ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/1633/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1751/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 183 КПК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кара Балти Киргизстан, громадянина України, маючого середньо спеціальну освіту, офіційного не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 29 січня 1997 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140, ч. 1 ст. 215-3, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

2) 3 вересня 2010 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 3 роки;

3) 7 листопада 2011 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі. 11 липня 2014 року 2014 року звільнився з Кіровоградської ВК (№6) відповідно до ЗУ «Про амністію»;

4) 21 жовтня 2015 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком на 1 рік;

5) 25 квітня 2016 року Голованівським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України, з урахування ст. 71 КК України до покарання у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнився 8 травня 2019 року з Кіровоградської ВК (№6) по відбуттю покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 листопада 2020 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 листопада 2020 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тяжкістю інкримінованого правопорушення та суворістю покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винним, крім того, врахував, те, що обвинувачений разом з ОСОБА_9 вчинили правопорушення, з застосуванням насильства до потерпілих, також, ОСОБА_7 неодноразово вчиняв тяжкі корисливі злочин та відбував покарання у місцях позбавлення волі, що свідчать про існування ризиків, передбаченого п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що для запобігання ризиків, які встановлені судом, застування більш м`якого запобіжного заходу не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу суду необґрунтованою та незаконною з наступних підстав.

Зазначає, що судом першої інстанції не були враховані важливі обставини, зокрема, те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме, дружину та фактично піклується, утримує двох малолітніх дітей, які хоч і записані на ім`я іншої особи, однак ця особа вже давно померла.

Також зазначає, що дружина обвинуваченого є власницею 1/5 частини житлового будинку, де постійно проживає разом з дітьми та своїм чоловіком ОСОБА_7 .

Крім того, захисник вказує на те, що ОСОБА_7 тримається під вартою вже значний проміжок часу.

Вказує на те, що всі ризики, на які посилається сторона обвинувачення є лише припущенням, вони нічим не підтверджені. Тяжкість самого можливого покарання ніяким чином не може бути сама по собі підставою для обрання особі найбільш суворого запобіжного заходу.

Просить ухвалу суду змінити та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю та покладанням на нього відповідних обов`язків.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подану ним апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, вказавши, що він не погоджується з тим, що судом першої інстанції критично оцінено той факт, що у свідоцтві про народження дітей його дружини записаний в графі «батько» інша особа, оскільки ця особа померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, а тому діти та його дружина перебувають на утриманні обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того, його дружина не заперечує проти того, щоб обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за її місцем проживання.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подану його захисником апеляційну скаргу, просив її задовольнити, без надання додаткових пояснень.

Прокурор у судовому засіданні апеляційного суду просив у задоволенні поданої захисником апеляційної скарги відмовити, вказавши, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КК України продовжують існувати, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 раніше судимий, обвинувачується скоєнні особливо тяжкого злочину у денний час доби. Прокурор вважав, що враховуючи тяжкість покарання, відсутність стійких соціальних зв`язків, інший менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки. Також прокурор висловив заперечення з приводу доводів апеляційної скарги щодо знаходження на утриманні обвинуваченого неповнолітніх дітей.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, суворість покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років із конфіскацією майна, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, факт неодноразового відбування ним покарання в місцях позбавлення волі в минулому, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що обвинувачений ОСОБА_7 має місце проживання, оскільки його дружина є власницею частини житлового будинку не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки не спростовують висновки суду про те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування.

Твердження апелянта з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, а саме, двох малолітніх дітей та дружину висновків суду першої інстанції також не спростовують, оскільки родинні та соціальні зв`язки не є настільки міцними та впливовими на його поведінку, щоб гарантовано забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.
Крім того, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що доказів, які б свідчили, що на утриманні обвинуваченого знаходяться двоє малолітніх дітей не має, оскільки навіть у свідоцтві про народження в графі «Батько» записана інша особа (а.с. 49-50). Жодним чином не підтверджені посилання сторони захисту з приводу того, що дійсно вказані діти перебували на утриманні обвинуваченого, не вказано стороною заходу джерело існування самого обвинуваченого.
Натомість з матеріалів вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що вказує на наявність вкрай високого ризику можливості вчинення інших корисливих злочинів з урахуванням його попереднього кримінального досвіду а також того, що відбувши покарання у вигляді позбавлення волі та звільнившись з установи виконання покарань 08.05.2019 року ОСОБА_7 знову обвинувачується у чиненні 26.04.2020 року спільно з іншою раніше неодноразово судимою особою за вчинення тяжких корисливих злочинів нового особливо тяжкого злочину проти власності.

Посилання захисника на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу обвинуваченого, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, у тому числі, у вигляді цілодобового домашнього арешту, як того вимагає апелянт, не здатний забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

З приводу доводів, що обвинувачений ОСОБА_7 вже значний проміжок часу тримається під вартою, то слід зазначити, що в даному випадку тримання під вартою не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, оскільки кореспондується з характером суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи
Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 28 вересня 2020 року, якою продовжено застосування у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 26 листопада 2020 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 317/1633/20