Дата документу Справа № 937/1994/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 937/1994/20 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/1865/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,

захисника адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області,

обвинуваченої ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Запорізький слідчий ізолятор»,

розглянула 25 листопада 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 5 жовтня 2020 року, якою в рамках кримінального провадження продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Як вбачається з матеріалів контрольного провадження, в провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження застосування обвинуваченій ОСОБА_8 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 2 місяці у зв`язку з тим, що судове провадження не буде завершене до його спливу та обвинуваченій оголошено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, раніше не притягалася до кримінальної відповідальності, однак 29.01.2020 року відносно ОСОБА_8 направлено до Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження № 0000232 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.321, ч.1 ст.307 КК України. Таким чином будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не встановлено.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 5 жовтня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 строкомдо 4 грудня 2020 року. Суд врахував дані про особу обвинуваченої, тяжкість вчиненого злочину та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.
В апеляційній скарзі, поданій 09.10.2020року обвинувачена ОСОБА_8 , не погоджуючись із оскаржуваною ухвалою, просить дати їй шанс на виправлення та змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачена підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Таке рішення суду має на меті досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченої під вартою.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог національного та міжнародного законодавств.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 4 ч. 1 ст.177 КПК України, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який є тяжким злочином згідно ст. 12 КК України, за яке передбачено покарання в вигляді позбавлення волі строком до 10 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Одночасно суд враховує, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштована, тобто не має законного джерела доходу, що поряд із очікуваним покаранням додатково засвідчує існування ризику переховування обвинуваченої від правосуддя.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України також знайшов своє підтвердження, оскільки ОСОБА_8 мешкає без реєстрації в іншій області, відносно неї у Комунарському районному суді м. Запоріжжя перебуває обвинувальний акт за вчинення аналогічних злочинів, передбачених ч. 1 ст. 321, ч. 1 ст. 307 КК України, що пов`язано із незаконним обігом наркотичних засобів у зв`язку з чим є підстави вважати, що обвинувачена буде переховуватися, чим перешкоджатиме судовому розгляду справи.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили встановлені ризики негативної процесуальної поведінки.

За умов сукупності обставин щодо наявності ризиків, які не зменшилися та продовжують існувати, відомостей стосовно особи обвинуваченої, обранняОСОБА_8 іншого більш м`якого запобіжного заходу, як того просила обвинувачена, на думку колегії суддів, є невиправданим.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

На думку судової колегія, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченої та відсутність процесуальної необхідності застосування на даний час більш м`якого запобіжного заходу.

Одночасно суд апеляційної інстанції зауважує на визначенні стосовно ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 лютого 2020 року при застосуванні до ОСОБА_8 , яка перебувала у статусі підозрюваної альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 63060 грн., що буде діяти у разі внесення визначеного розміру, який не можна вважати необгрунтованим через репутацію ОСОБА_8 .

Виходячи з викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 5 жовтня 2020 року, якою в рамках кримінального провадження продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 до 4 грудня 2020 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4