Провадження 1-кс/760/7257/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2020 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,-
В С Т А Н О В И В :
Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту майна, а саме арешту з квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування доводів клопотання заявник зазначив, що накладення арешту на квартиру було ініційовано Київською місцевою прокуратурою № 9 в межах здійснення процесуальних дій, пов`язаних із досудовим розслідуванням кримінального провадження №0001082.
Так, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 18.07.2019 у справі № 760/20263/19 було частково задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 9 ОСОБА_6 про арешт майна, й накладено арешт на низку об`єктів нерухомого майна у вигляді заборони їх відчуження. Серед інших об`єктів нерухомого майна арешт було накладено і на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, в обґрунтування клопотання заявник вказує, що значна частина арештів, накладених ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 18.07.2019 у справі № 760/20263/19, вже була скасована Київським апеляційним судом і слідчими суддями Солом`янського районного суду міста Києва.
Окрім цього, адвокат звертає увагу у клопотанні на те, що правомірність права власності ОСОБА_4 була встановлена у межах цивільного судочинства у справі № 760/34774/19, де у Постанові Київського апеляційного суду від 30.09.2020 року зазначається, що процедура державної реєстрації права власності на приміщення № 735/1 секції б будинку по АДРЕСА_2 була правомірною та відбулася у відповідності до вимог законодавства України.
Таким чином, заявник вважає, що арешт на майно є таким, що підлягає скасуванню.
Адвокат у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив розглянути клопотання без його участі.
Вивчивши клопотання, письмові докази, враховуючи позицію сторін, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.
Положеннями ст.7 КПК України визначено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема: змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, та диспозитивності.
Статтею 22 КПК України, встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадження вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.
Судом встановлено, що в провадженні Солом`янського управління поліції ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001082 від 04.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України.
Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 від 18.07.2019 (справа №760/20263/19) в рамках кримінального провадження № 0001082 від 04.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_4 , а саме квартиру АДРЕСА_3 .
Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно зі ст. 174 КК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Під час розгляду клопотання та доданих до нього документів слідчим суддею встановлено, що ухвалою Київського апеляційного суду від 28.02.2020 у справі №760/34306/19 та ухвалою Київського апеляційного суду від 25.03.2019 у справі №760/15422/18 було скасовано арешти нерухомого майна, які були накладені ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 18.07.2019 у справі № 760/20263/19.
З огляду на положення Конституції України та положення Кримінального процесуального кодексу України, квартира, що належить ОСОБА_4 , є об`єктом нерухомості, та за своєю природою і правовим становищем є ідентичною до тих, арешт яких Київським апеляційним судом вже було скасовано в межах справи № 760/34306/19 та 760/15422/18.
Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Між тим, ст.28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Як вбачається з матеріалів справи, доданих до клопотання заявника, протягом досудового розслідування не встановлено, що квартира щодо якої ставиться питання у клопотанні про скасування арешту, яка на праві власності належать ОСОБА_4 є безпосереднім предметом злочину у кримінальному провадженні порушеному за фактом відносно не встановлених осіб ТОВ «АЛЬФА-КАПІТАЛ-БУД», або отримано у власність самим ОСОБА_4 незаконним шляхом.
Отже, відсутні обґрунтовані підстави заборони володільцю нерухомого майна здійснювати право власності, що має в собі три складових - володіння, користування та розпорядження, яке є непорушним. Крім того, слідчим суддею під час розгляду даного клопотання не встановлено обставин, які окремо унеможливлюють реалізацію ОСОБА_4 свого права безперешкодного розпорядження нерухомим майном, зокрема і з огляду на п.10 ст.170 КПК України та те, що між ним особисто і невстановленими особами по кримінальному провадженню не укладались будь-які договори, які були підставою набуття ОСОБА_4 права власності на об`єкт нерухомості.
За встановлених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що майно, яке належить ОСОБА_4 не було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Між тим, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
За таких обставин клопотання про скасування арешту на квартиру, що належать ОСОБА_4 на праві власності, підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 170, 173, 174, 376 КПК України, -
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, задовольнити.
Скасувати арешт квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який був накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 18.07.2019 у справі № 760/20263/19 ( провадження № 1-кс/760/10750/19).
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1