Справа №160/773/17
Провадження №1-кп/155/8/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2020 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого-судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Коритниця Локачинського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого завідуючим хірургічним відділенням Локачинської центральної районної лікарні, несудимого,
за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18 січня 2015 року о 02 годині 45 хвилин завідуючий хірургічним відділенням Локачинської центральної районної лікарні з вищою медичною освітою та першою кваліфікаційною лікарською категорією ОСОБА_4 , будучи зобов`язаний як медичний працівник, згідно з правилами, установленими п.«а» ч.1 ст.78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну допомогу, всупереч п.п.2.1, 2.10, 2.11, 5.1, 5.3, 5.7, 5.8, 5.9 посадової інструкції завідувача хірургічним відділенням ОСОБА_4 , погодженої 02 січня 2015 року головою профспілкового комітету та затвердженої 02 січня 2015 року головним лікарем Локачинської центральної районної лікарні, в порушення вимог «Стандартів та клінічних протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Хірургія», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України №297 від 02 квітня 2010 року, не провів та не наполягав на проведенні інструментальних обстежень УЗД та/або рентгенографії органів грудної/черевної порожнини з метою виключення/підтвердження наявності у хворого ОСОБА_6 такого ускладнення перебігу виразкової хвороби як перфорація виразки, що стало причиною несвоєчасного встановлення правильного клінічного діагнозу та, відповідно, несвоєчасного надання адекватної (хірургічне лікування) медичної допомоги, що в подальшому призвело до тяжких наслідків для хворого ОСОБА_6 , а саме його смерті.
05 листопада 2020 року на адресу суду надійшло письмове клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.
Клопотання мотивоване тим, що злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_4 відноситься до категорії нетяжких злочинів, оскільки за таке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років та інші м`які покарання і відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України обвинувачений має бути звільнений у зв`язку із спливом трьох років з дня вчинення злочину. Обвинувачений надав свою згоду на його звільнення за вказаною підставою. При цьому, захисник в клопотанні зазначає, що невизнання особою своєї вини не має жодних правових наслідків для вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з підстав, передбачених ст.49 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні, кожен зокрема, підтримали клопотання, просили його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення клопотання захисника та закриття кримінального провадження на підставі ч.1 ст.49 КК України.
Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, однак подав письмову заяву в якій також не заперечував щодо задоволення клопотання захисника про закриття кримінального провадження на підставі ч.1 ст.49 КК України. Разом з тим, при вирішенні даного клопотання просив суд врахувати правові позиці Верховного Суду України, викладених у справах №760/18016/15-к та №398/571/15-ц.
Розглянувши клопотання захисника та вислухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження.
За правилами ч.8 ст.284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п.1 ч.2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.
Положеннями ч.4 ст.286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення за ч.1 ст.140 КК України станом на час скоєння відносилось до злочинів невеликої тяжкості; згідно з вимогами Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року №2617-VIII, який набрав чинності 01 липня 2020 року внесено зміни, згідно з якими ч.1 ст.140 КК України є нетяжким злочином.
Крім цього, Законом №2617-VIII внесено зміни до Загальної частини КК України, зокрема до ст.49 КК України.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону України №2617-VIII) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.
Відповідно до ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, скоєного 18 січня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України (в редакції Закону України №2617-VIII), на момент розгляду судом справи минув строк давності притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, які вказували б на ухилення ОСОБА_4 від слідства або суду, вчинення ним в цей період інших злочинів. Порушення строків давності судом не встановлено.

Таким чином, за змістом статей 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Таким чином, невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках за умови роз`яснення йому судом суті підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження про таке звільнення.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не позбавляє потерпілого можливості звернутися до суду з цивільним позовом про відшкодування заподіяної внаслідок кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства. Такої правової позиції у своїй постанові 26 березня 2020 року по справі №730/67/16-к дійшов Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом в постанові від 19 листопада 2019 року в справі №345/2618/16-к та у постанові від 12 листопада 2019 року у справі №566/554/16-к.

За ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Така ж правова позиція узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, сформульованою у рішенні по справі «Грабчук проти України» від 26 вересня 2006 року, відповідно до змісту якого у разі закриття провадження по справі з нереабілітуючих обставин питання про доведеність вини особи не вирішується. У вказаній справі Європейський Суд зазначив, що «презумпція невинуватості порушена, якщо посадова особа висловлює думку про винність особи, обвинуваченої у вчиненні злочину, коли цього не було доведено відповідно до закону. Момент, з якого особа вважається винуватою, є саме той час, коли вина особи доведена в законному порядку, тому альтернативна процедура встановлення винуватості особи є неприпустимою».

Таким чином, судом встановлено, що клопотання захисника в повній мірі відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та закону.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що з часу вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення і по день розгляду справи минуло більше п`яти років, суд вважає, що під час судового розгляду встановлено наявність законних підстав для закриття провадження зі звільненням ОСОБА_4 за вчинення відповідного злочину на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.44, 49 КК України, ст.ст.284, 286, 369, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.140 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Кримінальне провадження №1-кп/155/8/20 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.140 закрити у зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Горохівський районний суд Волинської області.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий