судді Київського апеляційного суду ОСОБА_1
у кримінальному провадженні № 11-кп/824/3345/20
за обвинуваченням ОСОБА_2
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2020 обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, повернуто прокурору.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 22.12.2017 вказану ухвалу скасовано та призначено новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.
З ухвалою Київського апеляційного суду від 22.12.2017 не згоден, оскільки, на мою думку, ухвала Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2020 є законною і вмотивованою, а висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 і ОСОБА_3 вимогам закону є обґрунтованими.
Відповідно до п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.
Відповідно до п.5 ч.2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до пункту 3 (а) статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згода на обов`язковість якої надана Верховною радою України, обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення повинен бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення проти нього.
В порушення вимог кримінального процесуального закону України та міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною радою України, у обвинувальному акті не зазначено коли, де та у який спосіб обвинувачені ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заволоділи грошовими коштами місцевого бюджету, не зазначено суть інкримінованого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч.2 ст. 366 КК України. Також в обвинувальному акті не конкретизовано, з чого саме складався розроблений ОСОБА_2 злочинний план та не конкретизована роль кожного з обвинувачених відповідно до розробленого плану, хоча і зазначено, що ОСОБА_3 діяла згідно із відведеної їй ролі у вчиненні злочинів.
Повертаючи обвинувальний акт прокурору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що його зміст не відповідає вимогам кримінального процесуального закону України.
Недотримання вимог закону при складанні обвинувального акту порушує право обвинувачених на захист та унеможливлює виконання головуючим суддею вимог ст.348 КПК України щодо роз`яснення обвинуваченим суті обвинувачення до початку дослідження доказів у судовому засіданні.
Більш того, відповідно до ст.374 КПК України за результатами судового розгляду суд першої інстанції повинен вказати у обвинувальному вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.
З огляду на те, що судовий розгляд здійснюється лише в межах висунутого обвинувачення, суд не вправі виходити за його межі та самостійно доповнювати формулювання обвинувачення описанням обов`язкових елементів певного складу злочину, які не були вказані в обвинувальному акті.
Відтак відсутність цих елементів у обвинувальному акті унеможливлює постановлення судом законного та вмотивованого вироку, який би відповідав вимогам ст.374 КПК України, та робить недоцільним судовий розгляд кримінального провадження на підставі такого обвинувального акту.
Крім того, відповідно до положень ст.ст. 373, 284 КПК України невідповідність обвинувального акту вимогам закону не є підставою для винесення виправдувального вироку або для закриття кримінального провадження.
Отже, процесуально неможливо прийняти законне рішення за результатами судового розгляду обвинувального акту, зміст якого не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Окремо слід зазначити, що відсутність в обвинувальному акті відомостей щодо часу та місця вчинення злочину позбавляє суд можливості правильно визначити підсудність кримінального провадження та строки притягнення до кримінальної відповідальності.
Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор міг усунути недоліки обвинувального акту в судовому засіданні є безпідставними, адже відповідно до ст. 338 КПК України зміна обвинувачення в суді можлива лише після встановлення нових фактичних обставин справи, тобто після дослідження доказів, тоді як право обвинуваченого захищатись у суді від зрозумілого йому обвинувачення повинно бути забезпечене з початкової стадії судового розгляду.
Незалежно від права прокурора змінити обвинувачення за результатами судового розгляду, первинне обвинувачення повинно повністю відповідати вимогам кримінального процесуального закону України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
Вважаю, що апеляційну скаргу прокурора слід було залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2020 без змін.
Суддя ОСОБА_1