У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2020 року місто Одеса
Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , розглянувши клопотання представника ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000240 від 17.03.2014 року, за ознаками злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України,-

В С Т А Н О В И В:
Представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси із клопотанням про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0000240 від 17.03.2014 року, за ознаками злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України, мотивуючи наступним.
В обґрунтування свого клопотання представник заявника посилається на те, що СУ ГУНП в Одеській області здійснювалось досудове розслідування №0000240 від 17.03.2014 року, за ознаками злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України. 03.04.2014 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Всі слідчі дії в рамках досудового розслідування проведені. 27.02.2015 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000240 від 17.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.4 КК України на підставі чп.2 ч.1 ст. 284 КПК України, тому варто скасувати накладений арешт. Створені умови тягнуть за собою порушення прав та законних інтересів власника майна, що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.
Заявник до судового засідання не з`явилась, написала заяву про розгляд клопотання за її відсутності, обставини викладені у клопотанні підтримує в повному обсязі.
Прокурор в судове засідання не з`явився, написав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, та вказав на можливість скасування арешту.
Розглянувши клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку про наступне.
Як встановлено в судовому засіданні, арешт на майно було накладено в рамках розслідування кримінального провадження за №0000240 від 17.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.4 КК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Згідно із ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).
Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.
Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року)
Також, стаття 1 Першого протоколу, спрямована на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи , спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський проти Польші» від 22.06.2004 року).
З урахуванням вище наведеного, слідчий суддя приходить до висновку, що справді, за вказаних у клопотанні обставин, подальше застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , не є доцільним оскільки винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000240 від 17.03.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 ч.4 КК України на підставі чп.2 ч.1 ст. 284 КПК України, а тому обмеження особи володінням своїм майном не є об`єктивно необхідним.
Керуючись ст.ст. 170, 173, 174, 309,336,369, 372, 376 КПК України, слідчий суддя, -
У Х В А Л И В:
Клопотання представника ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000240 від 17.03.2014 року, за ознаками злочину, передбаченого ст.190 ч.4 КК України - задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 03.04.2014 року на квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.
Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту його проголошення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1

28.12.2020