ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 592/2373/19 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2352/20 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:
головуючого судді - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі - ОСОБА_5
за участю прокурора - ОСОБА_6
захисника - ОСОБА_7
обвинуваченого - ОСОБА_8
представника потерпілого - ОСОБА_9
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_7 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 ,-
ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, паспорт НОМЕР_1 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді тринадцяти років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 за даним відраховано з моменту затримання 11.12.2018.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 11.12.2018 по 20.03.2020 (включно) з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

11.12.2018 року приблизно о 14:00 год. ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою АДРЕСА_1 , разом зі співмешканкою ОСОБА_10 , вживали алкогольні напої. В цей час між ними, на ґрунті вживання алкоголю та раптово виниклих неприязних відносин, виникла словесна сварка, в ході якої у ОСОБА_8 виник намір на позбавлення життя ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний намір направлений на заподіяння смерті ОСОБА_11 , діючи умисно, посягаючи на найвищу соціальну цінність - життя людини, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення останній смерті, скориставшись тим, що ОСОБА_11 , перебуває в стані алкогольного сп`яніння, та не може чинити супротив, ОСОБА_8 в короткий проміжок часу наніс ОСОБА_11 руками, ногами та дерев`яним предметом численні удари по голові, тулубу та кінцівкам, в життєво важливі органи людини, завдавши не менше 40 ударів, в результаті яких спричинив потерпілій множинні тілесні ушкодження: рани лобної ділянки справа, внутрішньої поверхні верхньої губи, нижньої губи; садна ділянки правої вилиці, верхньої повіки правого ока, правої щоки, носа; синці і садна лобної ділянки справа, ділянок підборіддя, лівої передньо-бокової поверхні голови; крововиливи у м`які тканини голови з боку їхньої внутрішньої поверхні у лобно-тім`яно-скроневих ділянках справа та зліва значних розмірів; крововиливи під м`які мозкові оболонки на внутрішній поверхні тім`яної частки, на нижньо-зовнішній поверхні потиличної частки правої півкулі, на верхній поверхні тім`яної частки, на нижній поверхні потиличної частки лівої півкулі; крововилив у шлуночки головного мозку; синці і садна передньо-бокових поверхонь шиї; розгинальний перелом лівого великого рогу під`язикової кістки; синці передньої поверхні ділянки грудної клітки, лівої молочної залози; синці і садна передньої черевної стінки; садно ділянки крила лівої здухвинної кістки; переривчасті крововиливи у м`які тканини передньої поверхні грудної клітки; крововиливи на всю товщу передньої черевної стінки; переломи 4-10 ребер зліва по середній ключичній лінії, з переходом на передню пахвову лінію; три розриви сальника; крововиливи у клітковину навколо підшлункової залози, в брижу тонкого кишечнику; крововиливи (гематома) в за очеревину клітковину зліва значних розмірів, в капсули лівої нирки; садна ділянок правого ліктьового суглобу, правого кульшового суглобу; садна і синці обох кистей; синці ділянок лівого плечового суглобу, обох колінних суглобів, обох гомілок, частина з яких є несумісними з життям та від яких 11.12.2018 близько 15:40 год. вона померла у приймальному відділенні КЗ СОР «Сумська обласна клінічна лікарня».

