Номер провадження: 11-сс/813/1621/20
Номер справи місцевого суду: 495/2542/20
Головуючий у першій інстанції
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2020 року в кримінальному провадженні №0000695 від 24.05.2020 року, -

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 про скасування повідомлення про підозру та про повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у кримінальному проваджені №0000695 від 24.05.2020 року, у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч.3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч.3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. З ст. 15, ч. З ст. 190 КК України, поданої в порядку ст. 303 КПК України.
Мотивуючи прийняте рушення слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування не здобуто достатніх доказів для повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч.3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 5 ст. 27 ч.3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. З ст. 15, ч. З ст. 190 КК України, а тому прийшов до висновку про існування підстав для скасування повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги сторони захисту, поданої в порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК України.

Прокурор посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді зазначає, що слідчий суддя не дотримався вимог КПК України, безпідставно розглянув скаргу сторони захисту в частині вимог щодо скасування повідомлення про підозру, з огляду на те що вказане процесуальне рішення втратило чинність з огляду на повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, а також безпідставно вдався до оцінки доказів, що не входило в компетенцію слідчого судді.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрювану та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення; прокурора, який просив задовольнити подану апеляційну скаргу; вивчивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; провівши судові дебати; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України(далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон), прийнятого 03.10.2017 року, внесені також зміни до ст. 303 КПК.

Зокрема, ч. 1 ст. 303 КПК було доповнено пунктом 10, який передбачає право підозрюваного, його захисника чи законного представника оскаржити на досудовому провадженні повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Відповідно до вказаного Закону, положення пункту 10 частини першої статті 303 КПК вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії у часі та застосовуються до справ, по яким відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) після введення в дію цих змін.

З огляду на викладене, слідчий суддя уповноважений на розгляд скарг щодо повідомлення про підозру у кримінальних провадженнях, в яких відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР після введення в дію вказаних вище змін, тобто з 16.03.2018 року.

Таким чином, з урахуванням положень Закону, апеляційний суд приходить до висновку що сторона захисту мала передбачене законом право на оскарження повідомлення про підозру ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000695 внесеному до ЄРДР від 24.05.2020 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про незаконність ухвали слідчого судді щодо розгляду скарги сторони захисту в частині оскарження повідомлення про підозру від 04.05.2020 року, колегія суддів приходить до висновку про таке.
Згідно з приписами ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги прокурора щодо відсутності передбаченої кримінальним процесуальним законом можливості оскарження стороною захисту повідомлення про підозру з урахуванням того, що органом досудового розслідування було прийняте рішення про зміну раніше повідомленої підозри, а також твердження про наявність передбачених законом підстав лише для оскарження лише зміненої підозри, апеляційний суд вважає слушними, з огляду на таке.

Положеннями п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК передбачена можливість оскарження повідомлення про підозру, але не зазначено про можливість оскарження зміненого повідомлення про підозру або повідомлення про нову підозру.

Разом з тим, згідно із ст. 279 КПК, у випадку виникнення підстав для повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри або про нову підозру або слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу.

Проте, із системного аналізу положень ст.ст.278, 279 КПК можна зробити висновок, що ст. 278 КПК саме вручення письмового повідомлення про підозру, а тому у випадку зміни раніше повідомленої підозри або повідомлення про нову підозру, слідчий, прокурор фактично приймають процесуальне рішення про вчинення такого повідомлення, що цілком логічним має своїм наслідком юридичну нівеляцію попереднього повідомлення про підозру. В такому випадку, особа буде вважатись підозрюваною саме за останнім повідомлення про підозру (у виді зміни раніше повідомленої підозри або повідомлення про нову підозру) та таке процесуальне рішення є таким, що повністю прирівнюється, виходячи із проведеного аналізу норм кримінального процесуального закону, до процесуального рішення прокурора, слідчого погодженого з прокурором, про повідомлення про підозру.

З таких підстав, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про відсутність у слідчого судді правових підстав для розгляду скарги адвоката ОСОБА_6 на повідомлення про підозру від 04.05.2020 року.

Що стосується дотримання органом досудового розслідування вимог Глави 22 КПК щодо процесуального порядку повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні, апеляційними судом встановлено таке.
Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 276 КПК повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому ст. 278 КПК, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється у таких випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених КПК запобіжних заходів; наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Стаття 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлює, що кожен, хто притягується до кримінальної відповідальності, має право бути терміново та докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу пред`явленого йому звинувачення.

Письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 276-278 КПК, є початковим моментом притягнення особи до кримінальної відповідальності. Підтвердженням цього є положення п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст.277 КПК, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

За змістом ст.278 КПК, письмове повідомлення про підозру вручається затриманій особі в день його складання слідчим або прокурором не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 276 КПК, після повідомлення про права слідчий, прокурор або інша уповноважена службова особа на прохання підозрюваного зобов`язані детально роз`яснити кожне із зазначених прав

У відповідності до положень ст. 111 КПК, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених КПК, у порядку, передбаченому Главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2, 8 ст. 135 КПК, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою. У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи. Особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом не пізніше ніж за три дні до дня, коли вона зобов`язана прибути за викликом. У випадку встановлення цим Кодексом строків здійснення процесуальних дій, які не дозволяють здійснити виклик у зазначений строк, особа має отримати повістку про виклик або бути повідомленою про нього іншим шляхом якнайшвидше, але в будь-якому разі з наданням їй необхідного часу для підготовки та прибуття за викликом.

