Справа № 739/1883/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/392/20
Категорія - ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

представника потерпілих ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000218 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Хабаровськ РФ, мешканець АДРЕСА_1 , одружений, пенсіонер, раніше не судимий,

засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання з 06 серпня 2019 року.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Зараховано ОСОБА_11 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення - з 30 липня 2019 року до 01 серпня 2019 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_9 200 000 грн. моральної шкоди та 4495 грн. витрат на поховання.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь потерпілого ОСОБА_8 200 000 грн. моральної шкоди, на користь потерпілої ОСОБА_13 200 000 грн. моральної шкоди.

Скасовано арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду від 31.07.2019 р. на речові докази: молоток з дерев`яною ручкою; тканий ремінь; розкладний ніж, зеленого кольору; мобільний телефон марки «Nokia» моделі 11112 та сім-картку з написом «Білайн»; ткану кепку білого кольору; сорочку світло-червоного кольору; штани сірого кольору; капці темно-синього кольору, які знаходяться у камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Чернігівській області, та повернуто ці речі ОСОБА_11 .

Скасовано арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду від 31.07.2019 р. на речові докази: чоловічу сорочку блакитного кольору, штани синього кольору, кепку, два гумові капці чорного кольору, скляну пляшку з написом «Первак», 0,5 л, косу з дерев`яним руків`ям, палиці довжиною 70 см, 110 см, які знаходяться у камері зберігання речових доказів СУ ГУНП в Чернігівській області, та знищено ці речові докази.

Скасовано арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Новгород-Сіверського районного суду від 31.07.2019 р. на речовий доказ - мопед марки «EX50QT-B», без реєстраційного номера, що знаходиться на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів Новгород-Сіверського ВП ГУ НП в Чернігівській області, та повернуто це майно законному володільцю.

Продовжено, до набрання вироком законної сили, арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26.09.2019 р. на житловий будинок з надвірними будівлями, по АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_11 , із забороною відчужувати та розпоряджатись ним.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави 6594,42 грн. процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 30 липня 2019 року, у період часу з 14.40 год. до 15.55 год., ОСОБА_11 , перебував на земельній ділянці, яка розташована на відкритій місцевості, на відстані близько 220 м від будинку АДРЕСА_2 , де між ним та ОСОБА_14 , на ґрунті тривалих особистих неприязних стосунків, виникла сварка. Під час сварки ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у вигляді смерті ОСОБА_14 , умисно наніс потерпілому один удар лезом коси в область грудної клітини, заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені та серця, від яких ОСОБА_14 помер на місці.

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції та закрити кримінальне провадження щодо нього. Послався на поверхове, однобічне та упереджене дослідження судом доказів. Зазначив, що зустрічі із потерпілим він не шукав, так як ОСОБА_14 був більшим фізично за нього. Саме потерпілий з`явився на його земельній ділянці з метою нанесення йому тілесних ушкоджень, будучи при цьому у стані алкогольного сп`яніння. Про бажання ОСОБА_14 нанести йому тілесні ушкодження свідчили висловлені на адресу ОСОБА_11 погрози, а також наявність у потерпілого у руках двох дерев`яних палиць. Апелянт зазначив, що захищався від нападу з боку потерпілого. Послався на неправильне тлумачення судом висновку експерта щодо тілесних ушкоджень, які мались у ОСОБА_14 . Також обвинувачений вказав на наявність у нього ряду тяжких захворювань, які не були взяті судом до уваги.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_11 складу злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначив, що місцевим судом не було «поза розумним сумнівом» доведено вину ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину. На думку апелянта, саме активні дії потерпілого ОСОБА_14 у бік обвинуваченого, змусили останнього захищатися. Матеріалами кримінального провадження повністю підтверджується той факт, що дії ОСОБА_11 по нанесенню одного удару потерпілому косою були випадковими, вчинені при обороні. Послався на неправильний висновок суду про те, що обвинувачений мав можливість уникнути конфлікту з потерпілим, зокрема, шляхом залишення місця конфлікту. Однак, вказане не є можливим через наявність у його підзахисного ряду тяжких хронічних захворювань, у тому числі опорно-рухового апарату. Крім того, коли ОСОБА_11 зрозумів, що потрапив косою в потерпілого, то почав кричати про допомогу та зупиняти транспорт. Тому версія суду про те, що після заподіяння удару косою ОСОБА_14 обвинувачений спокійно продовжив збирати траву, є хибною.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_11 і його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених вище підстав; прокурора та потерпілих, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим; дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів підстав для їх задоволення не вбачає, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_11 свою вину не визнав та показав, що він лише захищався від неправомірних дій потерпілого. Останній спочатку кинув у нього скляну пляшку, яку він відбив косою, а потім напав із двома палками, погрожуючи його вбити. Обвинувачений відчув, що його життя у небезпеці, а тому відмахнувся від ОСОБА_15 косою. Після цього потерпілий відійшов убік і впав, а ОСОБА_11 побачив на лезі коси кров. Обвинувачений одразу ж вибіг на дорогу, зупинив автомобіль, сказав людям, щоб викликали медичну допомогу та поліцію. Наполягав на тому, що наміру вбивати ОСОБА_14 у нього не було, він лише захищав своє життя від нападу останнього. Втекти від потерпілого, щоб уникнути конфлікту, він не міг, оскільки має захворювання ніг, погано пересувається, накульгує.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим у вчиненні кримінального правопорушення, його вина знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитаний у місцевому суді свідок ОСОБА_16 показав, що 30 липня 2019 року, близько 14 години, йшов до лісгоспу по вулиці у м. Новгород-Сіверський, де знаходиться монумент «Танк». Почув словесний конфлікт (нецензурну лайку) між обвинуваченим та іншим чоловіком, які знаходились на відстані 10-12 метрів від нього. ОСОБА_11 тримав косу у положенні лезом донизу, у іншого чоловіка у лівій руці була поліетиленова пляшка, якою той замахнувся, відстань між чоловіками була близько двох метрів. Коли ОСОБА_16 відійшов на 10-15 метрів, почув крик: «Я ударив, я убив, викликайте поліцію, швидку». Повернувся до них, побачив, що один чоловік лежав обличчям униз, з правої сторони від чоловіка лежала палка, а обвинувачений пішов згрібати траву. Після цього свідок викликав поліцію і швидку допомогу та залишився на місці події. Звертався до поліції з приводу того, що сестра обвинуваченого хотіла зустрітись з ним для того, щоб він змінив показання.

Свідок ОСОБА_17 у місцевому суді показав, що 30 липня 2019 року, біля 16.00 год., він разом з ОСОБА_18 , Пшеничним, ОСОБА_19 їхали в автомобілі, у м. Новгород-Сіверський. Коли проїздили в районі залізничного переїзду ОСОБА_20 сказав: «Якийсь чоловік на городі кричить». Вони зупинились і ОСОБА_20 пішов подивитися, що сталось. Коли повернувся, сказав, що потрібно викликати поліцію та «швидку», бо на узбіччі лежить якийсь чоловік. Вони пішли туди і побачили чоловіка, який лежав на траві, обличчям униз, без ознак життя. ОСОБА_21 був на городі та сказав, що ОСОБА_22 наскочив на нього зненацька з палкою, а він захищався косою. Після цього вони викликали поліцію та медичну допомогу.

Свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 у судовому засіданні місцевого суду дали аналогічні показання, що й ОСОБА_17 .

Допитані у суді першої інстанції судові експерти ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 роз`яснили, складений ними висновок №44 від 24 жовтня 2019 р., підтвердили правильність підсумків експертизи щодо стану здоров`я ОСОБА_11 . Допитана в судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_26 зазначила, що безпосередньо судово-медичні експерти не оглядали ОСОБА_11 , він був оглянутий лікарем-травматологом ОСОБА_28 , який був залучений до проведення експертизи. Огляд обвинуваченого проводився у Чернігівській лікарні №2. Експертиза здійснена на підставі медичних документів, амбулаторної картки, висновку фахівця з іншої галузі медицини. Судовий експерт ОСОБА_27 зазначив, що ОСОБА_11 був направлений до лікаря-травматолога, який є фахівцем в галузі ортопедії. Лікар ортопед-травматолог надав висновок, на підставі якого були проведена експертиза. У ОСОБА_11 є розлади, але з такими розладами він міг утекти від нападу на нього. При складанні експертизи досліджували медичну документацію, використовували консультацію фахівця. Судовий експерт ОСОБА_25 зазначив, що для проведення експертизи стану здоров`я обвинуваченого був залучений фахівець - лікар травматолог, якому були сформовані запитання. У консультативному заключенні зазначено, що опорно-руховий апарат у ОСОБА_11 без функціональних розладів.

У судовому засіданні місцевого суду судовий експерт ОСОБА_29 роз`яснила складений нею висновок № 84 від 22 жовтня 2019 року, підтвердила правильність підсумків експертизи щодо характеру тілесних ушкоджень, причини смерті ОСОБА_14 . Зазначила, що таке тілесне ушкодження утворилось внаслідок саме удару, могло утворитись косою, про що свідчить глибина рани близько 11,5 см, у глибині рани були переломи 2, 3 ребер з раною м`язів 2-3 міжребір`я, напрямок зліва направо, зверху вниз, спереду назад, а щодо особи, яка наносила поранення, то напрямок є: справа наліво, зверху вниз, спереду назад. Необхідно було прикласти силу, щоб нанести удар косою, і так само прикласти силу щоб вийняти косу з рани.

Також у присутності судового експерта ОСОБА_29 був відтворений відеозапис слідчого експерименту з участю підозрюваного, після перегляду якого судовий експерт ОСОБА_29 вказала, що ОСОБА_11 під час слідчого експерименту тримає косу значно нижче рівня наявних тілесних ушкоджень у потерпілого. Зауважила, що якби поранення потерпілому було заподіяне так як показує обвинувачений: помахом леза коси знизу вверх та справа наліво, то тілесні ушкодження були б іншого характеру.

Окрім показань свідків, вина обвинуваченого підтверджується наступними дослідженими в судовому засіданні доказами:

- протоколом огляду місця події від 30.07. 2019 року з фототаблицями, згідно яких було здійснено огляд ділянки місцевості, що знаходиться біля асфальтної дороги та веде до вулиці Вокзальної у м. Новгород-Сіверський. Під час огляду виявлено: у трав`янистому схилі на відстані 3,7 метрів від асфальтної дороги тіло чоловічої статі, в положенні лежачи на животі, обличчя повернуте вправо, в руці дерев`яна палиця, довжиною 2,4 м. На передній поверхні грудної клітини, ліворуч по середньо-ключичній лінії на 9,5 см вище соска та 10 см від уявної середньої лінії наявна рана веретеноподібної форми розміром 3,7 см х 1,5 см. Під час огляду місця події вилучено: дерев`яну палицю, яка була в руці трупа чоловіка; скляну пляшку з написом «Первак»; косу; дві палиці 1 м та 0,7 м (т.1, а.к.п.161-172);

- протоколом огляду трупа від 3.07.2019 року, згідно якого під час огляду трупа ОСОБА_14 зафіксовано наявність тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_14 - на передній поверхні грудної клітини, ліворуч по середньо-ключичній лінії на 9,5 см вище соска та 10 см від уявної середньої лінії наявна рана веретеноподібної форми розміром 3,9 см х 1,5 см (т.1, а.к.п.174-176);

- висновком експерта № 84 від 22.10.2019 року, згідно якого смерть ОСОБА_14 , могла настати 30 липня 2019 року, в період часу 15-16 години; смерть настала внаслідок проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені та серця, що привело до масивної крововтрати, що підтверджується виявленням на передній поверхні грудної клітини ліворуч в ділянці 2-3-го ребра рани, яка продовжується в рановий канал, котрий проходить через міжреберні м`язи, парієнтальну плевру, вісцеральну плевру, передню стінку лівого шлуночка з рівними краями гострими кінцями, рівними стінками, масивним крововиливом в підлеглих тканинах великої за об`ємом кількості рідкої крові в серцевій сорочці та лівій грудній порожнині. Дане тілесне ушкодження утворилось від гострого предмету, що мав, як мінімум один загострений край та Г-подібний перетин клинка, що в свою чергу, не виключено могло бути клинком коси, крім того, при судово-криміналістичній експертизі по краях рани виявлено залізо, по механізму удару, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень з небезпекою для життя в момент спричинення. Між отриманим тілесним ушкодженням та настанням смерті існує прямий, причинно-наслідковий зв`язок. Кількість зовнішніх ушкоджень, виявлених на тілі трупа ОСОБА_14 , їх характер та розташування вказують на те, що він піддаватися впливу однієї травмуючої дії. Після отримання проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з ушкодженням лівої легені та серця, від якого настала смерть, потерпілий міг прожити короткий проміжок часу, що вимірюється хвилинами, протягом яких міг здійснювати самостійні дії (пересуватись), кількість та об`єм яких зменшувався пропорційно крововтраті. Виявлене тілесне ушкодження на тілі трупа Коленченка могло утворитись шляхом нанесення сторонньою особою удару представленою на експертизу косою. Направлення раневого каналу: зліва направо, зверху вниз, спереду назад. В момент заподіяння ОСОБА_14 тілесних ушкоджень, останній міг перебувати у вертикальному чи близькому до нього положенні, передньою поверхнею тулуба оберненим до травмуючого предмета. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа ОСОБА_14 виявлений етанол в концентрації 0,8 г/л, що відносно живої людини може відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння (т.1, а.к.п.179-182);

- висновком експерта № 50 від 02.08.2019 року, згідно у ОСОБА_11 тілесні ушкодження не виявлені (т.1, а.к.п.207);

- висновком експерта № 44 від 24.10.2019 року, згідно якого у ОСОБА_11 станом на час вчинення кримінального правопорушення та на даний час є хронічні захворювання: хронічний панкреатит, хронічний гастродуоденіт, сечо-кам`яна хвороба, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, ішемічна хвороба серця з дифузними кардіосклерозом, крім цього є захворювання опорно-рухового апарату: деформуючий поліостеоартроз кінцівок, остеохондроз грудного та поперекового відділів хребта, та відповідно до консультативного висновку лікаря травматолога, на теперішній час у ОСОБА_11 є двобічний ортроз колінних суглобів, справа післятравматичний ІІІ ступеня з асептичним некрозом внутрішнього виростка великогомілкової кістки, зліва ІІ ступеня, практично без функціональних розладів. На запитання «Чи впливають наявні захворювання, в тому числі з боку опорно-рухового апарату, на обмеженість рухів підозрюваного ОСОБА_11 (ходи, бігу)?» та запитання «Чи міг підозрюваний ОСОБА_11 у разі наявності можливих захворювань опорно-рухового апарату при умові намагання нанесення йому ударів палицею втекти за обставин відсутності твердого покриття та підйому в гору?» надана відповідь, що на теперішній час захворювання колінних суглобів не призвели до обмеження їх функцій, тобто хода та біг у ОСОБА_11 не обмежені, з наявними у нього захворюваннями опорно-рухового апарату він міг втекти за обставин відсутності твердого покриття та підйому в гору, в тому числі і «при умові намагання нанесення йому ударів палицею» (т.1, а.к.п.209-212);

- висновком судово-психіатричного експерта № 438 від 05.09.2019 року, згідно якого у ОСОБА_11 на період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється та на час проведення експертизи клінічні ознаки психічного захворювання не виявлені, ОСОБА_11 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, може правильно сприймати обставини, які мають значення для кримінального провадження та давати про них правильні свідчення; ОСОБА_11 за його психічним станом на час проведення експертизи примусові заходи медичного характеру не показані (т.2, а.к.п.44-48);