Відповідно до висновку судово-медичного експерта № 1185/788 від 28.01.2019 смерть ОСОБА_11 наступила внаслідок поєднаної тупої травми тіла у вигляді закритої черепно-мозкової травми та закритої травми грудної клітки, черевної порожнини і за очеревинного простору, клінічний перебіг яких супроводжувався гострою крововтратою та розвитком гострої легеневої та серцево-судинної недостатності, на що вказують данні експертизи трупа: рани лобної ділянки справа, обох губ; синці та садна обличчя, лівої бокової поверхні голови; крововиливи у м`які тканини голови у лобно-тімяно-скроневих ділянок справа та зліва значних розмірів; численні крововиливи під м`які мозкові оболонки; крововилив у шлуночки головного мозку; синці по верхньої ділянки грудної клітки, лівої молочної залози; синці і садна передньої черевної стінки; переривчасті крововиливи у м`які тканини передньої поверхні грудної клітки, на всю товщину передньої черевної стінки; переломи 4-10 ребер зліва по середній ключичній ліній з переходом на передню пахвову лінію; розриви сальника; крововиливи у клітковину навколо підшлункової залози, в брижу тонкого кишечнику; крововиливу (гематоми) в за очеревину клітковину зліва значних розмірів, в капсули лівої нирки; внутрішньо черевна крововтрата: 800 мл рідкої крові у черевній порожнині; недокрів`я внутрішніх органів; набряк мозку. Між поєднаною тупою черепно-мозковою травмою, травмою грудної клітки, черевної порожнини, за очеревинного простору та смертю потерпілої, існує прямий причинний зв`язок.

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на умисне позбавлення життя потерпілої ОСОБА_11 , шляхом нанесення множинних ударів у життєво важливі органи - голову та тулуб, ОСОБА_8 діяв з прямим умислом, усвідомлював протиправність своїх дій, передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілої та бажав їх настання.

Таким чином, внаслідок вчинення умисних дій, які виразилися у нанесенні численних ударів у життєво важливі органи, внаслідок яких настала смерть потерпілої ОСОБА_11 , ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України - умисне вбивство.

В апеляційних скаргах:

Прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покрання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого просить вирок суду скасувати та ухвалити свій вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст. 115 КК України покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Вважає, що судом при призначенні покарання належним чином не враховано, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин у стані алкогольного сп`яніння, вину визнав частково, вибачення не приніс, завдану шкоду не відшкодував.

Таким чином призначене ОСОБА_8 покарання у виді 13 років позбавлення волі є недостатнім для його виправлення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_12 просить у зв`язку з неповнотою судового розгляду кримінального провадження, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушення вимог кримінального процесуального закону, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Так, суд першої інстанції жодним чином не врахував та не проаналізував фактичні обставини кримінального провадження, які передували події злочину, хоча вони мають істотне значення для прийняття законного, обґрунтованого, вмотивованого та правильного з точку зору кримінального закону рішення у даному кримінальному провадженні.

Суд 1 інстанції при постановленні вироку не дав належної оцінки та не взяв до уваги поведінку обвинуваченого та потерпілої, яка передувала злочину, а саме те, що обвинувачений не був ініціатором конфлікту, він виник між ним та потерпілою раптово, що викликав у обвинуваченому тяжку образу і він перебував у досить емоційному та збудженому стані фрустрації, а саме вказує на той факт, що в даному випадку в діях обвинуваченого повністю відсутня вольова ознака суб`єктивної сторони злочину інкримінованого йому.

Суд не звернув увагу на те, що стороною обвинувачення в ході судового розгляду кримінального провадження не було надано жодного доказу на підтвердження того, що обвинувачений діяв з прямим умислом саме на вбивство, виконав та заплановано здійснював всі дії, які вважав необхідними для здійснення злочину та мав можливість на протязі всього дня події злочину його довести до кінця, а саме умисно протиправно заподіяти смерть потерпілій ОСОБА_13 , смерть якої настала уже після того, як вона була доставлена до лікарні, а не у житлі мого підзахисного.

У мотивувальній частині вироку при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, не зазначив конкретного мотиву та мети вбивства потерпілої, яка була практично цивільною дружиною обвинуваченого і вони мали спільні плани на майбутнє.

Виходячи з мотивів та мети, можна відрізнити умисне вбивство від інших видів злочинів.

Надаючи покази в судовому засіданні ОСОБА_8 повідомляв, що він страждає на епілепсію, але на обліку у лікарів з приводу даної хвороби не перебуває, та допускає, що в день події у нього також міг бути приступ епілепсії, що також могло вплинути на його психолочічний та емоційний стан.

Крім того, у судовому засіданні обвинувачений пояснив, що під час вищевказаного раптового конфлікту, після того, як потерпіла нанесла йому тяжку образу , він знаходився у стані збудження та сильного душевного хвилювання, що було спровоковане поведінкою потерпілої.

Він також не може з точністю пригадати, яку кількість ударів наніс потерпілій, а також з точністю не може вказати їх локалізацію.

Обвинувачений також вказує, що вона падала та могла вдарятися головою та частинами свого тіла об різні площини, а також те, що в нього в жодному разі не було умислу на заподіяння смерті ОСОБА_11 .

Дана позиція обвинуваченого була в повній мірі під час судового слідства підтримана стороною захисту та наголошувалось на тому, що вину по пред`явленому обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України не визнає.

Суд під час судового слідства по даному кримінальному провадженню визнав допустимими та належними доказами покази всіх свідків по справі, вважаючи іх неупередженими, але жоден із допитаних свідків не підтвердив нанесення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень ОСОБА_14 , вони тільки надавали показання, що чули розмови на підвищених тонах, якісь шуми з квартири обвинуваченого та характеризують його як спокійну особу.

Також автор апеляційної скарги завертає увагу на той факт, що після обрання відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та перебування у ДУ Сумському слідчому ізоляторі та під час судового розгляду кримінального провадження, у нього неодноразово погіршувався стан здоров`я і відбувались епілептичні напади, з приводу яких йому надавалась медична допомога у даній установі.

Аналогічний випадок стався з ним також напередодні його допиту у якості обвинуваченого під час судового слідства по справі.

Незважаючи на вказані обставини , суд 1 інстанції не звернув належної уваги на даний факт і на клопотання підзахисного, що було підтримане стороною захисту, під час судового розгляду для відкладення одного із судових засідань для витребування вищевказаної медичної документації, що на його думку, а також на думку сторони захисту мали важливе значення під час розгляду кримінального провадження і могли вплинути на думку суду під час ухвалення вироку по справі.

На даний час до ДУ Сумський слідчий ізолятор був направлений адвокатський запит з приводу стану здоров`я підзахисного.

Також, під час судового розгляду кримінального провадження будо досліджено письмовий доказ - висновок судово- психіатричної експертизи від 21.01.2019 № 40 (т. З а.с. 59-67), який за переконання суду спростовує стан сильного душевного хвилювання у ОСОБА_15 та вказує на те, що вчинки, які інкриміновані обвинуваченому були послідовними, цілеспрямованими, пролонгованими у часі, з чіткою орієнтацією в просторі та ситуації, при цьому зв`язку з оточенням він не втрачав, цілеспрямовано рухався у просторі, розподіляв власну увагу, відтворює згідно зі своєї версії. У стані фрустрації чи фізіологічного афекту не перебував, знаходився у стані простого алкогольного сп`яніння.

На думку сторони захисту даний висновок судово-психіатричної експертизи є досить стислим та не в повній мірі розкриває психологічний та психічний стан ОСОБА_8 , про що наголошувалось під час судового розгляду в суді 1 інстанції та заявлялось клопотання про виклик судового експерта для роз`яснення даної експертизи, але суд 1 інстанції відхилив дане клопотання та обмежився тільки дослідженням письмового доказу по справі без виклику експерта.

Під час судового засідання 17 березня 2020 року ОСОБА_8 відповідно до порядку дослідження доказів, який був встановлений судом, надавав покази по кримінальному провадженню.

На підставі цього стороною захисту було заявлено клопотання про призначення судово- психологічної експертизи з метою справедливості та повноти судового розгляду даної кримінальної справи.

