Справа №463/6780/20
Провадження №1-кс/463/3833/20
УХВАЛА

29 липня 2020 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові скаргу представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 10.07.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001647 від 03.12.2014, -
встановив:
ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою, просив скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 10.07.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001647 від 03.12.2014, зобов`язавши слідчого прийняти процесуальне рішення у формі постанови, яким визнати скаржника потерпілим у цьому кримінальному провадженні. Скаргу мотивує тим, що постановою слідчого від 10.07.2020 йому безпідставно було відмовлено у визнанні потерпілим у даному кримінальному провадженні.
В судове засідання представник заявника не з`явився, просив розглядати таку у його відсутності. Слідчий в судове засідання не прибув. Оскільки відповідно до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, вважаю можливим проводити судове засідання у відсутності учасників кримінального провадження.
Дослідивши матеріали скарги, вважаю, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що оскаржуваною постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 10.07.2020 вирішено відмовити у визнанні ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні № 0001647 від 03.12.2014, з підстав відсутності даних, що останньому завдано шкоду, передбачену ч. 1 ст. 55 КПК України, тому на підставі ч. 5 ст. 55 КПК України відмовлено у визнанні його потерпілим у зазначеному кримінальному провадженні.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 5 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Таким чином, у зазначеній нормі закону закріплено обов`язок слідчого винести саме вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.
Однак слідчий при винесенні оспорюваної постанови від 10.07.2020 зазначеного обов`язку не дотримався, оскільки викладені ним в постанові мотиви відмови у визнанні потерпілим обмежуються лише констатацією того, що на даний час не встановлено обставин, що ОСОБА_4 було завдано шкоди внаслідок кримінального правопорушення.
Разом із тим, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що слідчим не було проведено слідчих дій (про такі у постанові не зазначається) на предмет перевірки заподіяння заявнику ОСОБА_4 будь-якої шкоди, та останньому не було надано можливості надати обґрунтування та докази в підтвердження спричинення йому моральної, фізичної або майнової шкоди, тому висновок слідчого про те, що останньому не завдано шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, є передчасним, у зв`язку з чим скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана постанова в частині відмови у визнанні потерпілим скасуванню.
Крім того, в силу вимог ст. 55 КПК України заявник є потерпілим з моменту подання ним заяви про вчинення кримінального правопорушення або з часу подання заяви про залучення особи до провадження як потерпілого до винесення слідчим постанови про відмову у визнанні його потерпілим. При цьому винесення окремої постанови слідчим про визнання заявника потерпілим кримінально-процесуальним законом не вимагається. Після скасування постанови про відмову у визнанні потерпілим процесуальні права ОСОБА_4 як потерпілого у кримінальному провадженні жодним чином не обмежуються, а тому підстав для задоволення решти вимог скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 55, 60, 303-309, 395 КПК України, -

постановив:
скаргу задовольнити частково.
Скасувати постанову слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_5 від 10.07.2020 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0001647 від 03.12.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 372 КК України.
В решті вимог скарги відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1