ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/1789/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 632/387/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на бездіяльність посадових осіб Первомайської місцевої прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно заяви про реєстрацію кримінального правопорушення від 25 лютого 2020 року, -
В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на бездіяльність посадових осіб Первомайської місцевої прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно заяви про реєстрацію кримінального правопорушення від 25 лютого 2020 року.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу слідчого судді Первомайської місцевої прокуратури Харківської області та постановити нову ухвалу, якою задовольнити всі їх вимоги. В обґрунтування скарги зазначили, що суддею ОСОБА_8 за справою №632/922/19 було проголошено низку завідомо неправосудних рішень, що скасовані Харківським апеляційним судом 23.09.2019, 14.01.2020. Вважають, що очевидна упередженість судді ОСОБА_8 , який завідомо протиправно ухвалив розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, оскільки заявлені ними вимоги не стосуються спорів, перелічених в ч. 4 ст. 274 ЦПК України. А тому оцінюють дії судді ОСОБА_8 , як вчинення злочинів, які кваліфікуються за ч. 2 ст. 375, ч. 3 ст. 365, 190, 396 КК України, оскільки вважають, що порушені основоположні свободи та права їх та ОСОБА_9 . Доводи, наведені слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі вважають необгрунтованими, а рішення протиправним та просять його скасувати.

З`ясовуючи можливість оскарження вказаного рішення слідчого судді за наслідком розгляду скарги на бездіяльність, колегія суддів бере до уваги Рішення № 4-р(ІІ)/2020 другого сенату Конституційного суду України від 17 червня 2020 року у справі №3-180/2018 (1644/18) за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень частини третьої статті 307, частини третьої статті 309 Кримінального процесуального кодексу України, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення. Положення ч. 3 ст. 307 Кримінального процесуального кодексу України щодо заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Сторони в судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання. Прокурором надано заяву про заперечення проти задоволення апеляційних вимог ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та розгляд скарги за його відсутністю. На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється. Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Первомайської місцевої прокуратури Харківської області за відсутності сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження вбачається, що 25.02.2020 р. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулся до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність посадових осіб Первомайської місцевої прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно заяви про реєстрацію кримінального правопорушення від 25 лютого 2020 року. В скарзі заявники просили зобов`язати відповідальну особу Первомайської місцевої прокуратури Харківської області внести відомості до ЄРДР за їх заявою від 25 лютого 2020 року. В обгрунтування скарги зазначали, що суддею ОСОБА_8 за справою № 632/922/19 проголошено низку завідомо неправосудних рішень, що скасовані апеляційним судом 23.09.2019 року, 14.01.2020 року, після чого 23.01.2020 суддя ОСОБА_8 проголосив ухвалу про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, розгляд якої призначив за правилами загального позовного провадження. Оскільки позовна заява, на погляд скаржників, не відповідає переліку справ, щодо яких заборонено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, ними вбачалась упередженість судді ОСОБА_8 та завідомо протиправне постановлення ним ухвали про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, що на їх думку свідчить про наявність в діях судді ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст.375, ст.190 Кримінального кодексу України.
Відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя посилався на ч.1 статті 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» і виходив з тих підстав, що диспозицією ч.3 ст. 365 КК України кримінально караним діянням визнається перевищення влади або службових повноважень працівником правоохоронного органу, які спричинили тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам, яким суддя не є, оскільки є , відповідно до конституційних засад поділу влади, носієм судової влади, який здійснює правосуддя у рамках відповідних судових процедур, а тому не є працівником правоохоронного органу, стосовно якого може бути порушене кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого статтею 365 Кримінального кодексу України.

Стосовно вимоги щодо внесення відомостей до ЄРДР щодо судді ОСОБА_8 за статтею 375 Кримінального кодексу України, у зв`язку із скасуванням в апеляційному порядку постановленої ним ухвали в цивільному судочинстві, слідчий суддя обгрунтовано зазначив, що відповідно ч.3 ст. 126 Конституції України суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку, а відповідно до ч.2 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», скасування або зміна судового рішення не має наслідком дисциплінарну відповідальність судді, який брав участь у його ухваленні, крім випадків коли скасоване або змінене рішення ухвалено внаслідок умисного порушення норм права чи неналежного ставлення до службових обов`язків. При цьому, слідчим суддею зазначено, що Конституційний Суд України у справі за конституційним поданням 55 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 375 Кримінального кодексу України (справа № 1-305/2019 (7162/19) зазначив, що для перегляду судового рішення в законі встановлюються відповідні процедури судочинства, які передбачають оскарження судового рішення та надання йому юридичної оцінки компетентним судом. Конституція України не наділяє інші органи державної влади повноваженнями щодо перевірки судового рішення в позасудовому порядку та оцінки його як «неправосудного», що виключає можливість оцінювати таке рішення слідчим, прокурором при вчиненні ними дій, які мають наслідком притягнення судді до кримінальної відповідальності. Рішенням Конституційного Суду України від 11 червня 2020 року у вище зазначеній справі статтю 375 Кримінального кодексу України визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Щодо заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 25.02.2020 року про вчинення кримінальних правопорушень суддею ОСОБА_8 за ст. 190 КК України, слідчий суддя обгрунтовано зазначив, що кримінальна відповідальність на підставі статті 190 КК України настає у випадках заволодіння винною особою чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Враховуючи пояснення ОСОБА_7 в судовому засіданні стосовно того, що шахрайські, на її думку, дії вчинені щодо неї не суддею ОСОБА_8 , а посадовими особами комунальних служб, стосовно яких нею подавалася позовна заява в цивільній справі № 632/922/19, то заява ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 25.02.2020 року про вчинення кримінальних правопорушень суддею ОСОБА_8 за ст. 190 КК України таких відомостей не містить.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя дійшов висновку, що посадові особи Первомайської місцевої прокуратури Харківської області правомірно дійшли висновку про відсутність в заяві ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 25.02.2020 року конкретних відомостей про вчинення суддею ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365 та ст.190 КК України, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні вимог, заявлених у скарзі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на бездіяльність посадових осіб Первомайської місцевої прокуратури Харківської області щодо невнесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення згідно їх заяви від 25 лютого 2020 року.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, оскілки він ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Зокрема, ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення згідно вимог ст. 214 КПК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження вбачається, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулись до Первомайської місцевої прокуратури Харківської області з заявою, в якій просили внести відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення суддею Первомайського районного суду Харківської області ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 375, ч. 3 ст. 365 та ст. 190 КК України. В обґрунтування заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зазначено, що суддею ОСОБА_8 за справою № 632/922/19 проголошено низку завідомо неправосудних рішень, які скасовані апеляційним судом 23.09.2019 року, 14.01.2020 року. Вважали, що їх вимоги не відповідають переліку справ, щодо яких заборонено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, але 23.01.2020 суддею ОСОБА_8 було проголошено ухвалу про прийняття заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження. У зв`язку з цим, ними вбачалась упередженість судді ОСОБА_8 та завідомо протиправне постановлення ним ухвали про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, що думку скаржників свідчить про наявність в діях судді ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.365, ч.2 ст.375, ст.190 КК України.
Відповідно до вимог ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Підставою кримінальної відповідальності, згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 КК України є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань передбачено, що до реєстру вносяться відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а саме фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину), які мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
З об`єктивних відомостей, що містяться в матеріалах судового провадження вбачається, що підстави вважати заяву ОСОБА_6 , ОСОБА_7 саме повідомленням про вчинення злочину відсутні, оскільки їх повідомлення не містить об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). А тому, вона не може вважатися такою, відомості за якою мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо яких повинно проводитися досудове розслідування.

При цьому колегія суддів враховує, що основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого злочину є його суспільна небезпечність. Злочин серед інших правопорушень характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними і суб`єктивними ознаками інших правопорушень (адміністративних, дисциплінарних та інших). Саме по собі припущення щодо порушення законодавства при постановленні суддями судового рішення не є свідченням вчинення злочину, оскільки суперечить визначальним засадам правового регулювання побудови та діяльності судової влади.
Згідно ст.ст. 126, 129 Конституції України суддя при здійсненні правосуддя, є незалежним та керується верховенством права і вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.
У рішенні Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено, що недоторканність суддів - один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення - забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.
Згідно з п.10 постанови Пленуму ВСУ № 8 від 13.06.2007 "Про незалежність судової влади" процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом.
Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.
З наведених вище підстав, намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання заяви про злочин, може вказувати на протиправне втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність, що передбачають статтями 126 та 129 Конституції України.
Також колегія суддів враховує Висновок Судової палати у кримінальних справах ВСУ щодо питання про початок кримінального провадження стосовно суддів, яке пов`язане зі здійсненням ними судочинства від 01.07.2013, згідно якого для забезпечення незалежності суддів, при отриманні заяви про вчинений суддею злочин, яке пов`язане зі здійсненням ним судочинства, уповноважений орган повинен внести до ЄРДР та розпочати розслідування тільки таку заяву або повідомлення, які мають ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші. Такий обов`язок слідчого і прокурора визначено ч. 1 Кримінального кодексу України, оскільки підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
З огляду на викладене, оскільки заява ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про кримінальні правопорушення не містить достатніх та конкретних даних, які б вказували на наявність у діях судді Первомайського районного суду Харківської області ОСОБА_8 , відомостей, що можуть свідчити про вчинення ним кримінальних правопорушень, а фактично зводиться до незгоди із прийнятим суддею рішеннями при розгляді справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
З наведених підстав, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_6 , ОСОБА_7 законним і обґрунтованим і підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.
Відповідно, ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_6 , ОСОБА_7 без задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 214, 303, 304, 307, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 31 серпня 2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді