Справа № 638/4531/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2020 року Дзержинський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю потерпілої ОСОБА_4

з участю представника потерпілої ОСОБА_5

з участю обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 від 04.01.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. В. Хутори Вовчанського району Харківської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, пенсіонера, фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України,-

ВСТАНОВИВ:

24.12.2018 року близько 10 год. 00 хв., ОСОБА_6 , знаходячись у кв. АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з дружиною ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень останній, усвідомлюючи протиправність своїх дій, підійшов до ОСОБА_4 зі спини, після чого наніс один удар кулаком правої руки у потилочну ділянку, словесно образив та пішов з місця вчинення злочину у невідомому напряму.

Далі, 24.12.2018 року близько 19 год. 40 хв., ОСОБА_6 повернувся за адресою: АДРЕСА_2 , де перебувала ОСОБА_4 . Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , останній наніс 8-10 ударів кулаком правої руки, які прийшлись ОСОБА_4 по голові, у ділянки лівої та правої вушних раковин, у лобну ділянку зліва, по лівій бічній поверхні шиї, по задньозовнішній поверхні правого та лівого плеча, декілька разів вдарив в область очей сонцезахисним козирком від бейсболки, штовхнув рукою в передню поверхню грудей, внаслідок чого потерпіла впала на диван, схопив руками кисті рук ОСОБА_7 , стискав та викручував їй пальці, наніс один удар кулаком правої руки в завушну область голови зліва, від удару остання впала на спину, після чого ОСОБА_6 коліном правої ноги натиснув на передню поверхню грудей, в результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи №09-297/2019 від 27.03.2019 року, мали місце наступні тілесні ушкодження: синці у лобній ділянці ліворуч на лівій та правій вушній раковині, у лівій завушній ділянці, з поширенням на ліву бічну поверхню шиї у верхній третині, на передній поверхні грудей у ділянці проекції 2-го лівого міжребер`я по середньо-ключичній лінії, на задій поверхні правого плеча у верхній третині, на тильній поверхні правої кисті у ділянці проекції 3 та 4 п`ясткових кісток, у ділянці 5-го пальця лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України, а також вимоги цивільного позову визнав у повному обсязі, відмовившись надавати будь-які пояснення з приводу подій, що відбувались 24 грудня 2018 року.

Незважаючи на повне визнання вини обвинуваченим, його вина у вчиненні вказаного кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується сукупністю достатніх та незаперечних доказів, досліджених під час судового розгляду.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила суду, що 22 грудня 2018 року в другій половині дня вона повернулася із Донецької області, де була два тижні та доглядала за своїми батьками. ОСОБА_6 знаходився вдома, він був у неадекватному стані, в той час вдома також був плиточник. Обвинувачений упав на інструмент майстра, говорив, що все пішло не по сценарію, зміни у нього, та заснув до вечора. 23 грудня він кудись пішов, а 24 грудня вранці, в половині 10 години повернувся в квартиру, теж п`яний, бігав до кладовки за спиртним, в цей час прийшов майстер по ремонту. ОСОБА_6 забіг до неї на кухню та почав ображати нецензурною лексикою, вдарив потерпілу по голові та вибіг, а повернувшись почав до неї приставати. Ввечері, коли вона зайшла в кімнату зателефонувати сестрі, він ввірвався в кімнату та почав вихватувати телефон, після чого через балкон почав викидати її речі. Після цього почалася словесна перепалка, яка супроводжувалась ударами обвинуваченого потерпілій по голові, туловищу, а вона не могла ні в ліво, ні в право відвернутись. Обвинувачений взяв потерпілу за волосся, вона упала на диван і почалися удари по її голові, при цьому ОСОБА_6 змушував її повторювати образи в свою сторону, після чого сказав, що буде її вбивати, почав викручувати пальці на руках, бити бейсболкою по обличчі, вдаряти по грудях, вона впала на бильце дивана, після чого обвинувачений одіялом закрив їй рот і нос та вона почала задихатись. Потерпіла просила ОСОБА_6 її не бити, викликати швидку допомогу, а він пішов на кухню, після чого потерпіла зателефонувала сину та сказала, що чоловік її вбиває, та її відвезли на таксі у лікарню.

Свідок ОСОБА_8 , який є спільним сином обвинуваченого та потерпілої, пояснив суду, що все почалось 22 грудня 2018 року, тобто у день народження його батька. На той час він прожив з батьками, а мати перебувала у Донецькій області, у своїх батьків, за якими доглядала та яких повинна була забрати до Харкова, у зв`язку з чим вони і робили ремонт для забезпечення їх нормальними умовами. Про це вони сказали батьку та від нього була дивна реакція, сказав що це не по сценарію. Коли мати повернулась додому, з її слів він дізнався, що батько поводив себе дивно, випивав, викинув кота з балкону. Наступного дня він кудись пішов, а 24 грудня перебував у стані алкогольного сп`яніння. Такий стан приводив до того, що обвинувачений поводив себе неадекватно, агресивно, був збуджений. Коли свідок направився по своїх справах, то попросив батька вести себе нормально та спокійно, адже розумів, що залишає батьків наодинці. Біля 20 год. вечора йому зателефонувала мати та сказала, що її вбивають, почув нецензурну лайку батька та дзвінок обірвався. Якнайшвидше направився додому, де побачив, що мати заплакана, вся у саднах, синяках, в шоковому стані, а батько був на кухні, спав на підлозі. Він запитав у батька, чи він це зробив, на що почув ствердну відповідь, після чого забрав матір та вони поїхали до 4 лікарні, де уже знаходилась поліція та мати виявила бажання написати заяву, адже такі побиття були не вперше.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 242 КПК України, тяжкість та характер тілесних ушкоджень обов`язково встановлюються на підставі відповідної експертизи.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», для встановлення причин смерті, тяжкості й характеру тілесних ушкоджень призначення експертизи є обов`язковим. Водночас треба мати на увазі, що висновки судово-медичних експертиз містять лише медичну оцінку наслідків злочинного діяння і саме в такому розумінні вони повинні оцінюватися судами при вирішенні питання про доведеність винуватості особи у злочині, обставин його вчинення та про його кримінально-правову кваліфікацію.

Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи №1606-2018 від 26.12.2018 року, на підставі судового-медичного огляду ОСОБА_9 , з урахуванням наданої медичної документації, мають місце наступні тілесні ушкодження: синці у лобній ділянці ліворуч на лівій та правій вушній раковині, у лівій завушній ділянці, з поширенням на ліву бічну поверхню шиї у верхній третині, на передній поверхні грудей у ділянці проекції 2-го лівого міжребер`я по середньо-ключичній лінії, на задій поверхні правого плеча у верхній третині, на тильній поверхні правої кисті у ділянці проекції 3 та 4 п`ясткових кісток, у ділянці 5-го пальця лівої кисті. Тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості діючих поверхонь яких не відобразились, за механізмом удару або удару-стиснення, та враховуючи їх морфологічні ознаки, могли бути отримані за 1-3 доби до проведення огляду. За ступенем тяжкості синці викликають незначні скороминущі наслідки, тривалість яких не перевищує 6 діб і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень (п.п. 2.3.2 б), 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних пошкоджень»).

Протоколом проведення слідчого експерименту, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 , в ході якого потерпіла розказала та показала механізм нанесення тілесних ушкоджень.

Тобто проведенням вказаної слідчої дії підтверджується час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення-злочину, як того вимагає пункт 1 частини 1 статті 91 КПК України.

Згідно висновку експерта №09-297/2019 від 27.03.2019 року, враховуючи кількість та локалізацію тілесних ушкоджень, розташованих у різних анатомічних ділянках та площинах тіла ОСОБА_9 , можливість їх утворення внаслідок одноразового падіння потерпілої на площині (тобто «з висоти власного зросту») виключається. Показання ОСОБА_9 , що викладені у протоколі допиту потерпілого від 09.02.2019 року та протоколі проведення слідчого експерименту від 18.03.2019 року в цілому не суперечать наявним судово-медичним даним у частині механізму утворення та способу спричинення встановлених у неї тілесних ушкоджень.

Відповідно до положень частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні, до якого належить і судове, підлягають доказуванню ряд обставин, що мають для нього значення, зокрема: час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення тобто подія кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення; форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, і ці обставини, згідно пункту 2 частини 3 статті 374 КПК України, повинні бути наведені у сформульованому у мотивувальній частині вироку обвинувачені, визнаному судом доведеним.

Про це ж зазначено у роз`ясненнях, які містяться в п.п. 8, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ и постановлення вироку» від 29.06.1990 року №5, згідно яких суди у кожній справі повинні встановлювати відмічені вище обставини, а також спрямованість умислу підсудного.

Аналіз усіх досліджених в суді доказів, а саме медичної документації, послідовних та стабільних показів потерпілої та свідка, даними під час розгляду справи у суді, даними протоколу слідчого експерименту, висновками судово-медичних експертиз, які в повній мірі співпадають один з одним та матеріалами справи, дозволяє суду дійти висновку про те, що вказані докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для постановлення обвинувального вироку.

За таких обставин, аналізуючи та оцінюючи вищенаведені докази в їх сукупності, враховуючи положення пункту 27 Постанови Пленуму Верховного суду України від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 та кваліфікує його дії за частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України умисне легке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, є пенсіонером, на обліку в обласному наркологічному, психіатричному диспансерах не перебуває.

Відповідно до статті 66 КК України, обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття.

Відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обставин, що обтяжує відповідальність, ОСОБА_6 судом не виявлено.

Відповідно до частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Пленум Верховного Суду України в Постанові №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звертає увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визначається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимогстатті 65 Кримінального кодексу Українистосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до вимогстатті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 повинно бути призначене покарання, необхідне та достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень у межах санкції частини 1 статті 125 Кримінального кодексу України у вигляді громадських робіт, цей вид покарання буде мати вплив на його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена частиною 2 статті 50 Кримінального кодексу України мета покарання як обвинуваченим, так і іншими особами.

Відповідно до вимог статті 128 КПК України, цивільним позивачем потерпілою ОСОБА_4 заявлено цивільний позов, згідно з яким вона просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 9383, 42 грн., що є витратами на лікування, а також моральну шкоду у розмірі 10000, 00 грн.

У відповідності до частини 5 статті 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з частиною 1 статті 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

При цьому, суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, щодо цивільного позову потерпілої в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд вважає, що його слід задовольнити у повному обсязі, адже понесений розмір витрат на лікування ОСОБА_4 підтвердила у повному обсязі, надавши суду фіскальні чеки, що підтверджують покупку медикаментів та оплату медико-діагностичних послуг на заявлену суму 9383, 42 грн., а також докази необхідності їх придбання та проходження (приписи та рекомендації лікарів).

Щодо цивільного позову, пред`явленого до обвинуваченого ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Як роз`яснено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Отже, суд визнає факт заподіяння моральної шкоди цивільному позивачу - потерпілій ОСОБА_4 неправомірними діями цивільного відповідача ОСОБА_6 .

Так, потерпілій були наступні тілесні ушкодження у вигляді синців у лобній ділянці ліворуч на лівій та правій вушній раковині, у лівій завушній ділянці, з поширенням на ліву бічну поверхню шиї у верхній третині, на передній поверхні грудей у ділянці проекції 2-го лівого міжребер`я по середньо-ключичній лінії, на задій поверхні правого плеча у верхній третині, на тильній поверхні правої кисті у ділянці проекції 3 та 4 п`ясткових кісток, у ділянці 5-го пальця лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, які безумовно стали джерелом негативних емоцій та переживань, призвели до погіршення стану здоров`я, наслідки вказаних діянь потерпіла до цього часу відчуває на собі, що підтверджується медичною документацією та проходить періодичні обстеження. Так, позивачеві були спричинені моральні страждання, що безумовно змінило її нормальний життєвий ритм, а тому керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, суд вважає що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн. є цілком обґрунтованими, адже заявлений розмір моральної шкоди знайшов своє підтвердження у судовому засіданні.

Питання щодо витрат, пов`язаних із проведенням експертиз по кримінальному провадженню вирішити на підставі статті 124 КПК України.

Питання про долю речових доказів і документів вирішити на підставі статті 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 1 статті 125 Кримінального кодексу України та призначити покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 спричинену матеріальну шкоду у розмірі 9383 (дев`ять тисяч триста вісімдесят три) грн. 42 коп., а також моральну шкоду у розмірі 10000 (десяти тисяч) грн. 00 коп., а всього стягнути 19383 (дев`ятнадцять тисяч триста вісімдесят три) грн. 42 коп.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий: