Справа № 737/84/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/523/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Чернігові об`єднані кримінальні провадження, внесені в ЄРДР за №0000304 від 20.09.2017 року та № 0000041 від 13.02.2018 року, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2020 року відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Горностаївка Ріпкинського району Чернігівської області, українця, без визначеного місця проживання, раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 08.05.2018 року Ріпкинським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч.1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 185 КК України,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

його захисника адвоката ОСОБА_7 ,

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанцій обставини

Вироком Куликівського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2020 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 185 КК України 2 роки позбавлення волі, за ч. 2 ст. 190 КК України - 2 роки позбавлення волі, за ч.3 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_6 до відбування призначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України призначено остаточне покарання ОСОБА_6 шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.05. 2018 року, у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з 21.04.2020 року.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання частково відбуте покарання за вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.05. 2018 року з 01 вересня 2017 року по 20 квітня 2020 року включно.

До набрання вироком законної сили тимчасово залишити ОСОБА_6 в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз у сумі 1219,96 грн.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.08.2017 року, в вечірній час, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, перебуваючи на території господарства АДРЕСА_1 , з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, біля вхідних дверей будинку, повторно, таємно викрав велосипед марки «Аіст» виробництва Білорусі («Мінськ»), з рамою закритого типу, вартістю 1037,50 грн., що належав ОСОБА_9 , чим спричинив останньому матеріальних збитків на вказану суму.

17.08.2017 року, в вечірній час, ОСОБА_6 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, перебуваючи на території господарства АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, скориставшись довірливими відносинами з ОСОБА_10 , попросив у останнього надати йому велосипед марки «Аіст» виробництва Білорусі («Мінськ»), з рамою закритого типу, вартістю 1542,25 грн. який пообіцяв повернути. Однак, отримавши зазначений велосипед від ОСОБА_10 , повертати його не збирався, чим спричинив останньому матеріальних збитків на вищевказану суму.

14.08.2017 року, в ранковий час, ОСОБА_6 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, діючи повторно, проник на територію господарства АДРЕСА_3 , звідки шляхом вільного доступу біля ганку викрав велосипед марки «Аіст» 28», вартістю 2246 грн. 78 коп., що належав ОСОБА_11 , чим спричинив останньому матеріальних збитків на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинуваченого просив скасувати вказаний вирок суду та призначити новий розгляд в суді 1 інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що його підзахисний вину не визнав та повідомив, що інкримінованих кримінальних правопорушень не скоював.

Крім того, в судовому засіданні на неодноразові клопотання про допит в якості свідка ОСОБА_12 останній допитаний не був, що свідчить про неповний судовий розгляд кримінального провадження та є істотним порушенням норм кримінального процесуального законодавства.

На думку апелянта, зазначене свідчить про відсутність в діях ОСОБА_6 складу інкримінованих кримінальних правопорушень.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив скасувати вказаний вирок суду та призначити новий розгляд в суді 1 інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним, необґрунтованим та невмотивований, а судовий розгляд проведено неповно, так як не було досліджено ряд доказів, показання свідків викладено невірно та було порушено його права.

Звертає увагу, що зізнавальні показання під час досудового слідства надавав під тиском працівників поліції.

Під час досудового розслідування не було проведено слідчого експерименту та йому не було призначено захисника, хоча він неодноразово на цьому наголошував, що свідчить про порушення його права на захист. В даному випадку, його зізнавальні показання є недопустимим доказом.

В порушення вимог ст.ст. 357, 355 КПК України, судом не було досліджено речові докази викрадені велосипеди та не надано їх для впізнання потерпілим. Крім того, не було допитано свідка ОСОБА_13 , працівників поліції та свідків, які б підтвердили його алібі в період з 14 по 22.08.2017 року, на допиті яких наполягала сторона захисту та від заявленого клопотання не відмовлялась.

До показань свідка ОСОБА_14 необхідно відноситись критично та визнати їх недопустими доказом, так як вона тричі допитувалась судом та надавала різні свідчення.

В порушення вимог ч. 4 ст. 365 КПК України, після останнього слова судом не було поновлено судове слідство з метою перевірки відомостей щодо погроз, які надійшли на його адресу.

Крім того, судом 1 інстанції його показання викладено неповно та перекручено, заявлені клопотання про надання копій матеріалів кримінального провадження залишені не розглянутими, а в задоволенні клопотань про оголошення показань потерпілих йому було відмовлено, що є порушенням вимог ст. 358 КПК України.

Вказує, що надана йому копія вироку суду не відповідає вимогам чинного законодавства, так як вона належним чином не завірена: не містить підпису та печаток.

Звертає увагу, що за крадіжку велосипеда, який належить ОСОБА_11 його двічі засуджували вироком Чернігівського районного суду від 19.02.2018 року та оскаржуваним вироком. Про ці факти свідчить розписка потерпілої ОСОБА_15 про передачу їй викраденого велосипеду, який також впізнав як власний і потерпілий ОСОБА_16 .

Також апелянт просить допитати потерпілих, свідків, дослідити докази, вказані в апеляційній скарзі.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити з викладених в них підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні судового рішення

Відповідно до вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та показав, що інкримінованих кримінальних правопорушень не вчиняв. Повідомив, що в 2017 році він був незаконно затриманий працівниками поліції, які його розпитували про ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , які вчиняли злочини в Чернігівській та Київській областях. Також зі слів останніх йому відомо, що вони скоїли ряд злочинів в Куликівському районі. Зокрема, 23.08.2017 року в с. Жуківка Куликівського району вони разом розпивали спиртні напої у Бровача. Іволга подарував Бровачу велосипед, який взяв вночі в с. Виблі, тобто поміняв велосипед, який ОСОБА_12 вкрав в с. Дрімайлівка, та залишив в с. Виблі біля двору Шульги. Іволга зранку зустрівся з ОСОБА_17 та поїхали в с. Жуківку та опинились у ОСОБА_18 , який за місцем мешкання був відсутній, а дома знаходилась його співмешканка ОСОБА_19 . ОСОБА_17 назвався лісником, тому як останній працював в Пакульськом лісництві. Вони стали розпивати спиртне, потім прийшов ОСОБА_18 з роботи. Через деякий час ОСОБА_17 поїхав у справах, а ОСОБА_18 сів на велосипед, який йому подарував ОСОБА_12 , та направився до магазину, по приїзду додому, вони продовжили спілкування. Через деякий час ОСОБА_12 сказав ОСОБА_19 , що візьме їхній велосипед та поїде зустрічати трактор з дровами, та поїхав у с. Дроздівку, де пробув до ранку, а потім поїхав до ОСОБА_20 , з яким вони розпили спиртне. Після цього ОСОБА_12 подзвонив ОСОБА_17 та попросив забрати його біля магазину. Іволга повідомив, що візьме велосипед ОСОБА_20 та поїде в магазин за продуктами. Шумал дав свій велосипед, та ОСОБА_12 сів на велосипед і поїхав до села Орлівки, де біля магазину залишив велосипед. В 14-30 год. приїхав ОСОБА_17 разом із ОСОБА_21 та забрали Іволгу в м. Чернігів, після чого приїхали до нього в Ріпкинський район і вони поїхали далі в с. Суслівка Ріпкинського району на річку відпочивати, де він, ОСОБА_12 та ОСОБА_17 розмовляли про велосипеди, якими користувалися в Куликівському районі. Вони були впевнені, що заяви в поліцію ані ОСОБА_18 , ані ОСОБА_16 , ані ОСОБА_20 писати не будуть. Він повідомив ОСОБА_17 та ОСОБА_12 , що в разі його затримання працівниками поліції, то він на себе візьме вказані велосипеди. 23.08.2017 року вони роз`їхались, а 25.08.2017 року він був затриманий працівниками поліції.

Не дивлячись на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його вина у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами зібраними у кримінальному провадженні.

Зокрема, допитаний судом 1 інстанції потерпілий ОСОБА_9 повідомив, що 16.08.2017 року, у вечірній час, до нього приїхав невідомий чоловік, який назвався помічником лісничого, в подальшому йому стало відомо, що це ОСОБА_22 . Обвинувачений залишив йому велосипед жіночий «Аіст» темно-синього кольору та повідомив, що то дарунок. На велосипеді була одна ручка біла, інша чорна. Коли він зайшов до хати, то обвинувачений взяв його велосипед та поїхав. Йому належав велосипед «Мінськ» зеленого кольору, чоловічий, ручки з мопеда, колеса нові, який обвинувачений не повернув. Він хотів наздогнати злодія, але на велосипеді, що залишив обвинувачений, був відкручений руль. Також в той час на подвір`ї була його співмешканка, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпілий ОСОБА_10 суду 1 інстанції показав, що влітку 2017 року до нього на велосипеді приїхав наглядно знайомий йому ОСОБА_6 та попросив у нього його велосипед з`їздити у справах, так як в своєму велосипеді він пробив переднє колесо. Свій велосипед він залишив, а його велосипед забрав і поїхав, та не повернув. Він відремонтував залишений велосипед та два дні на ньому їздив, потім приїхала поліція та вилучила цей велосипед, оскільки він теж крадений. ОСОБА_22 приїжджав з поліцією, показував, де мешкає потерпілий. Належний йому велосипед був марки «Мінськ» синього кольору, на задньому багажнику були прикручені «ножки», сидіння чорного кольору без пружин, щитки нікельовані. Велосипед, на якому приїхав ОСОБА_22 , мав одну велосипедну ручку, іншу з мотоцикла. Про вказані події він повідомив свого сусіда ОСОБА_23 , який напередодні бачив обвинуваченого у його господарстві та велосипед, на яку той приїхав. Причин оговорювати обвинуваченого у нього не має.

Суду 1 інстанції потерпілий ОСОБА_11 показав, що в ніч з 13 на 14 серпня 2017 року до нього прийшов ОСОБА_6 та представився новим лісником, але він відповів, що знає лісника особисто та вивів останнього за хвіртку. Під будинком стояв новий жіночий велосипед вишневого кольору «Мінськ», на рулю була замінена одна ручка, вона була білого кольору. Зранку він виявив зникнення належного йому велосипеду та наявність іншого - «Мінськ», який він підремонтував та 2 чи 3 тижні користувався ним, після чого приїхали працівник поліції, які вилучили даний велосипед та повернули руль від його велосипеда.

Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні суду 1 інстанції показав, що до нього прийшов сусід ОСОБА_9 та повідомив, що йому повинні привезти дрова. Коли він прийшов до потерпілого, то там був ОСОБА_6 . Вранці ОСОБА_9 йому повідомив, що обвинувачений у нього забрав велосипед, а інший залишив. У дворі потерпілого він бачив жіночий велосипед, блакитного кольору, який не належав останньому, оскільки у нього був велосипед зеленого кольору, чоловічий.

Допитана судом 1 інстанції свідок ОСОБА_14 , співмешканка потерпілого ОСОБА_9 , показала, що обвинувачений перебував у їх господарстві, при цьому повідомив, що візьме належний їм велосипед, а свій залишить. Вона спочатку заперечувала, щоб він брав велосипед, а потім погодилась. Обвинувачений велосипед не повернув. Залишений ним велосипед був жіночого типу темно-синього кольору. Громадян ОСОБА_17 та ОСОБА_12 вона не знає.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні суду 1 інстанції повідомив, що зі слів потерпілого ОСОБА_10 йому відомо, що у того обвинувачений забрав велосипед. Напередодні він бачив ОСОБА_6 на подвір`ї потерпілого, вони між собою розмовляли.

ОСОБА_25 , допитана судом 1 інстанції в якості свідка, показала, що у серпні 2017 року бачила обвинуваченого, який знаходився біля її чоловіка та сусіда ОСОБА_10 . Пізніше вона дізналася, що у останнього вкрали велосипед.

Суду 1 інстанції свідок ОСОБА_26 повідомив, що в серпні 2017 року, 14-15 числа, в нічний час, він бачив обвинуваченого, який завів до сусіднього подвір`я один велосипед, а вивів інший. Наполягав на тому, що це був саме ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду 1 інстанції показала, що близько 2 років тому, в липні місяці, її велосипед та велосипед її онука стояли біля магазину. Коли вона віддала велосипед онуку, то її велосипед залишався стояти біля магазину. Пізніше у неї спитали, де її велосипед і вона побачила, що він зник. Велосипед їй повернули працівник поліції, але в ньому руль та сидіння були не від її велосипеда.

В судовому засіданні суду 1 інстанції свідок ОСОБА_27 показала, що влітку, точного числа вона не пам`ятає, в нічний час, до неї заходив ОСОБА_6 , у якого був велосипед. Наступного дня вона зайшла до ОСОБА_11 та побачила велосипед, який йому не належав.

Свідок ОСОБА_28 , допитаний судом 1 інстанції, показав, що бачив ОСОБА_6 в селі в 2014 - 2015 роках, але точного часу не пам`ятає. В 2017 році він його не бачив. Повідомив, що підпис в протоколі впізнання належить йому. Обставини складання вказаного протоколу не пам`ятає.

Допитана у судовому засіданні суду 1 інстанції в якості свідка слідча Куликівського ВП ОСОБА_29 повідомила, що під час досудового розслідування від ОСОБА_6 клопотань про надання йому захисника не надходило. Під час пред`явлення підозри йому було роз`яснено право на захист та за його клопотанням забезпечена участь захисника. Під час проведення досудового розслідування від обвинуваченого надходили клопотання про проведення слідчого експерименту, однак у зв`язку з одержаними достатніми доказами слідчий експеримент не проводився. Допит підозрюваного проводився за участю захисника.

Свідок ОСОБА_30 суду 1 інстанції показав, що в 2017 році він працював начальником сектору кримінальної поліції Куликівського ВП, на даний час працює начальником сектору превенції. З обвинуваченим міг спілкуватись під час його конвоювання. До нього в слідчий ізолятор не їздив, тиску не чинив, писати заяви та визнавати себе винним не примушував.

Наведені свідчення потерпілого та свідків суд обґрунтовано поклав в основу вироку, дав їм належну оцінку та правильно визнав їх достовірними, оскільки вони підтверджують обставини вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень, узгоджуються між собою та підтверджуються іншими доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

За зазначених обставин, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги обвинуваченого про наявність суперечностей у показаннях свідка ОСОБА_14 . Незначні суперечності в них пояснюються індивідуальним сприйняттям подій, що відбувались та значним проміжком часу, що пройшов з моменту вчинення кримінального правопорушення. Крім того, показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який співмешкає з нею, встановлено, що того дня вона перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Також не встановлено з її боку зацікавленості та підстав для обмовлення обвинуваченого у вчиненні інкримінованого діяння. Крім того, згідно вимог ст. 374 КПК України, суд не повинен дослівно викладати у вироку показання учасників судового провадження. Показання потерпілих, свідків та обвинуваченого суд виклав у вироку узагальнено, які відповідають суті її показань відповідно до технічного запису судового засідання. Тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині не заслуговують на увагу.

Вина обвинуваченого підтверджується також іншими письмовими доказами, які містять матеріали провадження, які були досліджені в судовому засіданні суду першої інстанції.

Під час проведення огляду місця події 19.09.2018 року потерпілий ОСОБА_9 вказав на місце, з якого був викрадений належний йому велосипед.

Висновком судової товарознавчої експертизи від 18.10.2017 року № 1081 встановлена ринкова вартість велосипеда марки «Аіст» виробництва Білорусь з рамою закритого типу, бувшого у використанні, станом на момент крадіжки 16.08.2017 року, яка могла становити 1037,50 грн.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 23.09.2017 року потерпілий ОСОБА_9 , свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_14 впізнали ОСОБА_6 , який 16.08.2017 року знаходився в господарстві ОСОБА_9 та викрав належний потерпілому велосипед.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 11.12.2017 року потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_6 , який приходив до нього додому з велосипедом «Мінськ» зеленого кольору з рамою закритого типу та того ж дня з його дозволу взяв велосипед «Мінськ» синього кольору з рамою закритого типу та не повернув (а.с. 20-22 т.2).

Висновком судової товарознавчої експертизи № 1277 від 18.12.2017 року встановлена ринкова вартість велосипеда марки «Аіст» виробництва Білорусь «Мінськ» з рамою закритого типу, з урахуванням зносу за роздрібними цінами на 17.08.2017 року, яка могла становити 1542,25 грн.

Оглядом місця події від 13.02.2018 року встановлено, що господарство по вул. Травнева с. Виблі Куликівського району огороджене дерев`яним парканом, вхід здійснюється через хвіртку. Велосипед знаходився біля будинку, для доступу до місця знаходження необхідно перетнути територію двору.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 20.04.2018 року свідок ОСОБА_27 впізнала ОСОБА_6 , який 14.08.2017 року, в нічний час, цікавився у неї, де проживає « ОСОБА_31 ».

Висновком судової товарознавчої експертизи №193 від 17.02.2018 року встановлена ринкова вартість велосипеда марки «Аіст» з рамою відкритого типу, з урахуванням зносу за роздрібними цінами на 14.08.2017 року, яка могла становити 2246,78 грн.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 04.05.2018 року потерпілий ОСОБА_11 впізнав ОСОБА_6 , якого він вигнав з господарства, коли той прийшов 14.08.2017 року, близько 04-00 год. та представився лісничим на ім`я ОСОБА_32 .

При огляді місця події 12.05.2018 в господарстві в с. Топчіївка вул. Першотравнева, 25, був виявлений та вилучений руль велосипедний з покриттям, пошкодженим корозією. При огляді речового доказу потерпілий ОСОБА_11 впізнав руль з викраденого у нього велосипеда, який він особисто зварював та ставив на нього ручку білого кольору.

