Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/708/20
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25.01.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному 10.11.2019 року до ЄРДР за №0001035 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою освітою, тимчасово не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що 10 листопада 2019 року, близько 01 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні клубу будинку культури с. Веряця, який розташований по АДРЕСА_2 , де на грунті раптово виниклих, особистих, неприязних відносин, між ним, та ОСОБА_5 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність ОСОБА_4 , діючи умисно з метою спричинення тілесного ушкодження наніс потерпілому ОСОБА_5 , декілька ударів кулаками правої руки в область щелепи (неменше трьох ударів), спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: відкритого (подвійного) перелому нижньої щелепи в ділянці кута щелепи зліва та тіла щелепи справа яке не є небезпечним для життя, і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України.

Відповідно до висновку експерта №157 від 11.12.2019, потерпілому ОСОБА_5 , заподіяні, тілесні ушкодження у вигляді: «відкритого подвійного перелому нижньої щелепи» спричинили розлад здоров`я понад 21 день, не являються небезпечними для життя, і по цим ознакам згідно з п.2.2.1. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості.

Дії ОСОБА_4 були кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України-умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених цим Кодексом, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , повністю підтвердив обставини пред`явленого йому обвинувачення та визнав вину за ч.1 ст.122 КК України, пояснив, що він дійсно 10 листопада 2018 року, близько 01 год. 00 хв., знаходячись в приміщенні клубу будинку культури с. Веряця, який розташований по вул. Карпатської Січі, 121, Виноградівського району, де на грунті раптово виниклих, особистих, неприязних відносин, між ним, та ОСОБА_5 , наніс потерпілому ОСОБА_5 , декілька ударів кулаками правої руки в область щелепи, про що дуже жалкує, що так сталося.

Крім повного визнання вини обвинуваченим у вчиненому, його винуватість у скоєному підтверджується показаннями потерпілого, висновком експерта № 157 від 11.12.2019 року, матеріалами справи.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд винести вирок згідно чинного законодавства.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого. При цьому судом йому було роз`яснено, що в цьому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вирішив, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , мало місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених цим Кодексом, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, а тому обвинувачений ОСОБА_4 є винним у вчинені цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за скоєне ним кримінальне правопорушення.

Обвинувачений не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності.

Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суду слід суворо дотримуватись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання засудженого є його виправлення, перевиховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення.

При виборі обвинуваченому заходу примусу і порядку його відбування у відповідності до даної норми разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, в тому числі, ст. ст. 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір такого заходу примусу та порядок його відбування, а також форму вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості та наслідків, що настали.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який характеризується посередньо по місцю проживання (а.п.45), на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває (а.п.47), раніше несудимий (а.п.48), думку потерпілого який просить його суворо не карати.

За сукупністю таких обставин, враховуючи необхідність відповідності характера і ступені суспільної небезпечності злочину обставинам їх скоєння та особистості винного, керуючись принципом, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення підсудного, а також запобігання вчиненню нових злочинів як самим підсудним, так і іншими особами, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення підсудного (ст.ст.50 п.2, 65 п.2 КК України), суд, з урахуванням позиції обвинувача та потерпілого, приходить до переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, призначивши йому покарання в межах санкції ч.1 ст.122 КК України, не пов`язане з позбавленням волі та в порядку ст.ст.75-76 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, і таке покарання буде справедливим, необхідним й достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Призначення такого покарання буде відповідати загальним вимогам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, щодо необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Процесуальних витрат по справі немає.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

У відповідності до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано, і може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд, який ухвалив вирок, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для ОСОБА_4 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії вироку.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

ГоловуючийОСОБА_1