Беручи до уваги те, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя особи, що ставить під сумнів його психічний стан, осудність і для вирішення питань про стан його психічного здоров`я необхідні спеціальні знання в галузі психіатрії та психології оскільки висновок судово - психіатричної експертизи не містить висновків з приводу даних фактів, а саме щодо емоційного стану, що міг би підтвердити стан сильного душевного хвилювання, який виник у нього на фоні тяжкої образи з боку потерпілої.

В свою чергу суд 1 інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення судово-психологічної експертизи, прийшов до висновку, що обвинувачений, говорячи про перебування у стані сильного душевного хвилювання та пояснюючи, за якими ознаками він робить такий висновок, наводить свою суб`єктивну оцінку свого психологічного та психічного стану з огляду на події, що передували вчиненню ним даного злочин, що на думку сторони захисту є грубим порушенням вимог кримінально-процесуального законодавства та свідчить про неповноту судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, на думку автора апеляційної скарги ОСОБА_8 призначено занадто суворе покарання, що явно за своїм розміром є несправедливим через суворість.

Суд 1 інстанції ухвалюючи вирок та призначаючи покарання, не в достатній мірі взяв до уваги, що мій підзахисний ОСОБА_8 хоч і не перебуває на диспансерних обліках , але має поганий стан здоров`я та хронічні хвороби, також наявність матері пенсіонерки, людини похилого віку з хронічними хворобами, а також - наявність обставин, які пом`якшують покарання відповідно до частини 1 статті 66 КК України, а саме - часкове визнання вини в частині настання смерті від його дій.

Але суд 1 інстанції не в повній мірі взявши до уваги зазначені вище обставини, призначив ОСОБА_8 занадто суворе покарання, яке передбачено в санкції відповідної статті, а також не застосував положення статті 69 КК України при ухваленні вироку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та заперечував проти скарги захисника, яка в свою чергу заперечувала проти скарги прокурора, та підтримала свою апеляційну скаргу, обвинуваченого який заперечував проти скарги прокурора та підтримав скаргу захисника, дослідивши матеріали провадження колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вимог щодо повторного дослідження доказів, допиту свідків автором апеляційної скарги не висунуто.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 91 КПК України, окрім іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, вини у якому він не визнав під час розгляду провадження в суді першої інстанції підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, та яким дана належна оцінка, зокрема:

За показами самого обвинуваченого 11.12.2018 року біля 07 години ранку він та ОСОБА_11 прокинулись, побалакали та пішли прогулялись, сходили до аптеки придбати настоянку глоду для спільного розпиття, придбали 5 пляшечок настоянки глоду, повернувшись додому в квартиру АДРЕСА_2 , яка є його спільною з матір`ю власністю, випили їх. У нього з ОСОБА_11 виникали певні конфлікти, через те, що він не працює та не заробляє гроші. Потім ходив придбав ще пляшку самогону, яку після повернення випили разом, він випив більше. Знову виник конфлікт на ґрунті того що він не працює, ОСОБА_16 почала порівнювати його з колишніми чоловіками, його це дуже ображало, вона вдарила його по обличчю рукою, він її штовхнув та далі вже нічого не пам`ятає.

Звідки в квартирі багато крові не знає. Пам`ятає вже як сидів на вулиці біля під`їзду разом з працівниками поліції.

Допускає, що його дії призвели до смерті потерпілої, але пояснити наявні тілесні ушкодження у ОСОБА_11 не може. Чому потерпіла була оголена, допускає що тягнув за одяг. Може меблями й наносив удари, може падала, може він її штовхав.

Раніше конфлікти були, але без «рукоприкладства». З потерпілою проживав разом біля трьох років періодично, загалом знає її з 2004 року. Шкоду потерпілим не відшкодовував, вважає, що вони його не вибачать, сам себе ненавидить.

Сварка 11.12.2018 розпочиналась поступово, був цілий день по «нарастающей», він кричав, нервів не вистачало, просив неодноразово припинити сварку, вона не реагувала, постійно продовжувала конфлікт, була тяжка образа з боку потерпілої, дала йому ляпаса по обличчю, він її штовхнув.