Згідно з протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, 31.03.2018 року свідок ОСОБА_26 впізнав ОСОБА_6 , якого бачив близько 05-00 год. в с. Виблі біля господарства, що знаходиться навпроти господарства АДРЕСА_4 , який від`їжджав на велосипеді темно-синього кольору.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, 04.05.2018 року свідок ОСОБА_33 впізнала чоловіка, який 14.08.2017 року заходив разом з ОСОБА_34 в гості та представлявся ОСОБА_35 .

Зі змісту вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області від 19.02.2018 року вбачається, що 29.08.2017 року ОСОБА_9 добровільно видав співробітникам поліції велосипед темно-синього кольору, викрадений ОСОБА_6 в с. Топчіївка у ОСОБА_15 , яка впізнала свій велосипед за рамою та педалями, однак руль був змінений.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції в повній мірі дав оцінку всім доказам та обґрунтовано дійшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190 КК України.

Посилання в апеляційній скарзі на неповноту судового розгляду, не відповідають дійсності. Суд дослідив всі докази, як зі сторони обвинувачення так і сторони захисту.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що під час досудового розслідування та судового розгляду права обвинуваченого на захист порушені не були, зокрема і щодо вирішення клопотань сторони захисту, окрім іншого, про виклик свідка ОСОБА_13 , оскільки такі дотримано органом досудового розслідування та судом 1 інстанції у порядок, визначений КПК України. При цьому колегія суддів звертає увагу, що в судовому засіданні суду 1 інстанції обвинувачений відмовився від реалізації судом клопотання про виклик вище вказаного свідка, тому його твердження в апеляційній скарзі про протилежне є безпідставним.

Також не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту про необхідність проведення слідчого експерименту, так як виходячи із змісту ст. 240 КПК України, така слідча дія є правом, а не обов`язком слідчого і проводиться з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проте, як встановлено показаннями слідчої ОСОБА_29 та підтверджено матеріалами справи, у даному кримінальному провадженні були одержані достатні докази, тому необхідності у проведенні слідчого експерименту не було.

Не суперечить вимогам кримінального процесуального законодавству і та обставина, що суд першої інстанції не дослідив в судовому засіданні речовий доказ, оскільки цей предмет досліджувався на підставі інших доказів, а саме даних протоколу огляду речового доказу. Наведене узгоджується з положеннями ст. 94 КПК України. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи обвинуваченого і про те, що суд першої інстанції порушив вимоги, передбачені ст. 357 КПК України.

Також матеріалами кримінального провадження не встановлено і застосування до ОСОБА_6 недозволених методів ведення слідства працівниками поліції.

Твердження обвинуваченого про те, що за крадіжку належного потерпілому ОСОБА_36 велосипеда його двічі притягували до кримінальної відповідальності є такими, що спростовуються доказами, зібраними у кримінальному провадженні.

Безпідставними вважає колегія суддів і доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо порушення судом вимог ст. 358 КПК України у зв`язку з відмовою в задоволенні його клопотання про оголошення показань потерпілих та свідків, наданих ними під час досудового слідства з огляду на те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, при цьому, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

Під час останнього слова обвинуваченим не були повідомлені нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження та які є підставою для відновлення з`ясування цих обставин, тому судом першої інстанції не порушено вимог ч. 4 ст. 365 КПК України, на що вказує ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі.

Крім того, до початку апеляційного розгляду обвинувачений заявив відвід всьому складу суду, оскільки впевнений, що судді не будуть з`ясовувати порушення, які допустив суд 1 інстанції під час розгляду кримінального провадження, проте, в судовому засіданні він відмовився від даного клопотання.

На підставі всього вищевикладеного, колегія суддів вважає, що будь-які докази на спростування викладених у обвинуваченні обставин та непричетності ОСОБА_6 до даних кримінальних правопорушень відсутні, а його винуватість у вчиненому доведена поза розумним сумнівом.

При оцінці доказів, колегія суддів звертає увагу на те, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. А згідно з ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та призначив обвинуваченому покарання, із застосуванням вимог ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі на певний строк, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які тягнуть за собою безумовне скасування чи зміну вироку під час перегляду апеляційним судом оскарженого вироку не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419, Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Куликівського районного суду Чернігівської області від 21 квітня 2020 року відносно ОСОБА_6 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення..

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4