Житомирський апеляційний суд
Справа №133/1466/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.3 ст.368 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю: секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7 ,
обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №133/1466/19 за апеляційною скаргою прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року відносно

ОСОБА_8 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України,

в с т а н о в и в:
Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 та кримінальне провадження №0000309 відносно ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та відносно ОСОБА_9 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України - закрито з підстав передбачених п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обрахування строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні відповідно до приписів ч.ч.1,3 ст.219 КПК України було зупинено 15.05.2019 року (в день відкриття матеріалів ОСОБА_8 і його захисникам) і відновлено, починаючи з 21.05.2019 року (у зв`язку із підписанням захисником ОСОБА_7 20.05.2019 року протоколу про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження). Після поновлення перебігу строку досудового розслідування у сторони обвинувачення залишився один день (21.05.2019) з встановленого слідчим суддею шестимісячного строку для вчинення однієї з дій, передбачених ч.2 ст.283 КПК України. При цьому, впродовж 21.05.2019 року сторона обвинувачення не склала і не передала до суду обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а складено обвинувальний акт було 23.05.2019 року, тобто поза межами строку досудового розслідування.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та направлення обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні до суду першої інстанції на новий судовий розгляд із стадії підготовчого засідання. Вказує, що виходячи із системного аналізу положень ч.ч.1,2 та 4 ст.284 КПК України право закриття кримінального провадження з підстав передбачених п.10 ч.1 цієї статті в редакції, що діяла на момент прийняття судом першої інстанції рішення про закриття кримінального провадження належало виключно прокурору. Зазначає, що з цього приводу варто також звернути увагу на положення ч.7 ст.284 КПК України, відповідно до якої в переліку пунктів частини першої цієї статті не зазначено п.10 ч.1 ст.284 КПК України, на яку послався суд першої інстанції, а тому прокурор вважає, що суд застосував норму КПК України, яка не давала йому на це права. В обґрунтування своїх вимог посилається на невиконання усіх вимог ст.290 КПК України, у зв`язку з не підтвердженням стороною захисту факту надання доступу до матеріалів, які містяться в сторони захисту. Апеляційну скаргу мотивує також тим, що досудове розслідування завершується з моменту вручення підозрюваному та захисникові повідомлення про завершення досудового розслідування, а тому висновки суду та сторони захисту про закінчення строку досудового розслідування є хибними, а застосування в даному випадку судом норми ст.284 КПК України є неможливим. Також зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо не набуття ОСОБА_8 статусу підозрюваного є безпідставними та не входять до питань, які вирішуються судом, відповідно до вимог ст.ст.314,315 КПК України.
Крім того, вказує на неврахування судом першої інстанції висновків суду Вінницького апеляційного суду у цьому ж кримінальному провадженні, ухвалою якого було скасовано ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених п.10 ч.1 ст.284 КПК України, які є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.
В запереченнях на апеляційну скаргу захисник ОСОБА_7 вказує, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про завершення строку досудового розслідування, а тому просить відхилити апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 08.09.2020 року залишити без змін. Аргументує свої доводи тим, що твердження прокурора про відсутність повноважень суду закрити кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України є безпідставними та суперечать вимогам ст.314 КПК України. Зазначає, що обвинувальний акт було складено лише 23.05.2019 року, тоді як 22.05.2019 року строк досудового розслідування є таким, що закінчився. Крім того, зазначає, що наслідком не виконання обов`язку сторони захисту щодо надання прокурору доступу до наявних в неї доказів є не можливість використання відповідних доказів під час судового розгляду, при цьому ст.290 КПК України не передбачає наслідку у вигляді продовження строку досудового розслідування до моменту виконання вказаного обов`язку з боку сторони захисту.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити обвинувальний акт в суд першої інстанції на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого засідання, пояснення обвинувачених та захисника, які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст. 404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Дотримання процесуальних строків є однією з основних гарантій справедливого кримінального процесу, так як має вберегти особу від безпідставного, надміру тривалого перебування під загрозою можливого кримінального покарання та суттєвого обмеження прав та свобод, яких неминуче зазнає особа, перебуваючи у статусі підозрюваного або обвинуваченого.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Частиною 1 статті 28 КПК України передбачено, що розумні строки не можуть перевищувати передбачені кримінальним процесуальним кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.
Ч.5 ст.28 КПК України встановлено, що кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрито.
Згідно ч.2 ст.113 КПК України будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Положенням статті 116 КПК України передбачено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені Кримінальним процесуальним кодексом України строки.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог кримінально-процесуального закону виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, СУ ГУНП у Вінницькій області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження №0000309, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 липня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України.
Положеннями кримінального процесуального закону закріплених у ст.ст.219, 294-2951 КПК України, законодавець визначив строки досудового розслідування, порядок їх обчислення та продовження.
Відповідно до положень п.5 ч.1 ст.3 КПК досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Згідно з вимогами ст.219 КПК України досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину. Строк досудового розслідування може бути продовжений з підстав та в порядку, передбачених КПК.
15 листопада 2018 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та цього ж дня ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України.
