КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 липня 2020 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28.07.2020 задоволено частково клопотання слідчого слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів.
Ухвалено початок строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою рахувати з моменту затримання, а саме з 26.07.2020 по 23.09.2020 включно.
Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 168 160,00 у національній грошовій одиниці, що становить 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Відмовлено в задоволенні в іншій частині клопотання.
У разі внесення застави зобов`язано підозрюваного ОСОБА_6 після звільнення з-під варти, прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування та/або суду протягом строку дії запобіжного заходу у виді застави.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати на виклики органу досудового розслідування та/або суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу органу досудового розслідування та/або суду; повідомляти орган досудового розслідування та/або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, якій просили скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. У разі якщо суд знайде підстави для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисники зазначали, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, є необґрунтованою, а докази додані до клопотання слідчого - недопустимі.
На думку захисників, ОСОБА_6 не мав умислу на заволодіння чужим майном.
Орган досудового розслідування, посилаючись на те, що особа під час вчинення кримінального правопорушення використовувала саперну лопатку, не долучив до клопотання документів, які б вказували, де вилучено вказаний предмет.
На нозі підозрюваного знаходиться різана рана, яка утворилася внаслідок спричинення удару саперною лопаткою, проте, слідчим на день подання апеляційної скарги факт спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не зафіксовано, судово-медична експертиза з метою встановлення тяжкості тілесного ушкодження та механізму його спричинення, а також предмету, яким воно могло бути спричинено, не призначена.
Крім того, як убачається із про протоколу прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення та протоколу допиту потерпілого, у останнього викрадено 450 грн. дрібними купюрами, однак, під час проведення обшуку у ОСОБА_6 вилучено грошові кошти в сумі 1423 грн., серед яких відсутні 450 грн. дрібними купюрами.
Слідчим суддею покладено в основу оскаржуваної ухвали докази, які не досліджувалися під час розгляду клопотання слідчого, зокрема, протокол обшуку, який сторона захисту вважає недопустимим доказом, оскільки обшук проведено 26.07.2020 з 02 год. по 03 год. 48 хв. на підставі ст. 233 КПК України, а відповідно до наданих органом досудового розслідування матеріалів, станом на 18 год. 27.07.2020 клопотання про надання дозволу на проведення обшуку прокурором не підписане. Також до протоколу обшуку не додано докази його фіксації.
Крім того, слідчим суддею не обґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання захисників про допит свідків.
На думку апелянтів, ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду відсутній, оскільки він раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює неофіційно, має місце реєстрації та проживання, має у власності нерухомість, характеризується позитивно. Також під час проведення обшуку у підозрюваного органом досудового розслідування вилучено паспорт.
Посилання слідчого судді на відсутність у підозрюваного належних соціальних зв`язків є помилковим.
Крім того, слідчим суддею не взято до уваги те, що в даному кримінальному провадженні з потерпілим проведено слідчий експеримент та його покази належним чином зафіксовані, а також єдиний свідок вже надав свої покази, якими підтвердив лише факт бійки, що, на думку сторони захисту, виключає наявність ризику незаконного впливу на потерпілого та свідків.
Також слідчий суддя, обґрунтовуючи наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, залишив поза увагою те, що в Чуднівському районному суді Житомирської області перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 122, ч. 3 ст. 296 КК України, які не відносяться до корисливих, а також дані кримінальні правопорушення вчинено більше 3 років тому.
Підозрюваний не переховується від Чуднівського районного суду Житомирської області та дотримується належної процесуальної поведінки, у зв`язку з чим щодо нього не обирався запобіжний захід.
Визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваного та його сім`ї з двома неповнолітніми дітьми, оскільки останній є єдиним джерелом доходу.
Крім того, зі слів потерпілого, завдана кримінальним правопорушення шкода складає лише 450 грн.
Органом досудового розслідування, в порушення вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, затримано підозрюваного в його власному будинку, під час проведення обшуку, без ухвали слідчого судді, та до внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань. Однак слідчим суддею не надано оцінку протоколу затримання підозрюваного, який, на думку апелянта, є формальним, без зазначення підстав для затримання особи.
Крім того, органом досудового розслідування не доведено неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та підозрюваного ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділом Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001874, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.07.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
Згідно даних протоколу затримання, 26.07.2020 о 01 год. 30 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
26.07.2020 о 17 год. 53 хв. ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у відкритому викраденні чужого майна, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого (грабіж), з правовою кваліфікацією таких дій ч. 2 ст. 186 КК України.
28.06.2020 слідчий слідчого відділу Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області із клопотанням, погодженим прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , в якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28.07.2020 задоволено частково клопотання слідчого, та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів.
Ухвалено початок строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою рахувати з моменту затримання, а саме з 26.07.2020 по 23.09.2020 включно.
Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 168 160,00 у національній грошовій одиниці, що становить 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Відмовлено в задоволенні в іншій частині клопотання.
У разі внесення застави зобов`язано підозрюваного ОСОБА_6 після звільнення з-під варти, прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування та/або суду протягом строку дії запобіжного заходу у виді застави.
На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покладено на підозрюваного ОСОБА_6 , у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати на виклики органу досудового розслідування та/або суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає без дозволу органу досудового розслідування та/або суду; повідомляти орган досудового розслідування та/або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілими у кримінальному провадженні.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 України.
Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.
Зокрема, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та суворість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватості, дані про особу підозрюваного, який в силу ст. 89 КК України раніше не судиний, має на утриманні двох дітей, неофіційно працевлаштований, характеризується посередньо, слідчий суддя дійшов вірного висновку про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При цьому, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку про визначення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 168 160,00 гривень у національній грошовій одиниці.
З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.
На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 . Підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного колегія суддів не вбачає.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого та обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на можливу причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Разом з цим, вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.
Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_6 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.
Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеності його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.
З наведених підстав, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді посилання апелянта на неналежність та недопустимість наявних у справі доказів, зокрема протоколу обшуку, протоколу допиту потерпілого, тощо, оскільки до завдань суду на даному етапі не віднесено оцінку належності та допустимості зібраних органом досудового розслідування доказів.
Посилання захисників на те, що на нозі підозрюваного знаходиться різана рана, яка утворилася внаслідок спричинення удару саперною лопаткою, проте, слідчим на день подання апеляційної скарги факт спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень не зафіксовано, судово-медична експертиза з метою встановлення тяжкості тілесного ушкодження та механізму його спричинення, а також предмету, потребують перевірки під час подальшого досудового розслідування, проте не впливають на правильність висновків слідчого судді про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 36, ч. 5 ст. 40 КПК України, прокурор, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.
Твердження апелянтів про те, що слідчим суддею покладено в основу оскаржуваної ухвали докази, які не досліджувалися під час розгляду клопотання слідчого, ретельно перевірялися, але не знайшли свого підтвердження.
Також, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення посилання захисників на відмову у задоволенні клопотання про допит свідків, оскільки, у відповідності до положень ч. 4 ст. 193 КПК України, допит свідків під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу є правом слідчого судді, а не його обов`язком.
Доводи апелянтів про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому врахував дані про особу підозрюваного, дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.
Матеріали судового провадження містять докази про існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки, зокрема можливості ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, вірогідність настання яких, поряд із ризиком можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, є досить високою.

Та обставина, що відносно ОСОБА_6 у Чуднівському районному суді Житомирської області перебуває кримінальне провадження, в якому щодо нього не обрано запобіжний захід, не спростовують висновків слідчого судді, оскільки не свідчать про неможливість ОСОБА_6 вчиняти дії, передбачені ст. 177 КПК України, у кримінальному провадженні № 0001874.
Посилання захисників на те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працює неофіційно, зареєстрований та проживає за місцем проведення досудового розслідування, має у власності нерухомість, характеризується позитивно, були враховані слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого, проте не свідчать про зменшення існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для обрання ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.
Доводи апелянтів про те, що визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним, були предметом дослідження слідчого судді та з урахуванням цих обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що застава саме у розмірі 168 160,00 у національній грошовій одиниці здатна забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання захисників на незаконність затримання ОСОБА_6 , обумовлене відсутністю відповідної ухвали слідчого судді про дозвіл на затримання, є надуманими, оскільки, як убачається з протоколу затримання підозрюваного від 26.07.2020 (а.с. 40-42), його затримано у порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, відповідно до якого, уповноважена особа має право затримати особу без ухвали слідчого судді.
Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.
За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 28 липня 2020 року, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3