Положеннями ст. 42 КПК регламентовано, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень та встановлено вичерпний перелік прав та обов`язків підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно матеріалів судової справи, СВ Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000695 внесеного до ЄРДР 24.04.2020 року.
04.05.2020 року, слідчим СВ Білгород-Дністровським ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_9 , в рамках кримінального провадження №0000695 від 24.04.2020 року,ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст.358, ч.5 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України (а.к.п. 69-78).
30.06.2020 року слідчим СВ Білгород-Дністровським ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_5 , в рамках даного кримінального провадження, ОСОБА_7 , повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 ч.1 ст.358, ч.5 ст.27 ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.3 ст.15 ч.4 ст.190 КК України (а.к.п. 79-88).
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог кримінального процесуального закону щодо процедури повідомлення ОСОБА_7 про підозру та при повідомлені про зміну раніше повідомленої підозри. При цьому, сторона захисту також не заперечувала про відсутність порушень органом досудового розслідування процесуального порядку при врученні повідомлення про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 .

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про те, що при повідомлені про підозру та при повідомлені про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 органом досудового розслідування були дотримані вимоги ст.ст. 278, 279 КПК.

Що стосується обґрунтованості повідомлення про підозру у даному кримінальному провадженні, апеляційним судом встановлено наступне.
Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Аналіз норм Кримінального процесуального законодавства дає підстави дійти до висновку про те, що КПК оперує поняттям доказування, яке у даному випадку втілюється у понятті «обґрунтованість підозри», а також у стандарті «достатніх підстав».

Разом з тим, чинним КПК України не визначено саме поняття «обґрунтованість підозри».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із ч. 5 ст. 9 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Слід зазначити, що у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Таким чином, при повідомлені особі про підозру при вказаних обставинах, КПК передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування та судового розгляду обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 року та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року).

Аналогічно, в п. 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» наведено поняття «обґрунтована підозра», яке означає, що існують факти й інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, відповідно до п. 73 рішення «Степуляк проти Молдови» (Stepuleac v. Moldova), 8207/06, 6 листопада 2007 року, ЄСПЛ вказує на те, що інформація, яка перебуває у розпорядженні об`єктивного спостерігача, повинна давати можливість останньому дійти висновку щодо можливості причетності особи до вчинення конкретного правопорушення.

Таким чином, апеляційний суд констатує, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Крім того, апеляційний суд наголошує, що на етапі досудового розслідування слідчий суддя неуповноважений вирішувати питання щодо наявності в діях підозрюваної особи всіх елементів складу конкретного кримінального правопорушення, правильність кваліфікації цих дій, а також оцінювати докази у справі з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Разом з тим, як вбачається із оскарженої ухвали, слідчий суддя при розгляді скарги дослідив докази, наявні в матеріалах кримінального провадження та надані стороною захисту, надав їм оцінку та прийшов до висновку про те, що орган досудового розслідування на момент розгляду скарги не здобув достатніх доказів для повідомлення ОСОБА_7 про підозру та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри.

На думку апеляційного суду такі дії та висновки слідчого судді є такими, що виходять за межі його повноважень під час досудового розслідування та підтверджують доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість оскаржуваної ухвали.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні питання у порядку п.10 ч.1 ст.303 КПК, слідчий суддя повинен, ґрунтуючись на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, встановити певну співрозмірність між рівнем обмеження прав і свобод підозрюваного, з одного боку, та між рівнем обґрунтованості повідомленої підозри, з іншого. У даному випадку, першочерговим завданням слідчого судді є недопущення порушення балансу між втручанням у права, свободи та інтереси людини і наявності обґрунтованих підстав слідчого, прокурора для прийняття процесуального рішення.

Крім того, враховуючі положення п.14 ч.1 ст.3 КПК, відповідно до якої повідомлення про підозру є лише початковою стадією притягнення до кримінальної відповідальності, оцінка обґрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів у кримінальному провадженні таких же високих вимог, як під час прийняття рішення про висунення обвинувачення чи прийняття рішення судом по суті розгляду обвинувального акту.

Одночасно, як убачається із повідомлення про підозру від 04.05.2020 року та повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 30.06.2020 року, матеріали кримінального провадження, які на вказані дати були у розпорядженні органу досудового розслідування, містили докази, які відповідають мінімальному стандарту «достатніх підстав», передбачених п.3 ч.1 ст.276 КПК, оскільки в них вказані зміст підозри та правова кваліфікація кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 із зазначенням статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з цим, слід констатувати, що згідно оскаржуваної ухвали, слідчий суддя фактично вдався до оцінки доказів, що є недопустимим на даній стадії досудового розслідування, оскільки у відповідності до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі доказі в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, остаточна оцінка допустимості та належності доказів повинна бути надана судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Апеляційний суд звертає увагу, що обставини здійснення підозрюваною конкретних дій та доведеність її вини відповідно до висунутої підозри, зокрема наявності в її діях суб`єктивної сторони інкримінованих їй злочинів, в яких вказаний елемент складу злочину може виявитися вирішальним для висновку про наявність в діях особи складу злочину, не можуть бути оцінені слідчим суддею на стадії розгляду скарги на повідомлення про підозру, оскільки потребують ретельної перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час судового розгляду обвинувального акта, у разі його направлення до суду, призначення до судового розгляду, та при прийнятті остаточного рішення по справі.

Оскільки слідчим суддею під час розгляду скарги та ухвалені рішення були допущені істотні порушення вимог КПК, які слугують підставою для скасування оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, керуючись положеннями ст.ст. 407, 409 КПК, приходить до висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді та постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 про скасування повідомлення про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у кримінальному проваджені №0000695 від 24.05.2020 року.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 404, 407, 409, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.09.2020 року, якою скасовано повідомлення про підозру та про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000695 від 24.04.2020 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 про скасування повідомлення про підозру від 04.05.2020 року та про зміну раніше повідомленої підозри від 30.06.2020 року підозрюваній ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №0000695 від 24.04.2020 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3