ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/580/20 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/3120/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.185,186 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі обвинуваченого ОСОБА_9 та з участю його захисника ОСОБА_10 , за умови, що питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_9 не ставиться, без участі потерпілих по справі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , належним чином повідомлених про розгляд справи, розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою прокурора, обвинуваченого ОСОБА_9 та захисників обох обвинувачених на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 07 2020 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лозова Харківської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, розлученого, маючого двох неповнолітніх дітей, не працюючого, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ч.3 ст. 88 КК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 185 та ч.3 ст. 186 КК України з призначенням покарання:

-за ч.1 ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

-за ч.3 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_9 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 07 02 2020 року.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Драгово Хустського району Закарпатської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винним у в чиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, з призначенням покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 07 02 2020 року.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 13 02 2020 року.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

Вказаним вироком встановлено, що 05 01 2020 року о 19 - 13 годині ОСОБА_9 зайшов до магазину «Продукти-221» TOB «АТБ-маркет», розташованого за адресою: Харківська область, м. Лозова, мікрорайон №4, б. 44 -А, де, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав пляшку напою 0,7 л Ballantine's Brasil алкогольний на основі віскі 35% об ск/бут, вартість якого згідно висновку експерта № 241/20 від 22 01 2020 становить 458,90 гривень та покинув приміщення магазину. Далі, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, знаходячись поблизу вказаного магазину, ОСОБА_9 переодягнув верхній одяг, та о 19 - 30 годині зайшов до вищевказаного магазину де, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву та з метою наживи, шляхом вільного доступу, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав пляшку напою бренді 0,5 л Шабо ХО 10 виноградний ординарний витриманий 40% об ск/бут, вартість якого згідно висновку експерта № 241/20 від 22 01 2020 року становить 300, 30 гривень. Після цього, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_9 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши TOB «АТБ - маркет» майнову шкоду на загальну суму 759, 20 гривень.
Крім того, 05 02 2020 року ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 перебували в квартирі АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_12 , де вживали алкогольні напої, та помітили телевізор марки «LIBERTON» 24HE1HDT. 06 02 2020 року ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 вирішили відкрито заволодіти вищевказаним телевізором. Близько 10-00 години ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_9 , діючи з єдиним умислом, прийшли до квартири ОСОБА_12 , де постукали в двері, які відчинив ОСОБА_13 , що також мешкає в квартирі, після чого ОСОБА_7 з застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, відштовхнув ОСОБА_13 від дверей. Усунувши у такий спосіб перешкоду для проникнення у квартиру, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 проникли до вказаної квартири, де, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи за попередньою змовою групою осіб, в присутності ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . ОСОБА_7 відімкнув телевізор від мережі, а ОСОБА_9 помістив його в поліетиленовий пакет, при цьому не реагували на законні вимоги ОСОБА_12 припинити пограбування. Відкрито викравши телевізор «LIBERTON» 24HE1HDT, який належить ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зникли з місця скоєння злочину та розпорядилися викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_12 майнову шкоду на суму 2512,43 грн.

Вказані дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.1 ст. 185 КК України крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна та за ч.3 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло; дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.3 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, вчинений з застосуванням насилля, яке не є небезпечним для життя та здоров`я особи.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить про скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, з посиланням на його незаконність та необґрунтованість.

Апеляційну скаргу на вказаний вирок було подано також захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 , яка просила про скасування вироку та про призначення нового розгляду справи у суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат ОСОБА_8 зазначає про недоведеність в ході судового розгляду події злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, способу його вчинення та винуватості ОСОБА_7 у його вчиненні.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 , в свою чергу, просить про скасування вироку та про прийняття нового рішення, яким ОСОБА_9 визнати невинуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України. В частині ж обвинувачення за ч.1 ст. 185 КК України просила вирок залишити без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції, при розгляді справи брав до уваги лише свідчення потерпілого та свідка, який є його родичем, у зв`язку з чим, було допущено однобічність та неповнота досудового слідства в частині встановлення дійсних обставин справи та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 в частині скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

На вищевказаний вирок була також подана апеляційна скарга прокурора, від якої останній в подальшому відмовився, надавши до апеляційного суду відповідну заяву.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник адвокат ОСОБА_8 та захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційних скарг, просили кожний про задоволення його апеляційних вимог у повному обсязі.

Прокурор просив залишити апеляційні скарги обвинуваченого та захисників без задоволення, вважаючи вирок суду законним і обґрунтованим.

Обвинуваченого ОСОБА_9 у судове засідання доставлено не було за станом здоров`я. Від ДУ «Харківський слідчий ізолятор» до канцелярії апеляційного суду було надано довідку датовану 17 11 2020 року про неможливість ОСОБА_9 слідувати до суду через загострення хвороби.

Потерпілий ОСОБА_12 та представник потерпілого ОСОБА_11 , будучи належним чином повідомлені про розгляд апеляційних скарг, у судове засідання не з`явились. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду справи до суду не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та захисників, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим
Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оскільки висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку та не оскаржується апелянтами, вирок в цій частині, відповідно до ст.404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, то як вбачається з матеріалів кримінального провадження в судовому засідання під час ухвалення вироку обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вину у його вчиненні не визнали.
Обвинувачений ОСОБА_9 пояснив, що 05 02 2020 року вони з ОСОБА_7 були в гостях у знайомого йому ОСОБА_12 в квартирі останнього за адресою: АДРЕСА_5 , де разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 вживали спиртні напої та спілкувалися. Після чого, ОСОБА_12 запропонував їм прийти до нього в гості наступного дня. Пояснив, що 05 02 2020 року вони не виносили телевізор з квартири. Проте, 06 02 2020 року він та ОСОБА_7 за запрошенням ОСОБА_12 близько 10-00 години прийшли в гості до нього додому за вищезазначеною адресою. З собою взяли пляшку горілки. Двері їм відчинив ОСОБА_13 , та з дозволу ОСОБА_12 вони безперешкодно зайшли у квартиру. При цьому ніхто ОСОБА_13 не штовхав та ніякого насилля ні до кого не застосовували. Коли вони прийшли ОСОБА_12 був вже напідпитку. Після того, як вони з ОСОБА_7 зайшли до квартири, всі разом почали випивати та спілкуватися. Коли скінчилося спиртне та закуска, а грошей на їх придбання ні у кого з присутніх не було, ОСОБА_12 , який хотів продовжувати вживати спиртні напої, попросив їх закласти в ломбард його телевізор, та на отримані гроші купити випивку, їжу та цигарки. Вказаний телевізор ОСОБА_12 самостійно не мав можливості здати з причини відсутності у нього документів, що посвідчують його особу, які у нього відібрали мати чи тітка. ОСОБА_13 не мав можливості здати телевізор в ломбард, оскільки у нього також не було відповідних документів. Після чого, вони з ОСОБА_7 віднесли телевізор в ломбард, заклали його, отримавши грошові кошти в сумі 500 гривень, на які купили горілку, цигарки, їжу та повернулися до квартири ОСОБА_12 , проте двері їм ніхто не відчинив. Пояснив, що телевізор в ломбард ніс він, та коли він його виносив з квартири жодних заперечень з боку ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не було. 07 02 2020 року вони знову пішли до ОСОБА_12 щоб віддати решту грошей, отриманих за телевізор, проте їм знову двері ніхто не відчинив, та через деякий час їх затримали працівники поліції (а.с. 210).
Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції надав показання, аналогічні показанням ОСОБА_9 . Крім того, пояснив, що 06 02 2020 вони з ОСОБА_9 прийшли до ОСОБА_12 за запрошенням останнього для розпивання спиртних напоїв. ОСОБА_13 надав пакет ОСОБА_9 , в який той поклав телевізор. Свій паспорт в квартирі ОСОБА_12 він не шукав, оскільки він був у нього з собою. Підтвердив, що саме по його паспорту вони з ОСОБА_9 здали в ломбард телевізор, на який не було документів, але зазначив, що він погодився по своєму паспорту закласти телевізор в ломбард, оскільки раніше вже таким чином закладали туди ноутбук ОСОБА_12 . Також пояснив, що, якщо б вони з ОСОБА_9 вчинили інкримінований їм злочин, то не здавали б за своїми офіційними документами під відеокамерами викрадене майно за таку мізерну суму, а реалізували б його вигідніше та приховуючись. Характеризував ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як осіб, що зловживають спиртними напоями (а.с. 211).
Незважаючи на невизнання обвинуваченими своєї вини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинувачених складу вищевказаного кримінального правопорушення та призначаючи покарання, дотримався вимог ст.65 КК України і призначив покарання, необхідне та достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Висновки суду, зокрема ґрунтуються на показаннях самих обвинувачених, які по суті не заперечували того факту, що вони дійсно, перебуваючи в квартирі ОСОБА_12 та розпиваючи там спиртні напої, заволоділи телевізором останнього, який віднесли у ломбард, здавши його та отримавши за це грошові кошти.

Доводи ж апеляційних скарг щодо недоведеності вини ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України у зв`язку з відсутністю у діях обвинувачених його складу не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що 05 02 2020 року коли вони з його дядьком ОСОБА_13 випивали, до них додому за адресою: АДРЕСА_6 прийшли його знайомий ОСОБА_9 та малознайомий ОСОБА_7 , з якими вони всі разом продовжили випивати спиртні напої та спілкуватися, потім ОСОБА_7 побив їх з ОСОБА_13 та обвинувачені намагалися винести його телевізор. У зв`язку з чим ОСОБА_12 викликав наряд поліції, приїхавши поліцейські примусили повернути телевізор на місце. В подальшому 06 02 2020 року близько 10-00 години постукали у двері його квартири, та ОСОБА_13 підійшов до дверей і відчинив їх. Після чого у квартиру зайшли ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , які сказали, що паспорт ОСОБА_7 знаходиться в квартирі, і ОСОБА_7 почав шукати його, при цьому кричав, щоб йому віддали паспорт. ОСОБА_7 і ОСОБА_9 були в стані алкогольного сп`яніння та принесли з собою пляшку горілки, яку розпивали у нього в квартирі, при цьому вони з ОСОБА_13 на їх пропозицію випити з ними - відмовилися, та з ними не вживали алкоголь, і взагалі в той день вони з ОСОБА_13 не випивали. Потім, не знайшовши паспорта, ОСОБА_7 відключив телевізор з розетки та від живлення, віддав його ОСОБА_9 , який поклав його в пакет. Після чого ОСОБА_7 і ОСОБА_9 залишили помешкання, забравши телевізор з собою. Коли виходили з квартири сказали, що повернуть телевізор після того, як ОСОБА_12 дасть їм 1000 гривень. Пояснив, що насилля до нього та до ОСОБА_13 тоді ніхто не застосовував, однак на їх з ОСОБА_13 прохання залишити телевізор, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не реагували. Ці прохання останні точно чули, оскільки квартира однокімнатна та всі присутні знаходилися на невеликій відстані один від одного. В подальшому ОСОБА_12 за власні кошти викупив свій телевізор в ломбарді, до якого за своїм паспортом заклав його ОСОБА_7 . Зазначив, що він не мав та не має боргових зобов`язань ні перед ОСОБА_7 , ні перед ОСОБА_9 . Того ж дня через деякий час після пограбування обвинувачені повернулися, стукали в двері квартири, вигукували його ім`я, але вони з ОСОБА_13 тоді не відізвалися та не відчинили їм. 07 02 2020 року ОСОБА_7 з ОСОБА_9 знову приходили до його помешкання, та викрикували його ім`я, однак він не відчинив їм двері, та зателефонував дільничному, і у відділку поліції написав заяву про притягнення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 до кримінальної відповідальності за вчинений ним злочин. В той же день ОСОБА_7 та ОСОБА_9 поліцейські забрали до райвідділку поліції. Також зазначив, що ОСОБА_13 йому розповідав, що 06 02 2020 року, коли він відчинив двері та стояв посередині проходу в дверях, ОСОБА_7 відштовхнув його від проходу, після чого вони вдвох з ОСОБА_9 зайшли до квартири. Крім того, пояснив, що він не збирався закладати в ломбард телевізор, оскільки в нього було достатньо коштів, спиртні напої та їжа в нього також були, тож він не просив нікого закладати його телевізор, який вони з ОСОБА_13 дивилися кожного дня. Також пояснив, що обвинувачені не вибачалися перед ним за вчинене, однак наразі він матеріальних та моральних претензій до них не має, просив призначити їм мінімальне покарання (а.с. 211);
- показаннями свідка ОСОБА_13 , який пояснив, що 06 02 2020 року, коли він та його племінник ОСОБА_12 сиділи в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_6 , і дивилися телевізор, в двері постукали. Він відчинив двері та побачив, що прийшли ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , який, спитавши, де ОСОБА_14 , відштовхнув його рукою від дверей, та, не питаючи дозволу, разом з ОСОБА_9 зайшли в приміщення квартири. При цьому вони з ОСОБА_12 заперечували проти того, щоб останні заходили до помешкання. ОСОБА_7 почав запитувати, де його паспорт, вони з ОСОБА_12 відповідали йому, що в них в квартирі його паспорту немає. В подальшому, після пошуків паспорту, ОСОБА_7 відключив телевізор з розетки, від`єднав його від живлення та віддав ОСОБА_9 , який поклав його в пакет. Після чого ОСОБА_7 з ОСОБА_9 пішли з їхнього помешкання, забравши із собою телевізор. На його прохання залишити телевізор, останні не реагували. Також свідок зазначив, що будь-яких боргових зобов`язань у нього перед обвинуваченими не було. В подальшому вони з ОСОБА_12 викупили з ломбарду викрадений у них телевізор (а.с. 212).
Будь-які підстави вважати, що свідчення потерпілого та свідків є недостовірними відсутні, оскільки вони є логічними, послідовними та несуперечливими, а також додатково підтверджуються:
- протоколом огляду місця події від 07 02 2020 року року з відповідними фототаблицями (а.с. 133-138);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 09 02 2020 року з додатком - відеозаписом, продемонстрованим в судовому засіданні, на якому зафіксовано, як свідок розповідає про обставини вчинення злочину ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а.с.143-146);
- протоколами пред`явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_13 від 07 02 2020 року з додатками до протоколів (а.с.148-152);
- протоколом проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 09 02 2020 року. з додатком - відеозаписом, продемонстрованим в судовому засіданні, на якому зафіксовано, як ОСОБА_7 розповідає про обставини, за яких вони з ОСОБА_9 в присутності ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , вилучили з квартири ОСОБА_12 належний останньому телевізор, який в подальшому заклали в ломбард (а.с. 139-142);
- даними довідки ломбарду Економ «Добродькін О.М. і компанія» від 07 02 2020 року, згідно якої телевізор LIBERTON 24HE1HDT був залишений під заставу 06 02 2020 року за 500 грн. ОСОБА_7 в «Ломбард Економ «Добродькін О.М. і компанія» (а.с.147);
- висновком судово-товарознавчої експертизи № 812/20 від 27 02 2020 року, згідно якого вартість телевізору марки «Liberton», діагоналлю 24 дюйми, моделі 24HE1HDT станом на 06 02 2020 року з урахуванням зносу становить 2512,43 грн.(а.с. 156-159).

Аналізуючи усі вищевказані докази, колегія суддів приходить до висновку про їх належність та допустимість, будь-яких процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та їх оцінці, які б ставили під сумнів правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, колегія суддів не вбачає.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 посилається на відсутність події злочину, передбаченого ч.3 ст. 186 КК України, оскільки свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні не підтвердив факту застосування до нього фізичного насилля, проте двері відчинив саме ОСОБА_13 та при цьому відступився у бік.

Проте, такі посилання, на думку колегії суддів є безпідставними та містять ознаки перекручування, оскільки повністю спростовуються показаннями ОСОБА_13 , наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, відповідно до яких ОСОБА_7 відштовхнув ОСОБА_13 рукою від дверей та не питаючи дозволу, разом з ОСОБА_9 зайшли до квартири. При цьому, вказує, що він разом із ОСОБА_12 заперечували проти того, щоб ОСОБА_7 та ОСОБА_9 заходили.

Свідчення ОСОБА_13 спростовують доводи апелянта щодо безперешкодного входу обвинувачених до квартири ОСОБА_12 та отримання від ОСОБА_13 дозволу на вхід до квартири.

Що стосується посилання адвоката ОСОБА_8 на відсутність в матеріалах кримінального провадження заяви потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, то колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за винятком випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочато лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000184 було розпочато після затримання в порядку ст. 208 КПК України громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , тобто після безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення слідчим.

З огляду на викладене, колегія суддів констатує, що за наявності у слідчого та прокурора альтернативних підстав для початку досудового розслідування, у даному випадку заява потерпілого про вчинення кримінального правопорушення не була єдиною необхідною передумовою початку досудового розслідування.

Що стосується посилання апелянта на безпідставність висновку суду щодо наявності у діях обвинувачених попередньої змови, колегія суддів вважає їх такими, що спростовуються безпосередньо дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами, яким суд відповідно до ст. 94 КПК України надав правильну оцінку щодо доведеності вини обвинувачених і правильності кваліфікації їх дій саме за ч.3 ст. 186 КК України.

Так, про наявність кваліфікуючої ознаки, а саме вчинення грабежу за попередньою змовою групою осіб ч.3 ст. 186 КК України, свідчить взаємоузгодженість дій ОСОБА_7 та ОСОБА_9 як перед початком вилучення телевізора, який їм не належить та в процесі здійснення його викрадення та реалізації. В ході виконання об`єктивної сторони злочину, кожен з обвинувачених виконував певні протиправні дії, а саме сумісне проникнення до помешкання потерпілого, сумісне вилучення телевізора, сумісна його реалізація, що в сукупності свідчить про наявність певної домовленості про вчинення злочину, яка може бути досягнута у різний спосіб, включаючи і мовчазну згоду.

З урахуванням викладеного, у колегії суддів не виникає сумніву у обґрунтованості кваліфікації дій обвинувачених саме за ч.3 ст. 186 КК України.

На думку колегії суддів, жоден з доводів захисників та обвинуваченого не знайшов свого підтвердження та спростовується матеріалами справи, а тому сприймається колегією суддів як спосіб захисту обвинувачених з метою уникнення або пом`якшення їх відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог за обставин, викладених в апеляційних скаргах, не вбачається.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційних скарг, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни, апелянтами не наведено і при розгляді апеляційних скарг не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок районного суду залишити без змін, а апеляційні скарги захисників обвинувачених та обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 17 07 2020 року по справі щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , - залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника, - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ ____________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4