Справа № 308/7645/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
з участю прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000473 від 07.02.2020 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Добромиль, Львівської область, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07 лютого 2020 року близько 07 години 06 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи ввіреним йому технічно справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «AUDI», моделі «80», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись зі швидкістю 55,6 км/год., що незначно перевищує максимально допустиму швидкість у межах населеного пункту 50 км/год., по вулиці Собранецька, зі сторони Українсько-Словацького КПП «Ужгород - Вишнє-Нємецьке» у напрямку центру міста Ужгород, та проїжджаючи її перехрещення з вулицею Закарпатська, діючи всупереч вимогам п.п.1.3.; 1.5.; 1.10. «небезпека для руху»; 2.3. «б»; 12.3.; 12.4. та 12.9. б) Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, при під`їзді до регульованого пішохідного переходу на якому перебував пішохід, з моменту виникнення небезпеки для руху, яку він об`єктивно був спроможний виявити, не вжив заходів до застосування своєчасного гальмування, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка в той час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, нехтуючи особистою безпекою, переходила проїзну частину вулиці Собранецька, по пішохідній доріжці регульованого пішохідного переходу, на червоний колір сигналу світлофора, з ліва на право по ходу руху водія ОСОБА_4 , чим самим і створювала небезпеку іншим учасникам дорожнього руху.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому кісток склепіння та основи черепа, забою речовини головного мозку; субарахноїдального крововиливу; переломів ребер справа та зліва; забою легень та серця; перелому 8-го грудного хребця з повним розривом спинного мозку; забійно-рваних ран в лівій лобній ділянці волосистої частини голови; по передній поверхні верхньої третини правої гомілки, синці на шкірних покривах правої орбітальної ділянки та лівої верхньої повіки; садна на шкірних покривах передньо-зовнішньої поверхні правого колінного суглобу; перелому обох кісток правої гомілки. Вказані тілесні ушкодження виникли одномоментно або у швидкій послідовності одне за одним, внаслідок тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частини кузова автомобіля під час ДТП. Дані тілесні ушкодження є прижиттєвими, і стосовно живих осіб згідно п.2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті.
При судово-токсикологічному дослідженні трупної крові гр. ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації 3,21 %0, що стосовно живих осіб, відповідає тяжкому отруєнню алкоголем.
Таким чином, водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. п. 1.3.; 1.5.; 1.10. «небезпека для руху»; 2.3. «б»; 12.3.; 12.4. та 12.9. б) Правил дорожнього руху України, якими визначено:
п.1.3. - Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;
п.1.5. - Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган;
п.1.10 - Терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення:
небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку;
п.2.3. - Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
п.12.3. - У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.;
п.12.4. - 12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
п.12.9 б) Водієві забороняється:
б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 - 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил.
Невиконання водієм ОСОБА_4 вказаних вимог п. п. п. п. 1.3.; 1.5.; 1.10. «небезпека для руху»; 2.3. «б»; 12.3.; 12.4. та 12.9. б) Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, зокрема отриманням гр. ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень, що потягли за собою її смерть.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.286 Кримінального кодексу України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому.
Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, при цьому 17.09.2020 року подала через канцелярію суду заяву про розгляд справи без її участі. В заяві зазначила, що вона не має жодних претензій до ОСОБА_4 та запевняє, що не матиме претензій і в майбутньому. При розгляді справи просить прийняти до уваги, що вона не бажає , щоб ОСОБА_4 було засуджено до реального позбавлення волі. Просить суд прийняти рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та встановити якнайменший іспитовий строк для ОСОБА_4 .
Розглянувши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, доведена повністю.
Оскільки прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечили щодо фактичних обставин провадження, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу останнього.
Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним у обвинувальному акті, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючою ознакою порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, що згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного, який раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався.
Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку, вчинення злочину вперше.
Обставинами, визначеними ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: вчинення злочину щодо особи похилого віку.
За положеннями ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Враховуючи наведене та конкретні обставини провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, його поведінку після вчинення злочину, з урахуванням позиції потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має, відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк з позбавленням права керувати транспортними засобами, із звільненням його від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.
Суд вважає, що призначення обвинуваченому саме такого покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є співмірним протиправному діянню, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Цивільний позов не заявлено.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 368, п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження. У резолютивній частині вироку зазначається у разі визнання особи винуватою рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.06.2020 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у нічний час доби з 21:00 по 07:00 строком до шістдесяти днів. Строк дії ухвали закінчився 20.08.2020 року, включно.
На момент ухвалення вироку, запобіжний захід відносно обвинуваченого не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати у кримінальному проваджені - вартість проведених експертиз у сумі 5002 (п`ять тисяч дві) гривні 55 копійок - стягнути із обвинуваченого на користь держави.
Питання щодо речового доказу вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 377, 394, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, і призначити йому покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.
Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 5002 (п`ять тисяч дві) гривні 55 копійок, з яких: 785,05 грн. - за проведення судової авто-товарознавчої експертизи технічного стану транспортного засобу автомобіля марки «AUDI» моделі «80» реєстраційний номер НОМЕР_1 (висновок експерта №10/93 від 27.02.2020); 785,05 грн. за виконання судової транспортно-трасологічної експертизи (висновок експерта №10/92 від 27.02.2020); 2615,2 грн. за виконання судової фототехнічної експертизи (висновок експерта №10/222 від 10.06.2020) та 817,25 грн. за виконання судової авто-технічної експертизи (висновок експерта №10/223 від 04.06.2020).
Речові докази:
- Автомобіль марки «Audi», моделі «80», реєстраційний номер НОМЕР_1 повернутий його законному володільцю - вважати повернутим за належністю;
-Пластиковий уламок лівого бокового дзеркала автомобіля марки «Audi», моделі «80», синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яке упаковано до спеціального пакету НПУ ГСУ №7153312 та передана на зберігання до камери речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області знищити;
-Матерчата в`язана жіноча шапка сірого кольору, яка упакована до спеціального пакету НПУ ГСУ №INZ2029501 та передана на зберігання до камери речових доказів Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області знищити;
-Запис відеокамер який скопійовано та записано ДВД-Р- диск залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду: ОСОБА_1