та почала плакати. Після чого, він підійшов до обвинуваченого, зробив йому зауваження, щоб той заглушив мотор мотоцикла, на що обвинувачений заглушив мотоцикл, підійшов та наніс йому удар своєю головою в обличчя, від якого у нього випали зуби. Тоді він викликав працівників поліції. Стверджує, що жодних ударів обвинуваченому він не наносив, лише підійшов до нього та зробив зауваження, щоб той заглушив мотоцикл. Цивільний позов підтримав повністю та просив його задовольнити. Щодо міри призначення покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Такі показання потерпілого, судом беруться до уваги, оскільки вони спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо його непричетності до вчинення даного кримінального правопорушення (кримінального проступку), які суд вважає неправдивими та такими, що дані виключно з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення. Такі показання потерпілого об`єктивно підтверджуються іншими здобутими та всебічно, повно дослідженими у справі доказами.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду дала показання, про те, що являється дружиною потерпілого ОСОБА_8 07 липня 2019 року вона з сім`єю та друзями відпочивали на території зони відпочинку на березі річки, що в смт. Рокині, Луцького району. Коли збиралися йти додому, обвинувачений ОСОБА_6 завів свій мотоцикл, який досить голосно працював, від даного шуму її дитина злякалася. Після чого чоловік ОСОБА_8 підійшов до обвинуваченого, зробив йому зауваження, тоді обвинувачений заглушив мотор мотоцикла, підійшов до її чоловіка та вдарив своє головою в обличчя чоловіка, внаслідок удару вибив зуби чоловіку. Після чого, вони з чоловіком викликали працівників поліції, а обвинувачений своїх друзів. На запитання учасників судового процесу відповіла, що будь яких ударів її чоловік обвинуваченому не наносив, розмови між чоловіком та ОСОБА_12 вона не чула, також не бачила, чи в сторону чоловіка чи обвинуваченого хтось щось кидав.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду дала показання, про те, що 07 липня 2019 року вони з чоловіком відпочивали на території зони відпочинку на березі річки, що в смт. Рокині, Луцького району. Чоловік пішов додому першим, а вона ще залишилась. Показала, що бачила обвинуваченого ОСОБА_6 , який стояв біля мотоцикла, та голосно газував ним. Коли вона збиралась іти додому то бачила ОСОБА_14 з дитиною та її чоловіка ОСОБА_15 . Коли обвинувачений голосно вмикав мотор мотоцикла то дитина злякалась, в цей час потерпілий ОСОБА_9 підійшов до обвинуваченого та зробив йому зауваження, внаслідок чого, обвинувачений ОСОБА_6 вдарив своєю головою в обличчя потерпілого, від нанесеного удару обвинуваченим потерпілий виплюнув зуби. На запитання учасників судового процесу відповіла що потерпілий ОСОБА_8 жодних ударів обвинуваченому ОСОБА_6 не наносив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду дав показання, про те, що 07 липня 2019 року він з своєю дружиною та з сином, а також з потерпілим ОСОБА_8 відпочивали на території зони відпочинку на березі річки що в смт. Рокині, Луцького району. Він з сином велосипедом поїхали додому раніше, а дружина ще залишилась відпочивати. Через деякий час, до нього зателефонувала дружина та повідомила, що ОСОБА_10 нанесли удари. Приїхавши на місце, він побачив потерпілого, в нього йшла кров. Вони викликали працівників поліції. На запитання учасників судового провадження відповів, що ще до приїзду працівників поліції, приїхали близько 8-10 хлопців друзів обвинуваченого, один з яких наніс йому удар дубинкою.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду дав показання, про те, що точної дати не пригадує, лише пригадує, що в 2019 року в темну пору доби під час чергування йому на планшет надійшло повідомлення, про те, що на ставках, що в смт. Рокині, Луцького району, сталася бійка. Приїхавши на місце події, до нього підійшов обвинувачений та потерпілий, бачив, що у потерпілого опухла губа, крім того потерпілий повідомив, що у нього вибиті зуби. Тоді він запитав у обвинуваченого та потерпілого чи будуть вони писати заяви, на що останні відповіли, що будуть. Після чого він їх обох доставив в райвідділ поліції та передав слідчому.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду дав показання, про те, що точної дати не пригадує, лише пригадує, що в 2019 році він разом ОСОБА_6 відпочивали на території зони відпочинку на березі річки, що в смт. Рокині, Луцького району, ОСОБА_18 допомагав йому робити зону відпочинку. Зі слів учнів йому стало відомо, що обвинувачений ОСОБА_19 наніс удар потерпілому ОСОБА_20 , однак куди було нанесено удар і який механізм він не бачив. На запитання учасників судового провадження відповів, що самого факту нанесення удару він не бачив, чув лише зі слів учнів. Після вказаної події, приїхало до десяти осіб «байкерів», ніхто нічого не пояснював, викликали працівників поліції. Показав, що бачив, як у ОСОБА_21 йшла кров з обличчя.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду дав показання, про те, що точної дати не пригадує, лише пригадує, що в 2019 році від обвинуваченого ОСОБА_6 надійшло повідомлення, що він знаходиться в смт. Рокині, Луцького району, Волинської області. Приїхавши на вказане місце, він побачив, ОСОБА_6 . Про події, які там відбувалися, він дізнався лише приїхавши на місце. Йому відомо, що ОСОБА_18 хотів виїхати, однак йому зробили зауваження, що його мотоцикл голосно працює. З потерпілим він не розмовляв. Будь яких ушкоджень на тілі ОСОБА_6 він не бачив.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 суду дав показання, про те, що точної дати не пригадує, лише пригадує, що в 2019 році він разом з ОСОБА_24 та ОСОБА_6 відпочивали на території зони відпочинку на березі річки, що в смт. Рокині, Луцького району, ОСОБА_19 підійшов до мотоцикла, оскільки мав їхати в магазин, але мотор мотоцикла заглох, тоді він почав голосно прогазовувати його. В той момент до обвинуваченого підійшов потерпілий - ОСОБА_9 , між ними почалася словесна перепалка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_9 наніс удар правої руки в обличчя ОСОБА_25 , в подальшому обвинувачений ОСОБА_19 встав з мотоцикла та вдарив своєю головою в щелепу потерпілого, після чого обвинувачений ще наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_26 . В той момент потерпілий кричав, що в нього вибиті зуби.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 суду дав показання, про те, що точної дати не пригадує, лише пригадує, що в 2019 році він разом з ОСОБА_28 та ОСОБА_6 відпочивали на території зони відпочинку на березі річки, що в смт. Рокині, Луцького району, ОСОБА_19 підійшов до мотоцикла, оскільки мав їхати в магазин, але мотор мотоцикла заглох, тоді він почав голосно прогазовувати його, від чого дитина потерпілого ОСОБА_21 злякалась та почала плакати. В той момент до обвинуваченого підійшов потерпілий - ОСОБА_9 , між ними почалася словесна перепалка, яка переросла в бійку, під час якої ОСОБА_9 наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_25 , в подальшому обвинувачений ОСОБА_19 встав з мотоцикла та вдарив своєю головою в щелепу потерпілого, після чого обвинувачений ще наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_26 . В той момент потерпілий кричав, що в нього вибиті зуби.

Показання даних свідків суд бере до уваги та вважає його показання, відповідно до ст.85, 86 КПК України, належними та допустимими доказами, оскільки вони підтверджують обставини, що підлягають доказуванню в даному провадженні, а також здобуті, шляхом його безпосереднього допиту в судовому засіданні.

Винність обвинуваченого також стверджується.

Рапортом від 08.07.2019 року, з якого вбачається, що 07.07.2019 року о 22:01 зі служби надійшло звернення ОСОБА_8 , 1978 р.н., про те, що у смт. Рокині невідома особа яка являється власником мотоциклу наніс тілесні ушкодження заявнику.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або іншої події від 08.08.2019 року, з якого вбачається, що 07.07.2019 р. близько 21 год. 30 хв. ОСОБА_6 перебуваючи у зоні відпочинку у см. Рокині, наніс удар головою в область верхньої губи ОСОБА_8 у наслідок чого заподіявши останньому тілесних ушкоджень.

Висновком судово - медичного експерта № 499 від 31.07.2019 року, згідно якого у гр. ОСОБА_8 було виявлено тілесні ушкодження: Повний травматичний вивих 1, 2 зуба на верхній щелепі справа, гематома м`яких тканин верхньої губи справа, поверхнева рана /на момент огляду рубець/ на слизовій оболонці нижньої губи дещо справа. Дані тілесні ушкодження виникли в результаті травмуючої дії тупого предмету, більш детальна характеристика якого не відобразилась в морфології ушкоджень, цілком можливо в час вказаний під експертним та в ухвалі суду, за ступенем тяжкості травматичний вивих зубів відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили незначну стійку втрату загальної працездатності менше 10% в даному конкретному випадку втрата 5 % загальної працездатності/, решта тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. Враховуючи характер та анатомічну локалізацію виявлених у гр. ОСОБА_8 тілесних ушкоджень виключається можливість її виникнення під час падіння з висоти власного зросту.
Дані докази, відповідно до ст. 85, 86 КПК України, суд вважає належними та допустимими, оскільки вони прямо та опосередковано підтверджують обставини, що підлягають доказуванню та мають значення у даному провадженні, а також отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_27 , кожного зокрема, в частині того, що потерпілий ОСОБА_9 наніс удар в обличчя обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки останні являється друзями обвинуваченого ОСОБА_6 , а отже перебуває в дружніх відносинах з останнім та являються зацікавленою стороною у вирішенні даного кримінального провадження.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своєму рішенні «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Також, оцінюючи вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів є достатніми для прийняття рішення по кримінальному провадженню.

Крім того, суд критично відноситься до тверджень обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він умисно удару потерпілому ОСОБА_10 не наносив, а наносив його з метою захисту тобто виключно в стані необхідної оборони, захищаючись від насильства, застосованого потерпілим, з огляду на таке.

При цьому, із роз`яснень, що дані в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 1 "Про судову практику у справах про необхідну оборону" слідує, щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, суди повинні враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини. Якщо суд визнає, що в діях особи є перевищення меж необхідної оборони, у вироку слід зазначити, в чому саме воно полягає.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Особливістю злочину, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони, є специфіка його мотиву, а саме прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у разі необхідної оборони, а й при перевищенні її меж. При цьому, перевищення меж оборони може бути зумовлене й іншими мотивами, наприклад: наміром розправитися з нападником через учинений ним напад, страхом тощо. Проте існування різних мотивів не змінює того, що мотив захисту є основним стимулом, який визначає поведінку особи, яка перевищила межі необхідної оборони. Мотивація дій винного при перевищенні меж необхідної оборони має бути в основному зумовлена захистом від суспільно небезпечного посягання охоронюваних законом прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.36 КК України необхідна оборона це правомірний захист інтересів особи від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання , якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Відповідно до ч.3 ст. 36 КК України перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Тобто, перевищення меж необхідної оборони має місце там, де заподіяна посягаючому тяжка шкода ( смерть або тяжкі тілесні ушкодження) лише за наявності умислу до заподіяння такої шкоди. Водночас сторона захисту стверджувала, що обвинувачений не мав на меті спричинювати тілесні ушкодження потерпілому, а тільки захищалася від посягань потерпілого.

Верховний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо правозастосування ст. 36 КК (справи № 5-31кс14, № 5-34кс14, № 5-125кс15). У цих справах Верховний Суд України зазначав, що сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Протиправність у кримінально-правовому розумінні є однією з ознак злочину поряд із суспільною небезпечністю, караністю, винністю і суб`єктом. Протиправність розуміється як юридичне втілення суспільної небезпечності. В теорії кримінального права загально визнано, що суспільно небезпечне посягання, щодо якого можлива необхідна оборона, - це діяння, що передбачене як злочин однією зі статей Особливої частини КК.