В квартирі 10.12. та 11.12.2018 більше крім нього та потерпілої не було.

Розуміє, що його дії спричинили смерть потерпілої, жалкує, що так сталося, вбивати не хотів.

Під час останнього слова в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 зазначив, що: «Я не хотел этого делать, полностью осознаю свою вину и прошу прощения у потерпевшей стороны, хотя они тут и не присутствуют».

Крім того, сукупний аналіз показів свідків ОСОБА_17 ОСОБА_18 ОСОБА_19 ОСОБА_20 ОСОБА_21 ОСОБА_22 ОСОБА_23 свідчить про те, що конфлікт між ОСОБА_8 та його співмешканкою загиблою ОСОБА_11 відбувався саме в квартирі за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 .

Із показів свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_24 вбачається, що потерпіла була виявлена в квартирі ОСОБА_8 та мала множинні тілесні ушкодження.

Ці ж обставини не заперечує і обвинувачений, який у своїх показах в суді першої інстанції зазначив, що на момент початку конфлікту крім нього та потерпілої в квартирі більше нікого не було.

Доводи в апеляційній скарзі захисника про те судом не зазначені мотив та мета вчинення злочину є необґрунтованими.

Як вбачається з формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним ОСОБА_8 вчинив вбивство потерпілої з мотивів неприязних відносин.

Саме цей мотив вбивства охоплюється ч.1 ст.115 КК України.

Мета вчинення злочину - це уявлення про бажаний результат досягнути якого прагне обвинувачений, яким в цьому складі злочину є бажання настання смерті потерпілого, про що і було зазначено судом в мотивувальній частині вироку.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого захворювання - епілепсії, що могло вплинути на його емоційний та психологічний стан, а також тяжкої образи з боку потерпілої, що викликало в обвинуваченого стан сильного душевного хвилювання, колегія суддів зазначає наступне.

Зі встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження вбачається, що дії ОСОБА_8 носили активний характер, і останній, маючи достатню кількість часу, обдумано та сплановано вчинив умисне вбивство ОСОБА_11 .

Відсутність у ОСОБА_8 стану сильного душевного хвилювання підтверджено також висновком судово-психіатричної експертизи від 21.01.2019 № 40 (т. 3 а.с. 59-67), який був предметом ретельного дослідження суду, відповідно до якого ОСОБА_8 у період, до якого відносяться інкриміновані йому протиправні вчинки, на жодні психічні захворювання не страждав, ознак психозу та недоумства не виявляє, що підтверджується обстеженням і не перебував у тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності, який би позбавляв його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Посилання підекспертного на випадання з пам`яті цілого дня, без наявності даних про екзогенні чинники, перенесену важку ЧМТ чи інше, не вкладається у будь-який клінічно очерчений амнестичний синдром згідно класифікації хвороб МКХ 10, що свідчить про установчу поведінку.

Згідно висновками даної експертизи:

- на момент проведення експертизи ОСОБА_8 будь-якими психічними захворюваннями не страждає, може усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- на момент скоєння злочину ОСОБА_8 будь-якими психічними захворюваннями не страждав, не виявляв ознак якого-небудь тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними;

- як особа, що не є душевнохворою, ОСОБА_8 застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує.

В сукупності з іншими дослідженими доказами, не оспорюваними стороною захисту, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вчинки, які інкриміновані ОСОБА_8 , були послідовними, цілеспрямованими, пролонгованими у часі, з чіткою орієнтацією в просторі та ситуації, при цьому зв`язку з оточенням він не втрачав, цілеспрямовано рухався у просторі, розподіляв власну увагу, відтворює згідно зі своєї версії, у стані фрустрації чи фізіологічного афекту не перебував, знаходився у стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, характер та цілеспрямованість дій ОСОБА_8 свідчать саме про прямий умисел на позбавлення життя потерпілої, адже він наносячи руками та ногами численні удари по голові, тулубу (ділянки грудної клітки та живота), застосувавши підручні засоби, які були виявлені під час огляду місця події та направлені експерту для проведення експертизи, завдав ОСОБА_11 множинні удари в життєво-важливі органи (не менше 40), від яких остання померла.

Тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 при завданні тілесних ушкоджень ОСОБА_11 усвідомлював суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачав настання тяжких наслідків смерті потерпілої і бажав цього, тобто діяв з прямим умислом.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника щодо відхилення судом першої інстанції клопотань сторони захисту про дослідження певних доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1,2, 6 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

В той же час, в апеляційній скарзі захисника не заявлено будь яких клопотань про необхідність повторного дослідження в суді апеляційної інстанції жодного з доказів у справі.

Так посилаючись на відхилення судом першої інстанції клопотання сторони захисту про призначення судово- психологічної експертизи ОСОБА_8 , як на аргумент щодо неповноти судового розгляду, апеляційна скарга не містить прохання про проведення такої експертизи під час апеляційного розгляду.

Аналогічно, в апеляційній скарзі міститься посилання на відхилення судом першої інстанції клопотання про допит експерта, який проводив судово-психіатричу експертизу від 21.01.2019 № 40 (т. З а.с. 59-67) для роз`яснення даної експертизи.

Натомість, апеляційна скарга не містить вимоги щодо допиту даного експерта під час апеляційного розгляду.

Не заявлено таких клопотань і безпосередньо під час апеляційного розгляду.

Таким чином, автор апеляційної скарги орієнтує суд апеляційної інстанції на те, щоб дати оцінку доказам які вже були предметам дослідження судом першої інстанції, але при цьому не ініціює питання щодо їх повторного дослідження.

Водночас, в апеляційній скарзі висунута вимога, зокрема про скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, поряд із посиланням на надмірну суворість, призначеного ОСОБА_8 покарання, що фактично не кореспондується із доводами на її підтримку.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на жодну з передбачених ст.ст. 412, 415 КПК України підставу для скасування судового рішення та не наведено жодної обставини, яка перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, наведені в апеляційній скарзі захисника мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності його вини, а також щодо незгоди з наданою судами оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків суду і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність в цій частині.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи та вимога апеляційної скарги захисника є необґрунтованими.

Щодо призначеного ОСОБА_8 покарання, то воно на думку колегії суддів відповідає вимогам ст.65 КК України з огляду на наступне.

Судом перщої інстанції враховано, що злочин, вчинений обвинуваченим ОСОБА_8 , згідно з ч. 5 ст. 12 КК України, відповідно до класифікації злочинів, відноситься до категорії особливого тяжкого злочину.

Вивченням даних про особу ОСОБА_8 встановлено, що він є особою раніше не судимою, не працює та не має статусу безробітної особи, на обліку в нарколога і психіатра не перебуває, не має сталих соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується посередньо.

У якості обставини, що пом`якшує покарання судом визнано те, що ОСОБА_8 вину визнав частково в частині настання смерті потерпілої від його дій.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України, визнано вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, врахувавши дані про особу ОСОБА_8 , обставину, що пом`якшує покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, суд обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливе та йому слід призначити покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у межах санкції статті у виді позбавлення волі.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання дійсно здатен досягти мети покарання, визначеній у ст. 50 КК України та не може вважатись явно несправедливим за доводами, наведеними в апеляційних скаргах сторони обвинувачення та сторони захисту.

З огляду на це, апеляційні скарги в частині, що стосуються призначеного покарання також підлягають відхиленню.

Судовий розгляд даного кримінального провадження проведено повно, всебічно, об`єктивно, із додержанням вимог закону України про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, за результатами судового розгляду постановлено законне й обґрунтоване рішення, у зв`язку з чим підстав для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та захисника ОСОБА_7 залишити без задовлення.

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 березня 2020 року у відношенні ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий Судді