ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3213/20 Справа № 183/5301/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді -доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

особи, щодо вирішується питання
про застосування примусових заходів
медичного характеру, (в режимі

відеоконференції) ОСОБА_9 ,
законного представника ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах особи, щодо якої можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_9 , на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 28 вересня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000980, щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковська Дніпропетровської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 28 вересня 2020 року, зокрема, продовжено ОСОБА_9 строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді поміщення до Дніпровської філії «спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центру психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» по 24 листопада 2020 року включно.
Мотивуючи ухвалене рішення про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 у виді поміщення до Дніпровської філії «спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центру психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України», суд посилався на те, що доводи прокурора про існування ризику переховування від органів суду є обґрунтованими, оскільки ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого суспільно небезпечних діянь, одне з яких проти життя та здоров`я особи. Також судом першої інстанції було взято до уваги, що на теперішній час підстави та ризики, за яких обрано запобіжний захід у вигляді поміщення особи до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку, не перестали існувати, разом з тим існують обставини, які дають підстави вважати, що ОСОБА_9 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому існує необхідність утримання його в умовах, що виключають небезпечну поведінку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати в частині продовження строку раніше обраного запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 у виді поміщення до Дніпровської філії «спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центру психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» та ухвалити нову, якою звільнити ОСОБА_9 і передати його на піклування матері ОСОБА_10 з обов`язковим лікарським наглядом.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник зазначає, що прокурор завернувся до суду з усним клопотанням про продовження ОСОБА_12 запобіжного заходу, що суперечить вимогам кримінально-процесуального законодавства. Також вказує, що суд не мав права продовжувати строк дії запобіжного заходу, оскільки на стадії підготовчого судового засідання повинен був обрати, змінити або скасувати обраний раніше запобіжний захід, а не продовжувати його. Зазначає, що прокурор не надавав ані стороні захисту, ані суду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , особи, щодо вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор та представник потерпілої ОСОБА_13 під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 508 КПК України до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.
З ч.ч. 2, 3 ст. 508 КПК України застосування запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 508 КПК України, здійснюється з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби та згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.
У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.
Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.
В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_9 у вигляді поміщення до Дніпровської філії «спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центру психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України», дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.
Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження №183/5301/20 28 вересня 2020 року, в судовому засіданні Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області в порядку ст.ст. 315, 331, 508 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді поміщення ОСОБА_9 , який обвинувачується у вчиненні суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 1 ст. 263, п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.
Вирішуючи питання про продовження строку поміщення ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку такого поміщення, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про поміщення особи до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Судом встановлено, що процесуальні ризики не зменшилися й виправдовують поміщення ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження поміщення ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, доводи захисників щодо зміни ОСОБА_9 запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.
Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.
Так, ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень проти громадської безпеки та проти життя та здоров`я особи, інкриміновані обвинуваченому суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 1 ст. 263 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, та п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, відносяться до категорій тяжкого та особливо тяжкого злочинів відповідно, а отже, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, існує реальний ризик того, що він може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Також, судом першої інстанції враховано висновки судово-психіатричного експерта № 162 від 20 серпня 2020 року, відповідно до яких ОСОБА_9 в період інкримінованого йому діяння страждав і в цей час страждає на хронічне психічне захворювання у формі шизофренії параноїдної, яке позбавляло його можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними у період інкримінованого йому діяння, за своїм психічним станом іспитований у даний час також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними та потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом.
Крім того, в матеріалах провадження наявна копія ухвали слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2020 року, якою ОСОБА_9 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме до Дніпровської філії «Спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центру психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України», що також було взято до уваги судом першої інстанції при продовженні ОСОБА_9 запобіжного заходу.
Апеляційним судом враховується характер кримінальних правопорушень, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, та практику Європейського суду з прав людини п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.
Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали поміщення ОСОБА_9 до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Всупереч доводам захисника в матеріалах провадження наявне письмове клопотання прокурора Новомосковської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_14 про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_9 у вигляді поміщення останнього до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, разом з додатками.
Крім того, як слідує з матеріалів провадження 28 вересня 2020 року під час судового розгляду клопотання в суді першої інстанції про продовження строків запобіжного заходу ОСОБА_9 , його законний представник ОСОБА_10 , захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_15 клопотань про відкладення судового засідання з підстав необхідності часу для ознайомлення з клопотанням прокурора та підготовки захисту не заявляли, а відтак погодилися на розгляд такого клопотання, що не заперечувалось під час апеляційного розгляду.
Посилання захисника на те, що на стадії підготовчого судового засідання суд має право лише обрати, змінити чи скасувати запобіжний захід, а не продовжити його дію, суд апеляційної інстанції визнає необґрунтованими з огляду на наступне.
За змістом ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. Таке клопотання вирішується з урахуванням правил, передбачених Розділом II КПК України, яким передбачено, зокрема, і порядок подачі, розгляду клопотань про застосування та продовження запобіжних заходів.
Виходячи зі змісту статтей 177, 178, 194, 196, 199 КПК України терміни «обрання запобіжного заходу» та «продовження запобіжного заходу» використовуються як синонімічні за своїм правовим значенням. Наразі обрання - є первинним при застосуванні запобіжного заходу, який обирається на певний строк, а продовження вторинна стадія, яка наступає за певних умов, коли строк тримання під вартою закінчується.
Зазначене тлумачення наведених положень КПК України викладене в постанові Верховного Суду від 23 січня 2020 року у справі №505/2898/19.
Апеляційний суд також враховує, що Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2017 від 23 листопада 2017 року визнано неконституційним положення третього речення частини третьої цієї ж статті, яким передбачалось, що за відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
Однак з матеріалів судового провадження вбачається, що в підготовчому судовому засіданні, 28 вересня 2020 року прокурором фактично було подано письмове клопотання про продовження запобіжного заходу, а також заявлено усне клопотання про це, та суд першої інстанції, дотримучись загальних засад судочинства, заслухавши думку усіх учасників судового провадження, перевіривши клопотання прокурора на обґрунтованість, продовжив ОСОБА_9 строк запобіжного заходу.
Враховуючи наведене апеляційний суд вважає посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на положення ч. 3 ст. 331 КПК України прийнятним та таким, що не суперечить правовим принципам кримінального процесуального законодавства та міжнародної судової практики.
Зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи та підстави, згідно з якими він просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Оцінивши всі вищевказані обставини у сукупності, на переконання апеляційного суду, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що задля забезпечення даного провадження необхідно продовжити раніше застосований до ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою тримання особи, яку вважають психічно хворою, під вартою має відповідати цілям пункту 1 статті 5 Конвенції, що полягає у запобіганні позбавлення осіб волі у свавільний спосіб, а також відповідати цілям обмеження, зазначеного у підпункті "е". У своїх рішеннях Європейський Суд неодноразово наголошував на тому, що особа не може вважатися "психічно хворою" та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (рішення у справах "Анатолій Руденко проти України" від 17 квітня 2014 року, "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року).

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції враховано всі обставини, з якими закон пов`язує можливість поміщення особи до закладу з надання психіатричної допомоги, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційної скарги захисника слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , діючого в інтересах особи, щодо вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської областівід 28 вересня 2020 року в частині продовження ОСОБА_9 строку раніше обраного запобіжного заходу у виді поміщення до Дніпровської філії «спеціального закладу з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Центру психічного здоров`я і моніторингу наркотиків та алкоголю МОЗ України» залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4