Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/614/20
Провадження № 1-кп/542/161/20
В И Р О К
іменем України

17 листопада 2020 року смт Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області кримінальне провадження №0000235 від 08.05.2020 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нехвороща Новосанжарського району Полтавської області, громадянина України, одруженого, згідно ст.89 КК України раніше не судимого, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , згідно з рішенням 9 сесії 24 скликання Нехворощанської сільської ради від 30.09.2003 року отримав у власність земельну ділянку площею 1,36 га з кадастровим номером :01:001:00912 в с.Нехвороща Новосанжарського району для ведення особистого селянського господарства.

Усвідомлюючи відсутність будь-яких законних підстав, ОСОБА_4 в період часу з осені 2019 року до 22.05.2020 року, умисно з метою збагачення, в порушення вимог ст.14 Конституції України, згідно з якою земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, за відсутності будь-яких підстав набуття права на землю, передбачених ст.116 Земельного кодексу України, відповідно до якої громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону, нехтуючи вимогами ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, згідно з якою громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно - правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування: прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю), ст. 125 Земельного кодексу, згідно з якою право власності на земельну ділянку, або її оренди, право державної реєстрації цих прав виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право постійного користування, або оренди земельною ділянкою, та його державної реєстрації, ст. ст. 60, 61, 150 ч. 1 п.г) Земельного кодексу України, ст. 88, 89 Водного кодексу України, згідно з якими уздовж річок з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги, які встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води шириною 50 метрів для середніх річок, водосховищ на них та ставків площею більше 3 гектарів, на яких заборонено розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, самовільно зайняв земельну ділянку площею 13505 кв.м. прибережної захисної смуги розташовану за адресою: с.Нехвороща Новосанжарського району, у захисній зоні р.Нехворощанка, самовільно розпочав розорювання земель і висіяв культури соняшника, при цьому достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка у встановленому порядку не надавалась йому у володіння і користування та не передавалась у власність, або оренду, тобто за відсутності правочину щодо такої земельної ділянки. Таким чином, самовільним зайняттям земельної ділянки площею 13505 кв.м. прибережної захисної смуги, ОСОБА_4 заподіяв шкоду у розмірі 1916 грн. 90 коп., що підтверджується довідкою Державної екологічної інспекції Центрального округу.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України визнав повністю та суду показав, що він є власником земельної ділянки площею 1,36 га, яка знаходиться поряд с.Нехвороща. Обробляючи власну земельну ділянку в період часу з осені 2019 року по кінець травня 2020 року він обробляв також земельну ділянку, яка йому не належить, в районі р.Нехворощанка, яку засіяв культурою соняшника.

Після того, як це було виявлено правооохоронними органами та Державною екологічною інспекцією нараховані збитки, він завдану шкоду відшкодував в повному обсязі, вказану земельну ділянку не використовує.

В скоєному розкаюється.

Представник потерпілого Нехворощанської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.20).
Враховуючи те, що обвинувачений у судовому засіданні свою вину визнав повністю, фактичні обставини справи ніхто з учасників судового розгляду не оспорював, суд у відповідності до ч.3 ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів у судовому засіданні щодо до тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом зясовано, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції. Судом розяснено, що у такому випадку сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку судове рішення з підстав заперечення цих обставин.
Сторони кримінального провадження проти даного рішення суду не заперечували.
Тому суд обмежив дослідження фактичних обставин допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого.
Дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.2 ст.197-1 КК України як самовільне зайняття земельної ділянки із земель в охоронних зонах.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Обвинувачений раніше не судимий всилу ст.89 КК України, має постійне місце мешкання, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Згідно з висновком органу пробації, виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства; при цьому ризик небезпеки для суспільства та ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінені як середні.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченому відповідно до ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи наведене, з урахуванням всіх обставин у справі, характеризуючих даних обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст.89 КК України, позитивно характеризується за місцем проживання, вчинив нетяжкий злочин, повністю відшкодував завдану шкоду та відсутність тяжких наслідків від злочину, з урахуванням трьох зазначених пом`якшуючих покарання обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд вважає можливим, із застосуванням ст.69 КК України, перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті 197-1 ч.2 КК України, і призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу в межах, встановлених для даного виду покарання в загальній частині КК України, у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., що буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.
Процесуальні витрати, які підлягають стягненню на користь потерпілого або держави, відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не вбачається. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

Керуючись ч.3 ст.349, ст. ст. 368-370, 373, 374, 392, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.197-1 КК України і призначити покарання, з застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Новосанжарський районний суд Полтавської області.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, в порядку, визначеному ст.376 КПК України.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1