ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №623/441/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/2693/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №11-кп/818/2693/20 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 12 травня 2020 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка Ізюмського району Харківської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 27.06.2017 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.186 КК України, на 5 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки,-

засуджено за:

- ч.1 ст.122 КК України на 2 роки позбавлення волі;

- ч.1 ст.296 КК України на 1 рік обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання 2 роки позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 27.06.2017 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання 5 років 1 місяць позбавлення волі.

Як установив суд, 13 грудня 2018 року приблизно о 23 годині 40 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись в громадському місці, а саме - в 3 вагоні приміського поїзду №6439 сполученням Харків-Ізюм, під час руху по території Ізюмського району Харківської області в районі поблизу с. Пимонівка, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, з хуліганських спонукань, діючи з особливою зухвалістю, що виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень, наніс по голові потерпілого ОСОБА_9 2 удари порожньою скляною пляшкою з-під пива «Славутич», ємністю 0,5 л, яка під час нанесення ударів розбилась, після чого наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками по тулубу та обличчя. Від цих ударів потерпілий, згрупувавшись та зігнувши ноги в колінах, присів навпочіпки, прикриваючи голову руками.

В цей час, ОСОБА_8 , діючи з хуліганських спонукань, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, зірвав в вагоні поїзду одне з сидінь та наніс ним декілька ударів по лівій руці та тулубу ОСОБА_9 , чим заподіяв останньому, згідно з висновком судово-медичної експертизи №336-І3/18 від 19.12.2018, тілесне ушкодження у вигляді закритого оскольчатого перелому лівої ліктьової кістки, яке по ступеню тяжкості, відноситься до середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, забійної рани правої брови, яке по ступеню тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та синців навкруг правого ока та в області лівого вуха, які, по ступеню тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Присутній під час зазначений подій ОСОБА_10 втрутився до виниклого конфлікту, у зв`язку з чим, ОСОБА_8 припинив свої протиправні дії.

В апеляційній скарзі захисник посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначила, що винуватість ОСОБА_8 не підтверджується належними та допустимим доказами. Суд безпідставно не прийняв до уваги показання обвинуваченого про те, що він діяв в стані сильного душевного хвилювання через погрози зі сторони потерпілого, який тримав ніж у руці, що підтверджується також показаннями свідка ОСОБА_11 .

Просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені ним кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту судового розгляду, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого внаслідок суворості, не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування вироку і спростовуються сукупністю доказів.

Із показань потерпілого ОСОБА_9 слідує, що 13 грудня 2018 року близько 23 години 40 хвилин, перебуваючи в одному з вагонів приміського потяга, сполученням Харків-Ізюм, група з 4 невідомих йому раніше чоловіків запропонували йому випити з ними пива, від чого він відмовився, але присів біля них. Через деякий час, між ним та ОСОБА_8 , виникла сварка, під час якої останній безпідставно наніс йому два удари скляною пляшкою з під пива по голові, від яких він присів. Але ОСОБА_8 , не припиняючи свої хуліганські дій, зірвав в вагоні поїзду одне з сидінь та наніс ним удар по лівій руці, якою він, ОСОБА_9 , прикривав свою голову. Коли, поїзд зупинився на залізничній станції Ізюм, незнайомий чоловік, який був разом ОСОБА_8 , допоміг йому зійти з поїзду та провів його до чергового по залізничній станції. Потерпілий показав також, що під час сварки не мав при собі ножа, а тому, погрожувати його застосуванням обвинуваченому не міг.

Свідок ОСОБА_10 показав, що близько 23 години 40 хвилин 13 грудня 2018 року, коли він разом зі своїми знайомими, серед яких був ОСОБА_8 , знаходились в електричці сполученням Харків-Ізюм, до них підійшов незнайомий йому раніше чоловік, яким виявився ОСОБА_9 та попросив у них закурити, на що вони відповіли останньому, що в них палити не має. Через декілька хвилин, ОСОБА_9 підійшов знову і попросив продати йому цигарок, на що йому відповіли, що в них сигарет не має і запропонували йому випити пива. ОСОБА_9 від пива відмовився, але присів біля них. Через деякий час, між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 почалася сварка, під час якої останній наніс потерпілому по голові декілька ударів скляною пляшкою з-під пива. Від цих ударів ОСОБА_9 присів, прикрив голову руками і почав лаятися. ОСОБА_8 зірвав сидіння з лавки потягу та наніс ним по лівій руці ОСОБА_9 декілька ударів. Коли поїзд зупинився на наступній станції, всі вийшли, а він та ОСОБА_9 поїхали до станції Ізюм, де звернулись за допомогою до чергового по залізничній станції.

Зазначені показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 є логічними, послідовними та узгоджуються між собою, а тому підстав ставити їх під сумнів, колегія суддів не вбачає.

Крім того, об`єктивність показань потерпілого та свідка ОСОБА_10 про вчинення щодо ОСОБА_9 хуліганських дій з боку ОСОБА_8 та нанесення йому тілесних ушкоджень підтверджується даними висновку судовомедичної експертизи № 336-ІЗ/18 від 19.12.2018 року, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_12 спричинено тілесне ушкодження у вигляді закритого оскільчатого перелому лівої ліктьової кістки, яке за ступенем тяжкості відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, забійної рани правої брови, яке, за ступенем тяжкості, відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та синців навкруги правого ока та в області лівого вуха, які, за ступенем тяжкості, відносяться до легких тілесних ушкоджень (т.2, а.с.96), а також даними висновку додаткової судовомедичної експертизи № 11-ІЗ/19 від 18.01.2019, абсцес верхньої повіки правого ока, що був розкритий в офтальмонологічному відділенні, та забійна рана верхнього правого ока, утворилися у ОСОБА_9 за обставин, які мали місце 13.12.2018 (том 2, а.с.54-55).

Винуватість ОСОБА_8 підтверджується також іншими доказами, а саме протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16 січня 2019 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 упізнав ОСОБА_8 на фото №2, як особу, яка вчинила хуліганські дії та спричинила йому тілесні ушкодження (т.2, а.с.46-47).

Показання потерпілого та свідка ОСОБА_10 щодо обставин вчинення злочинів ОСОБА_8 підтверджується також протоколами проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_9 від 19.12.2018 року та свідка ОСОБА_10 від 17.12.2018 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_9 та свідок ОСОБА_10 детально відтворили обставини, за яких ОСОБА_8 наніс удар скляною пляшкою з-під пива потерпілому по голові та показали механізм і локалізацію нанесення удару сидінням від лавки по руці потерпілого (т.2, а.с.36-39, 36-39).

До того ж відомості, які містяться у вказаних протоколах слідчих експериментів підтверджуються висновками додаткових судовомедичних експертиз від 21.12.2018 року №339-ІЗ/18 та № 340-ІЗ/18 від 21.12.2018 року, відповідно до яких спричинені ОСОБА_12 тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, на які вказали потерпілий та свідок ОСОБА_10 в ході проведення слідчих експериментів від 19.12.2018 року та 17.12.2018 року (т.2, а.с.43, 35).

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що до показань свідка ОСОБА_11 , у частині того, що потерпілий погрожував ОСОБА_8 застосуванням ножа, слід відноситися критично, оскільки вони суперечать іншим наявним в матеріалах кримінального провадження доказам, які були належним чином дослідженні у судовому засіданні, проаналізовані, оцінені та наведені судом першої інстанції у вироку.
До того ж, судом встановлено, що ОСОБА_11 перебуває у дружніх стосунках з обвинуваченим, а тому може бути заінтересований в результатах розгляду справи.

Доводи скарги захисника про нібито знаходження обвинуваченого у стані сильного душевного хвилювання, є безпідставними.

Так, ознакою сильного душевного хвилювання є раптовість виникнення такого стану, а саме коли проміжку часу між неправомірними діяннями та спровокованим потерпілим злочином або взагалі не було, або він був нетривалим.

Разом з цим, матеріали кримінального провадження не містять даних про наявність провокаційних дій з боку потерпілого на вчинення ОСОБА_8 злочинів.
У провадженні установлено, що потерпілим ніякого протизаконного, у тому числі фізичного насильства чи знущання щодо ОСОБА_8 не застосовувалося, тяжкої образи не наносилося, права, законні інтереси останнього не порушувалося, фізичної шкоди не завдавалося.

Крім цього, обвинувачений про знаходження його під час вчинення злочиніву стані сильного душевного хвилювання у суді першої інстанції не заявляв.

Уперше про це було зазначено лише в апеляційній скарзі захисника.

З огляду на наведене, доводи скарги захисника про зворотне, позбавленні підстав.

Оцінивши зазначенні докази в їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що обвинувачений діяв умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, грубо порушуючи громадський порядок і виражаючи явну неповагу до суспільства, з хуліганських спонукань, діяв з особливою зухвалістю, що виразилось у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, оскільки про це свідчать не тільки показання потерпілого, характер діяння, спосіб його вчинення, а й показання свідка ОСОБА_10 , а також інші докази зокрема дані протоколів слідчих експериментів та висновки судово медичних експертиз щодо характеру, локалізації виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень.

Таки чином, належним чином дослідивши і оцінивши зібрані у провадженні докази, у їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень і правильно кваліфікував його дії за ч.1 ст.122, ч.1 ст.296 КК України.

Вважати цей висновок неправильним, як про це зазначено в апеляційній скарзі, підстав не вбачається.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б вплинути на правильність висновків суду і були б підставою для скасування вироку, також не встановлено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому судом враховано характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, злочини вчинив під час іспитового строку, не працює, проживає з батьками, за місцем проживання характеризується добре, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває.

Суд також врахував пом`якшуючу покарання обставину участь ОСОБА_8 в 2017 році в антитерористичній операції в районах проведення АТО на території Донецької та Луганської областей, а також обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочинів, у зв`язку з чим призначив обвинуваченому за кожен злочин окремо та за сукупністю вироків на підставі ч.1 ст.71 КК України покарання, вид і розмір якого, колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом та розміром є справедливим і підстав для його пом`якшення, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Барвінківського районного суду Харківської області від 12 травня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий:

Судді: