справа № 462/5750/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі
судді ОСОБА_1
секретаря ОСОБА_2
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження №0000003 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Заставна Чернівецької області, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , українця, зі середньою освітою, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , солдата, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія-механіка 2 гірсько-штурмової роти вказаної військової частини.
Вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України. Статті 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначають, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.
У відповідності до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст.ст. 1, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових нормувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення чого до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 гід 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.
06.11.2016, близько 18.00 год., у порушення вищевказаних вимог нормативно-правових актів, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем ЗСУ призваний на військову службу за контрактом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, без дозволу командира, самовільно залишив місце служби - місце стоянки залізничного ешалону з особовим складом військової частини -польова пошта НОМЕР_2 (військова частина НОМЕР_1 ) на залізничній станції «Львів» ( АДРЕСА_2 ) та незаконно без поважних причин, перебував за її межами. У період відсутності в розташуванні військової частини солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебував за межами військової частини та проводив час на власний розсуд. В подальшому, 26.05.2019р. точний час слідством не встановлений, ОСОБА_4 повернувся в пункт постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 та продовжив проходити військову службу.
В судовому засіданні допитаний обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному визнав повністю та пояснив, що він є військовослужбовцем за контрактом військової частини НОМЕР_1 . 06.11.2016р.він разом із іншими військовослужбовцями потягом прямували із м. Дніпра до м. Коломиї. У м. Львові у них була зупинка. Під час цієї зупинки на залізничному вокзалі, не повідомляючи про це своє керівництво, він разом із 2 іншими солдатами вирішили відлучитись від потягу та купити продукти. Коли повернулись на вокзал, потяг уже поїхав. Через 4 дні він прибув до Коломиї, де йому повідомили про те, що відносно нього розпочате досудове розслідування. Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив викладені у обвинувальному акті фактичні обставини справи, їх не оспорює, розкаявся, просив суд суворо не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор не оспорюють всі обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив провести судовий розгляд даної справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі, оскільки на цьому не наполягали учасники судового розгляду, а фактичні обставини справи ніким не оспорювалися.
Суд вважає доведеною вину обвинуваченого ОСОБА_4 в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової частини за контрактом, своїми умисними діями самовільно залишив військову частину без поважних причин в умовах особливого періоду, і тому кваліфікує його дії за ч. 4 ст.407 КК України.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винуватого, який вперше притягається до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, в період з 14.07.2016р. по 15.10.2016р. безпосередньо брав участь у антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, за місцем служби характеризується з негативної сторони, обставину, що пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття.
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини справи та наведені вище дані, які характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що йому слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі. Разом з тим, враховуючи наявність обставини, що пом`якшує покарання, участь обвинуваченого у антитерористичній операції, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, а тому доходить висновку про можливість звільнення обвинуваченого від призначеного покарання із застосування ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку, що відповідатиме поняттю та меті покарання, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Керуючись ст.ст. 349,368, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробування, встановивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя /підпис/ ОСОБА_1 .

З оригіналом згідно

Суддя ОСОБА_1