- висновком судово-психіатричного експерта № 439 від 05.09.2019 року, згідно якого у ОСОБА_11 на теперішній час не виявлені психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю та інших психоактивних речовин з синдромом залежності, у зв`язку з чим наркологічне лікування йому не показане (т.2, а.к.п.50-52);

- протоколом про результати аудіо-, відеоконтролю місця (за особою) від 23.09.2019 року, який складений за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Чернігівського апеляційного суду Чернігівської області від 09.08.2019 року встановлено, що в ході негласної слідчої дії отримані дані про розмову ОСОБА_11 в ДУ «Новгород-Сіверська установа виконання покарань № 31», під час якої він розповів про обставини заподіяння поранення потерпілому (т.2, а.к.п.238-250).

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч.1 ст.115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи апеляційних скарг сторони захисту здебільшого зводяться до недоведеності «поза розумним сумнівом» вчинення обвинуваченим умисного вбивства ОСОБА_14 , оскільки ОСОБА_11 захищався від незаконних дій потерпілого, який посягав на його життя та здоров`я.

Вказані доводи є безпідставними, об`єктивно не підтвердженими і такими, що спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Так, умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини й бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні й для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Згідно з ч.3 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Отже, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст.36 КК України ці умови полягають у такому:

1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави;

2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК;

3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала;

4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається;

5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає;

6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Визначення конкретного моменту, з якого особа перестала перебувати в стані необхідної оборони з огляду на закінчення злочинного посягання, має відносний характер і залежить від конкретних обставин справи, оцінка яких має включати аналіз об`єктивних і суб`єктивних аспектів поведінки як нападника, так і того, хто обороняється. При цьому важливо з`ясувати, чи могла особа, яка обороняється, з огляду на об`єктивну обстановку та поведінку нападника усвідомлювати, що посягання припинилося, тобто чи було для такої особи за даних об`єктивних обставин очевидним, що у застосуванні заходів захисту відпала необхідність. Якщо ж у ситуації, яка склалася, особа не мала можливості усвідомити факт припинення злочинного посягання, слід вважати, що вона діяла в стані необхідної оборони. Крім того, посягання вважається наявним і тоді, коли воно зупинене, однак може відновитися у будь-який момент.

При розгляді справ даної категорії необхідно також з`ясовувати, чи мала особа, яка захищалася, реальну можливість ефективно відбити суспільно небезпечне посягання іншими засобами із заподіянням нападникові шкоди, необхідної і достатньої в конкретній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання. При цьому згідно з ч.3 ст.36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту; перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 КК. Щоб установити наявність або відсутність ознак перевищення меж необхідної оборони, необхідно враховувати не лише відповідність чи невідповідність знарядь захисту і нападу, а й характер небезпеки, що загрожувала особі, яка захищалася, та обставини, що могли вплинути на реальне співвідношення сил, зокрема: місце і час нападу, його раптовість, неготовність до його відбиття, кількість нападників і тих, хто захищався, їхні фізичні дані (вік, стать, стан здоров`я) та інші обставини.

У контексті даного кримінального провадження є беззаперечним наявність між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 неодноразових конфліктів, унаслідок звинувачень один одного у заподіянні шкоди худобі, взаємних образ та підозр.

Як слідує з показань ОСОБА_11 , він 30.07.2019 року, близько 14.30 год., приїхав на город косити траву. Потім на велосипеді проїхав ОСОБА_14 і висловив погрозу: «Зараз з тобою розберусь». Через 10 хвилин побачив, що до нього йде ОСОБА_22 з двома палками. Потерпілий замахувався палкою, кидав у нього гарбуз, скляну пляшку, а ОСОБА_21 косою відбивався від нього. Косу тримав двома руками і відмахнувся рухом знизу вверх, після чого ОСОБА_22 відійшов від нього і впав, а обвинувачений побачив на лезі коси кров.

Факт заподіяння ОСОБА_11 потерпілому тілесного ушкодження косою підтверджений висновком судово-медичної експертизи №84 від 22.10.2019 року, яким стверджується наявність у потерпілого поранення грудної клітини, яке виникло внаслідок саме удару косою, про що свідчать глибина рани - близько 11,5 см, у глибині рани - переломи 2, 3 ребер з раною м`язів 2-3 міжребер`я та напрямок раневого каналу зліва направо, зверху вниз, спереду назад, що також підтверджено судовим експертом ОСОБА_29 у місцевому суді.

Тобто, на переконання колегії суддів, між обвинуваченим та ОСОБА_14 виникла сварка, яка переросла в обопільну бійку, в ході якої ОСОБА_11 умисно завдав потерпілому удар косою, з метою вбивства останнього.

При цьому, висновком експерта №50 від 02.08.2019 року спростовується показання ОСОБА_11 , що він захищався від активних дій потерпілого, оскільки жодних тілесних ушкоджень в обвинуваченого виявлено не було.

Згідно висновків судово-психіатричного експерта, на момент події ОСОБА_11 не страждав на хронічне психічне захворювання, недоумство, тимчасовий чи інший хворобливий розлад психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В апеляційній скарзі захисник посилається на активні дії потерпілого щодо його підзахисного, які змусили останнього захищатися, і його дії по нанесенню одного удару потерпілому косою були випадковими, вчинені при обороні. Також не погодився з висновком суду, що ОСОБА_11 мав можливість уникнути конфлікту з потерпілим, зокрема, втекти. На думку сторони захисту, це було неможливо, через наявність в обвинуваченого тяжких хронічних захворювань, у тому числі й опорно-рухового апарату.

Проте, вищенаведене не знайшло свого підтвердження під час перевірки апеляційним судом вироку суду першої інстанції.

Так, посилання захисника на нерівність між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 їх станом здоров`я, оскільки перший має ряд тяжких захворювань опорно-рухового апарату, а другий був здоровим, жодним чином не свідчить про те, що обвинувачений перебував у стані необхідної оборони.

Власне, стан здоров`я не свідчить про існування суспільно небезпечного посягання стосовно особи з обмеженими фізичними можливостями, оскільки суд оцінює дії, які передували начебто захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи.

У цьому випадку застосування ОСОБА_11 коси у відповідь на кинуту у нього пластикову пляшку та намагання потерпілого вдарити його дерев`яними палицями, є неспівмірним таким діям останнього, хоча вони і є неправомірними.

Не перебував ОСОБА_11 й у стані сильного душевного хвилювання, через який би він не міг оцінити відповідність заподіюваної ним шкоди.

Викладені обставини свідчать, що ОСОБА_11 не зазнавав суспільно небезпечного посягання з боку потерпілого, яке б створювало реальну загрозу заподіяння шкоди його здоров`ю.

Особливістю кримінального правопорушення, вчиненого з перевищенням меж необхідної оборони є специфіка його мотиву, а саме: прагнення захистити інтереси особи, держави, суспільні інтереси, життя, здоров`я чи права того, хто обороняється, чи іншої особи від суспільно небезпечного посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом не тільки у випадку необхідної оборони, а й при перевищенні її меж.

У тому випадку, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання заподіяти шкоди потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Відтак, суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження (реальна небезпека життю ОСОБА_11 та відвернення посягання), правильно здійснив порівняльний аналіз та оцінив відсутність акту суспільно-небезпечного посягання й акту захисту, встановив їх співвідношення та відповідність захисту небезпечності посягання.

При цьому, стороною захисту ні під час розгляду справи в суді першої інстанції, ні при перегляді справи в апеляційному порядку не доведено, що ОСОБА_11 не мав інших підстав для вжиття заходів для захисту, і що ці заходи явно відповідали небезпечності посягання та обставинам події.

Відтак, позицію сторони захисту щодо недоведеності «поза розумним сумнівом» вини ОСОБА_11 в умисному вбивстві ОСОБА_14 колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ним відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має ряд хронічних захворювань; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; з урахуванням позиції потерпілих щодо призначення покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі, в розмірі наближеному до мінімального, що передбачений санкцією ч.1 ст.115 КК України, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 - залишити без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4