НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03 листопада 2020 року Справа № 322/1019/20

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_4 про самовідвід у кримінальному провадженні за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність працівників Новомиколаївського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області, що полягає у невнесенні відомостей про злочин до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

встановив:
29.10.2020 слідчим суддею Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_4 заявлено самовідвід на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, обґрунтований тим, що ОСОБА_3 просить зобов`язати Новомиколаївське ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області внести відомості до ЄРДР про вчинення злочину, зокрема слідчим суддею Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_5 , а відтак розгляд даного кримінального провадження може викликати сумнів у неупередженості судді.

Відповідно до ст. 81 КПК України, заяву про самовідвід передано на розгляд судді ОСОБА_1 в порядку, передбаченому статтею 35 цього Кодексу.

ОСОБА_3 під час розгляду заяви слідчого судді про самовідвід заявив, що довіряє розгляд його скарги слідчому судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_4 та не має сумнівів у його неупередженості.

Заявник та інші особи, які беруть участь у кримінальному провадженні, у судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду питання про самовідвід повідомлялись належним чином.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви про самовідвід, суд виходить з такого.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.
За правилами статті 80 КПК України: за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід (ч. 1); за цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні (ч. 2); заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження (ч. 3); заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу (ч. 4); відвід повинен бути вмотивованим (ч. 5).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (І) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ІІ) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

Виходячи з наведеного, суддя не може брати участь у судовому провадженні, зокрема, за наявності обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

У заяві про самовідвід слідчий суддя Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_4 не стверджує про свою упередженість під час розгляду даного кримінального провадження, а лише припускає можливі сумніви в його неупередженості у стороннього спостерігача. Водночас інші учасники судового провадження так само не висловили жодних обґрунтованих сумнівів в неупередженості слідчого судді ОСОБА_4 , а сам скаржник заявив, що довіряє цьому слідчому судді.

Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що заява про самовідвід є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 76, 80 82, 369 372, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:
1. В задоволенні заяви слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області ОСОБА_4 про самовідвід у кримінальному провадженні № 322/1019/20 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1