В матеріалах провадження відсутні відомості щодо скасування вказаних повідомлень про підозру від 15.11.2018 у передбаченому законом порядку, а тому саме від 15.11.2018 ОСОБА_8 та ОСОБА_9 набули статус підозрюваних і від цієї дати, у розумінні ч.2 ст.219 КПК України, розпочав перебіг двомісячний строк досудового розслідування.
Посилання прокурора на те, що висновки суду першої інстанції щодо не набуття ОСОБА_8 статусу підозрюваного є безпідставними та не входять до питань, які вирішуються судом, відповідно до вимог ст.ст.314,315 КПК України не заслуговують на увагу, оскільки оскаржувана ухвала таких висновків суду не містить.
12 березня 2019 року слідчим суддею Вінницького міського суду Вінницької області за клопотанням слідчого було продовжено строк досудового розслідування по кримінальному провадженні №0000309, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2018, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.3 ст.368 КК України до 6 (шести) місяців, тобто до 15.05.2019 року (т.2 а.21-26).
Суд першої інстанції, задовольняючи в підготовчому судовому засіданні клопотання захисника ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України, встановив, що обвинувальний акт в рамках даного кримінального провадження складено 23.05.2019 року, тоді як строк досудового розслідування закінчився 22.05.2019 року, врахувавши при цьому строк ознайомлення сторони захисту в період з 15.05.2019 року по 20.05.2019 року з матеріалами кримінального провадження, який відповідно до приписів ч.3 ст.219 КПК України не включається у строк досудового розслідування.
Апеляційний суд, зважаючи на чітко визначені кримінальним процесуальним законом строки досудового розслідування, погоджується із вказаною позицією суду першої інстанції, і вважає, що суд першої інстанції правильно констатував факт закінчення строку досудового розслідування та направлення обвинувального акту у вказаному кримінальному провадженні за межами строку, визначеного положеннями ст. 219 КПК України.
Згідно з положеннями ч.1 ст.219 КПК України (в редакції станом на час ухвалення рішення місцевим судом) строк досудового розслідування обчислюється з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.
Так, відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за №0000309 від 25 липня 2018 року стосовно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 23 травня 2019 року складений прокурором відділу прокуратури Вінницької області та 07 червня 2019 року надійшов до Козятинського міськрайонного суду Вінницької області про що свідчить реєстраційний штамп вхідної кореспонденції суду на супровідному листі (т.1 а.1-5).
З матеріалів провадження вбачається, що після поновлення перебігу строку досудового розслідування, яке було зупинене 15.05.2019 року в день відкриття матеріалів стороні захисту, залишок строку досудового розслідування становив 1 календарний день 21.05.2019 року, а тому саме 21.05.2019 року був кінцевим днем шестимісячного строку досудового розслідування, у який сторона обвинувачення, дотримуючись строків досудового розслідування, зобов`язана була звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності або мало бути ухвалено рішення про закриття кримінального провадження.
Закінчення строку досудового розслідування, визначеного ст.219 КПК, після повідомлення особі про підозру, крім випадку повідомлення про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, є підставою для закриття кримінального провадження (п.10 ч. 1 ст. 284 КПК).
Аналогічні положення містяться у ч.2 ст.283 КПК України, де передбачено обов`язок прокурора у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: закрити кримінальне провадження, звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
Твердження прокурора про те, що досудове розслідування завершується з моменту вручення підозрюваному та захисникові повідомлення про завершення досудового розслідування є непереконливими та не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону,
Відповідно до ч.1 ст.290 КПК України, визнавши зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний повідомити підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Отже, на переконання апеляційного суду, прокурор помилково ототожнює повідомлення про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування із самим фактом завершення досудового розслідування.
Колегія судів зауважує, що в межах строку досудового розслідування обвинувальний акт мав бути направлений до суду, оскільки саме з цією подією КПК України пов`язує закінчення строку досудового розслідування.
Крім того, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність повноважень у суду першої інстанції закривати кримінальне провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Відповідно до п.2 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частини другої статті 284 КПК цього Кодексу. Тобто зазначені положення закону прямо передбачають право суду прийняти таке рішення про закриття кримінального провадження у підготовчому судовому засіданні.
Доводи прокурора про невиконання стороною захисту усіх положень ст.290 КПК України не заслуговують на увагу, оскільки аналіз положень п.2 ч. 3 ст.314 та п.10 ч.1 ст.284 КПК України дає підстави стверджувати те, що необхідність закриття кримінального провадження законодавець пов`язує виключно із фактом закінчення строків досудового розслідування, а не завершенням досудового розслідування, виконання вимог ст. 290 КПК України, тощо.
Ця позиція узгоджується з висновками викладеними у постанові Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №556/1381/18, постанові Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі №243/11589/19 та позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №201/10434/19.
Ухвала Вінницького апеляційного суду від 17.12.2019 року (т.2 а.95-100), на яку посилається прокурор в поданій апеляційній скарзі, не має преюдиційного значення для суду апеляційної інстанції, так як чинним законодавством не передбачено покладення обов`язку враховувати висновки суду апеляційної інстанції при новому апеляційному розгляді, та, крім того, суперечить вищезазначеним висновкам Верховного Суду.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність, і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, та які є безумовною підставою для його скасування, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу прокурора Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 08 вересня 2020 року, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 закрито з підстав передбачених п.10 ч.1 ст.284 КПК України без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.
Судді :