Разом із тим, необхідна оборона не допускається проти правомірних дій інших осіб, навіть якщо ними заподіюється шкода інтересам, що охороняються законом.

Крім того, у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Відтак, як встановлено судом, дійсно потерпілий ОСОБА_8 першим підійшов до обвинуваченого ОСОБА_6 та зробив йому лише зауваження з приводу голосного звуку мотору мотоцикла, однак жодних ударів ОСОБА_25 він не наносив, в цей час обвинувачений заглушив мотор мотоцикла і сам же наніс удар головою потерпілому, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження, що підтверджено показаннями свідків даних в судовому засіданні, які дійсно вказали, що потерпілий жодних ударів обвинуваченому не наносив.

За таких обставин показання обвинуваченого ОСОБА_6 з приводу того, що він, наносячи удар потерпілому ОСОБА_8 діяв виключно у стані необхідної оборони, є суперечливими, не відповідають обставинам справи, здобутим під час досудового розслідування та дослідженим в судовому засіданні доказам, такі покази обвинуваченого суд розцінює як намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення (кримінальний проступок).

Також невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини за ч. 2 ст. 125 КК України суд розцінює як намагання уникнути від кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки вони спростовуються переліченими вище доказами у їх сукупності. Судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 та свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_22 , кожен зокрема, давали логічні та послідовні показання, які суд кладе в основу вироку, при цьому будь-яких підстав у даних осіб оговорювати ОСОБА_6 немає.

Таким чином, оцінюючи за таких умов на предмет достовірності як в сукупності, так і окремо наведені вище дані, які містять письмові докази, висновок експерта, показання потерпілого та свідків суд бере до уваги, крім того, що вказані докази повністю узгоджуються між собою та з іншими наведеними вище документальними доказами, маючи взаємодоповнюючий характер, також і те, що отримані вони з незалежних один від одного джерел.

При цьому жодних сумнівів у правдивості показань потерпілого та свідків у суду не виникає. Оскільки, зокрема, проаналізувавши матеріали кримінального провадження судом встановлено, що показання та пояснення потерпілого, починаючи з повідомлення про злочин, були послідовними, логічними, незмінними та такими, які не дають можливості їх неоднозначного тлумачення. Пояснення потерпілого повністю узгоджуються між собою в деталях щодо обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи: часу, місця, способу вчинення злочину та особи, яка його вчинила. Покази свідків також є послідовними, за своїм змістом відповідають показам потерпілого та дослідженим судом письмовим доказам, тому не викликають у суду сумніву в правдивості.

За таких обставин, провівши всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин даного кримінального провадження, оцінивши сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд поза розумним сумнівом вважає доведеним, що ОСОБА_6 вчинив умисні дії, які виразились у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило незначну втрату працездатності, тому кваліфікує ці його дії за ч. 2 ст. 125 КК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину і тяжкості наслідків, що настали.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин які, відповідно до вимог ст. 66 КК України, пом`якшують покарання ОСОБА_6 , суд не вбачає.

Обставин які, відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд не вбачає.

Поряд з цим, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує інформацію про стан його здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, відомості про те, що він не раніше притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце реєстрації та проживання, не працює, являється особою молодого віку, тому суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, у виді громадських робіт.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

На підставі ст.ст.128, 129 КПК України, ст.ст.1166, 1167 ЦК України цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди слід задовольнити. Стягнути з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_8 22 000 грн. (двадцять дві тисячі) гривень 00 коп. матеріальної шкоди, що підтверджено документально.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 150 (сто п`ятдесят) годин громадських робіт.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 в користь потерпілого ОСОБА_8 22 000 грн. (двадцять дві тисячі) гривень 00 коп. матеріальної шкоди.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: