Справа № 362/600/21
Провадження № 1-кп/362/423/21
ВИРОК
Іменем України
05.02.2021 м. Васильків
Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючої - судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000139 від 04.08.2020, за обвинуваченням
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Васильків Київської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , неодруженого, не працюючого, з середньою освітою, раніше не судимого (в силу ст. 89 КК України),
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,
в с т а н о в и в:
23.07.2020 близько 14:00 год поблизу багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 перебував на дитячому майданчику в дворі вищезазначеного будинку, де у цей час гралися малолітні діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Там на столику помітив мобільний телефон і у нього виник прямий умисел на таємне викрадення цього чужого майна.
Так, ОСОБА_3 скористався тим, що малолітні діти не спостерігають за його діями і непомітно для них взяв з поверхні столика мобільний телефон марки «LG X145» IMEI: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 чорного кольору, що належить ОСОБА_6 та у той час перебував у користуванні її малолітньої дочки ОСОБА_7 . Після скоєного з місця вчинення кримінального проступку зник, при цьому реалізуючи свій прямий умисел, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення за рахунок інших осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків.
Надалі ОСОБА_3 розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на загальну суму 786,67 грн.
Вказані дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка).
Зазначені обставини встановлені органом досудового розслідування і викладені в обвинувальному акті, що підписано прокурором, який звернувся до суду з клопотанням про його розгляд у спрощеному провадженні, не оспорюються обвинуваченим, про що ним подана відповідна заява за участю захисника.
Із заяви обвинуваченого ОСОБА_3 вбачається, що він беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна.
Також у вказаній заяві, що підписана в присутності захисника ОСОБА_8 , зазначено, що обвинувачений ОСОБА_3 ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_6 не заперечила щодо розгляду даного кримінального провадження у спрощеному провадженні, про що наявна відповідна заява.
Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, згідний на розгляд обвинувального акту за його відсутності, а також те, що прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, обвинувачений та потерпіла не заперечують щодо розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, у відповідності до ч. 2 ст. 382 КПК України суд розглядає обвинувальний акт у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Суд, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, дійшов висновку, що подія кримінального проступку мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.
Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_3 вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна.
Відповідно до ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є кримінальним проступком, за місцем проживання скарг на нього немає, раніше не судимий у силу ст. 89 КК України, офіційно не працює.
Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, суд не вбачає.
Отже, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, а у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 185 КК України, які полягають у виконанні обвинуваченим у вільний від роботи чи навчання час безоплатних суспільно корисних робіт, вид яких визначають органи місцевого самоврядування. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції. Суд не знаходить підстав для застосування іншого виду покарання, передбаченого санкцією статті.
Підстави для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався, цивільний позов не заявлявся.
Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Розподіл процесуальних витрат суд вирішує в порядку ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 369-371, 373- 374, 381-382, 394 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк сто годин.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 653,80 (шістсот п`ятдесят три гривні вісімдесят копійок) грн.
Після набрання вироком законної сили речовий доказ-мобільний телефон марки «LG X145» IMEI: НОМЕР_1 , ІМЕІ: НОМЕР_2 чорного кольору, що переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_6 ,- залишити їй у власності.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області, окрім оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.
Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1