Дата документу 21.07.2020
Справа № 501/2012/20
У Х В А Л А
17 липня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника адвоката ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лісне Тарутинського району Одеської області, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
В провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебуває зазначене кримінальне провадження.
ОСОБА_6 висунуте обвинувачення у злочині, передбаченому ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчиненому за таких обставин.
03 грудня 2019 року, приблизно о 20.00 год., в темний час доби, без опадів, при сухому дорожньому покритті, водій ОСОБА_6 , керуючи своїм технічно справним автобусом пасажирським «MERCEDES-BENZ 814D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи при собі відповідний реєстраційний документ на вказаний транспортний засіб, заїхавши на освітлену ліхтарями міського електроосвітлення територію стоянки ТОВ «Аквафрост», яка розташована по вул. Центральній, 1-е, в с. Бурлача Балка м. Чорноморська Одеської області, рухаючись по вказаній стоянці та виконуючи маневрування вліво, тобто повертаючи з боку в`їзду на стоянку у напрямку ліворуч, маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити небезпеку та перешкоду для свого подальшого руху пішохода ОСОБА_5 , яка на той час знаходилась на території даної стоянки, та діючи з необережності у виді злочинної самовпевненості, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не вжив належних і своєчасних заходів, в порушення пункту 12.1. Правил дорожнього руху, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, в порушення пункту 12.2. Правил дорожнього руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не обрав таку швидкість руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, в порушення пункту 12.3. Правил дорожнього руху у виниклій небезпеці для руху та перешкоді у вигляді пішохода ОСОБА_5 , яку він об`єктивно був спроможний виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду зазначеної перешкоди, в результаті чого створив небезпеку для пішохода ОСОБА_5 та допустив наїзд на неї керованого ним автобусу.
В наслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому акроміального кінця лівої ключиці без зміщення відламків, відкритого вивиху таранної кістки в таранно-пятковому зчленуванні правої стопи, відкритого перелому нігтьової фаланги 1-го пальця правої стопи, забою-здавлення м`яких тканин та рваної рани правої стопи, рваної рани правої гомілки в нижній третині, саден в ділянці лівого ліктьового суглобу та обох колінних суглобів. Наслідком вказаних ушкоджень став розвиток у потерпілої: посттравматичної невропатії правого малогомілкового нерва із значно вираженим обмеженням рухів в правому надпятковогомілковому суглобі, що відповідно ст.156 б) таблиці відсотків втрати загальної працездатності в результаті різних травм до «Інструкції про порядок організації та проведення лікарсько-страхової експертизи» (1986 р.) становить 20% постійної втрати загальної працездатності. Вказані ушкодження не були небезпечними для життя, а викликали як тривалий розлад здоров`я строком більше 3-х тижнів так і стійку втрату загальної працездатності менш ніж на одну третину (а саме 20%) і за цими критеріями, згідно п.2.2.2. і п.2.2.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Водій автобусу пасажирського «MERCEDES-BENZ 814D», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 , маючи реальну, об`єктивну і технічну можливість належно виконати вимоги пунктів 12.1.,12.2.,12.3. Правил дорожнього руху, запобігти настанню дорожньо-транспортної пригоди наїзду керованого ним автобусу на пішохода ОСОБА_5 , грубо порушив вимоги зазначених пунктів Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п.12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
п.12.2. У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.
п.12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Допущенні водієм ОСОБА_6 порушення вимог пунктів 12.1., 12.2., 12.3. Правил дорожнього руху, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
10 липня 2020 року між прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 , у присутності його захисника - адвоката ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості, відповідно до умов якої ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні та зобов`язався визнати обвинувачення в судовому провадженні, сторонами погоджено покарання ОСОБА_6 у вигляді штрафу у розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Угоду укладено за письмової згоди потерпілої ОСОБА_5 .
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений та його захисник просили затвердити укладену з прокурором угоду про визнання винуватості.
Потерпіла проти затвердження угоди заперечила та пояснила, що нею було надано письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості, однак на цей час вона затвердження угоди не бажає, вважає, що це суперечитиме її правам та інтересам.
Прокурор, з огляду на позицію потерпілої, пояснив суду, що вважає затвердження угоди неможливим.
Вивчивши угоду про визнання винуватості, вислухавши думки сторін кримінального провадження та потерпілої, суд доходить таких висновків.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення, зокрема, про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди.
Згідно з п.п.1, 3 ч.7 ст.474 КПК України суд має перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону або порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Як вбачається з ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Таким чином згода потерпілого на укладення угоди про визнання винуватості є обов`язковою умовою як її укладення, так і її затвердження.
Враховуючи, що потерпіла заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості, вважаючи, що це порушить її права та інтереси, угода затвердженню не підлягає.
Керуючись п.1 ч.3 ст.314, 370-372, ч.4 ст.469, п.п.1, 3 ч.7 ст.474 КПК України,
П О С Т А Н О В И В:
Відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості, укладеної 10 липня 2020 року між прокурором Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 у присутності його захисника адвоката ОСОБА_4 .
Роз`яснити сторонам, що повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя