ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/454/18 Номер провадження 11-кп/814/750/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем
судового засідання ОСОБА_5 ,
з участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,
представника потерпілого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000072, № 0000144, за апеляційними скаргами прокурора Карлівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_11 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_13 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_12 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Машівського районного суду Полтавської області від 26 березня 2020 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вироком суду,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше судимого: 1) 17.11.2009 року Сахновщинським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 2 місяці. Звільнений з місць позбавлення волі 10.02.2012 року умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 23 дні позбавлення волі; 2) 25.02.2015 року Полтавським районним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна. На підставі ухвали Апеляційного суду Полтавської області від 16.06.2015 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 3 місяці позбавлення волі із конфіскацією майна. 28.04.2017 року на підставі ухвали Крюківського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 13.04.2017 звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 8 місяців 13 днів позбавлення волі; 3) 12.10.2018 року Карлівським районним судом Полтавської області за ч.2 ст.185, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 1 місяць; 4) 02.05.2019 року Ленінським районним судом м.Полтава за ч.1 ст.263, ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання визначеного за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 02.05.2019, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць.
Зараховано ОСОБА_7 в строк відбування покарання, частково відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м.Полтави від 02.05.2019 року і вказано строк відбування покарання рахувати з 12 жовтня 2018 року.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, працюючого електрогазозварником на приватному підприємстві «ЛАЙФ - L», раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Полтава, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , мешканця АДРЕСА_4 , громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, не працюючого, згідно з ст. 89 КК України раніше не судимого, визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Дубрівськ, Заріченського району, Рівненської області, мешканця АДРЕСА_5 , громадянина України, не одруженого, з базовою вищою освітою, не працюючого, раніше судимого: 1) 10.02.2017 Машівським районним судом Полтавської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розмірі 850 грн, штраф сплачений 15.03.2018; 2) 02.04.2019 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців без конфіскації майна, визнано винуватим та засуджено:
- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання визначеного за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2019, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 9 місяців.
Зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання, частково відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 02.04.2019 та вказано строк відбування покарання рахувати з 31 січня 2019 року.
Зараховано ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 року в строк покарання строк перебування його в установі попереднього ув`язнення з 31.01.2019 року до 03.05.2019 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Задоволено цивільний позов ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Стягнуто із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» 7096,00 грн.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз» 7771,61 грн.
Вирішено долю речових доказів та порядок стягнення процесуальних витрат.

Згідно з вироком суду, у період часу з 10 по 12 січня 2018 року, близько 19:00 години ОСОБА_15 , з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов до місця розташування будинку оператора ГРС Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ Укртрансгаз», розташованого за адресою: м. Карлівка, вул. Танкістів, 29/2, Полтавської області, де користуючись тим, що його ніхто не бачить, проник до вказаного будинку через пошкоджене віконне скло першого поверху, звідки умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів, шляхом демонтажу, вчинив крадіжку двох батарей опалення по 5 секцій кожна, двох батарей опалення по 8 секцій кожна, та однієї батареї опалення на 12 секцій.
У подальшому, ОСОБА_15 реалізував вищевказане, здобуте злочинним шляхом, майно, місцевому жителю ОСОБА_16 , як своє власне, таким чином розпорядився викраденим на власний розсуд, в повному обсязі, чим спричинив потерпілому ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «УМГ «Київтрансгаз» ПАТ Укртрансгаз» матеріальну шкоду на загальну суму 8236,61 грн.
Крім того, в період часу з 13 по 15 січня 2018 року, близько 20:00 години ОСОБА_15 з ОСОБА_9 , за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, прийшли до місця розташування будинку оператора ГРС Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», розташованого за адресою: м. Карлівка, вул. Танкістів 29/2, де користуючись тим, що їх ніхто не бачить, проникли до вказаного будинку шляхом відчинення вхідних дверей, звідки умисно, таємно, а ОСОБА_15 повторно, з корисних мотивів, шляхом демонтажу, вчинили крадіжку котла опалення АОГВ - 10,5 Є, що належить потерпілому ПАТ «Укртрансгаз» та алюмінієвої труби, довжиною 120 см, діаметром 10 см, належної ОСОБА_17 .
У подальшому, ОСОБА_15 та ОСОБА_9 реалізували вищевказане, здобуте злочинним шляхом майно, місцевому жителю ОСОБА_18 , як своє власне, таким чином розпорядились викраденим на власний розсуд, в повному обсязі, чим спричинили потерпілому ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «У МГ «Київтрансгаз» - АТ «Укртрансгаз» матеріальну шкоду на суму 7096,00 грн. та потерпілому ОСОБА_17 матеріальну шкоду на суму 193,58 грн.
Крім того, у період часу з 16 по 18 січня 2018 року, близько 20:00 години ОСОБА_15 , за попередньою змовою із ОСОБА_10 та особою, матеріали кримінального провадження стосовно якого виділені в окреме провадження, з метою таємного викрадення чужого майна, приїхали на автомобілі ОСОБА_10 марки ЗАЗ-1103 «Славута», до місця розташування будинку оператора ГРС Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», достовірно знаючи, що там ніхто не проживає, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 .
Після чого, ОСОБА_15 та особа, матеріали кримінального провадження стосовно якого виділені в окреме провадження, шляхом відчинення вхідних дверей, проникли до вказаного будинку, у свою чергу ОСОБА_10 залишився чатувати поряд автомобіля, поблизу вказаного будинку, спостерігаючи за оточуючою територією, з метою відповідного реагування у разі появлення сторонніх осіб.
У подальшому, реалізуючи свій спільний, корисливий злочинний умисел до кінця, направлений на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що їх ніхто не бачить, проникнувши до вказаного будинку, ОСОБА_15 та особа, матеріали кримінального провадження стосовно якого виділені в окреме провадження, із підсобного приміщення умисно, таємно, а ОСОБА_15 повторно, з корисних мотивів, викрали металевий газовий котел опалення КСТ, вартістю 599 грн, що належить потерпілому ОСОБА_19 .
Після чого, ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та особа, матеріали кримінального провадження стосовно якого виділені в окреме провадження, завантажили викрадене майно до вищевказаного належного ОСОБА_10 автомобіля та з місця пригоди зникли.
У подальшому, ОСОБА_15 , ОСОБА_10 та особа, матеріали кримінального провадження стосовно якого виділені в окреме провадження, реалізували вищевказане, здобуте злочинним шляхом майно, місцевому жителю ОСОБА_20 , як своє власне, таким чином розпорядились викраденим на власний розсуд, в повному обсязі, чим спричинили потерпілому ОСОБА_19 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, у період часу із 19 по 21 січня 2018 року, близько 20:00 години ОСОБА_15 , з метою таємного викрадення чужого майна, прийшов до місця розташування будинку оператора ГРС Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», розташованого за адресою: м. Карлівка, вул. Танкістів, 29/2, де користуючись тим, що його ніхто не бачить, проник до вказаного будинку шляхом відчинення вхідних дверей, звідки умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів, шляхом демонтажу вчинив крадіжку газової плити, та 5-ти секційної батареї опалення, що належать ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «УМГ «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз».
У подальшому, ОСОБА_15 реалізував вищевказане, здобуте злочинним шляхом майно, місцевому жителю ОСОБА_18 , як своє власне, таким чином розпорядився викраденим на власний розсуд, в повному обсязі, чим спричинив потерпілому ПАТ «Укртранстаз» в особі Філії «УМГ «Київтрансгаз» ПАТ Укртранстаз» матеріальну шкоду на загальну суму 4086,75 грн.
У період часу з 01 по 03 лютого 2018 року, близько 02:00 години ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, приїхали на автомобілі ОСОБА_8 марки ВАЗ 2101 до місця розташування нежитлової будівлі прийомного комплексного пункту ПАТ «КМЗ», розташованого за адресою: м. Карлівка, вул. Гориста 13, Полтавська область.
Після чого, ОСОБА_15 та ОСОБА_9 , шляхом віджиму металевого листа на вікні першого поверху, проникли до вказаного приміщення, в свою чергу, відповідно до злочинної домовленості, ОСОБА_8 залишився чатувати поряд автомобіля, поблизу вказаної будівлі, спостерігаючи за оточуючою територією, з метою відповідного реагування у разі появлення сторонніх осіб.
У подальшому, реалізуючи свій спільний, корисливий злочинний умисел до кінця, направлений на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що їх ніхто не бачить, проникнувши до вказаного нежитлового приміщення, ОСОБА_15 та ОСОБА_9 умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів, шляхом демонтажу, від`єднали від системи опалення та викрали 48 секцій радіаторів системи опалення, вартістю 70 грн. за секцію, загальною вартістю 3360 грн., що належать потерпілому ПАТ «КМЗ».
Після чого, ОСОБА_15 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 завантажили викрадене майно до вищевказаного належного ОСОБА_8 автомобіля та з місця пригоди зникли.
У подальшому, ОСОБА_15 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , реалізували вищевказане, здобуте злочинним шляхом майно, жителю м. Красноград Харківської області ОСОБА_21 , як своє власне майно, таким чином розпорядились викраденим на власний розсуд, в повному обсязі, чим спричинили потерпілому ПАТ КМЗ» матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, у період часу із 15 по 17 лютого 2018 року близько 22:00 години ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, приїхали на автомобілі ОСОБА_8 марки ВАЗ - 2101, до місця розташування нежитлової будівлі прийомного комплексного пункту ПАТ «КМЗ», розташованого за адресою: м. Карлівка, вул. Гориста, 13, Полтавської області.
У подальшому, реалізуючи свій спільний, корисливий злочинний умисел до кінця, направлений на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що їх ніхто не бачить, проникнувши через пошкоджене вікно до вказаного нежитлового приміщення, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів, вчинили крадіжку двох великих компресорів та охолоджувачів холодильного обладнання, та двох малих компресорів та охолоджувачів холодильного обладнання, що належать потерпілому ПАТ «КМЗ».
Після чого, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 завантажили викрадене майно до вищевказаного належного ОСОБА_8 автомобіля та з місця пригоди зникли.
У подальшому, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 реалізували вищевказане, здобуте злочинним шляхом майно, жителю м. Красноград Харківської області ОСОБА_21 , як своє власне, таким чином розпорядились викраденим на власний розсуд, в повному обсязі, чим спричинили потерпілому ПАТ «КМЗ» матеріальну шкоду на загальну суму 1190 грн.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, 05 березня 2018 року, близько 04:00 години ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , за попередньою змовою між собою, з метою таємного викрадення чужого майна, приїхали на автомобілі ОСОБА_8 марки ВАЗ - 2101, до місця розташування нежитлової будівлі прийомного комплексного пункту ПАТ «КМЗ», розташованого за адресою: м. Карлівка, вул. Гориста, 13, Полтавської області.
Після чого, ОСОБА_15 , через пошкоджене вікно, проник до вказаного приміщення, в свою чергу, відповідно до злочинної домовленості, ОСОБА_8 лишився чатувати поряд вказаного вікна будівлі, готуючись приймати від останнього викрадене майно та завантажувати до вищевказаного автомобіля, а також спостерігав за оточуючою територією, з метою відповідного реагування у разі появлення сторонніх осіб.
У подальшому, реалізуючи свій спільний, корисливий злочинний умисел до кінця, направлений на таємне викрадення чужого майна, користуючись тим, що їх ніхто не бачить, проникнувши до вказаного нежитлового приміщення ОСОБА_15 та ОСОБА_8 умисно, таємно, повторно, з корисних мотивів, вчинили крадіжку металевих елементів стелажів, загальною вагою 200 кг, що належать потерпілому ПАТ «КМЗ».
Після чого, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 завантажили викрадене майно до вищевказаного належного ОСОБА_8 автомобіля та з місця пригоди зникли.
У подальшому, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 реалізували вищевказане здобуте злочинним шляхом майно місцевому жителю ОСОБА_22 , як своє власне, таким чином розпорядились викраденим на власний розсуд, в повному обсязі, чим спричинили потерпілому ПАТ «КМЗ» матеріальну шкоду на загальну суму 1400 грн.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
1) Прокурор у поданій апеляційній скарзі просить вирок в частині призначення покарання ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, ухвалити новий вирок, засудивши ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання визначених вироком Машівського районного суду Полтавської області від 26.03.2020 та вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2019, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання, частково відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2019 і строк відбування покарання рахувати з 31.01.2019. Зарахувати ОСОБА_8 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIIIвід 26.11.2015 в строк покарання строк перебування його в установі попереднього ув`язнення з 31.01.2019 до 03.05.2019, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Обґрунтовуючи такі вимоги, прокурор зазначає, що ОСОБА_8 призначене покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, оскільки призначено у мінімальному розмірі, визначеному ч. 3 ст. 185 КК України. При цьому, ОСОБА_8 до вчинення злочинів офіційно не працював, раніше неодноразово засуджувався за вчинення корисливого злочину проти власності, та у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту за що до постановлення вироку уже відбував покарання у виді позбавлення волі, шкоду завдану своїми злочинними діями потерпілим не відшкодував, вчинив 3 тяжкі злочини.
2) Обвинувачений ОСОБА_15 в апеляційній скарзі посилається на суворість призначеного покарання та просить призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 02.05.2019, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 7 місяців.
Вважає, що при призначенні покарання судом не враховано, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася, його тяжке матеріальне становище, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, позитивну характеристику за місцем проживання.
Заперечує задоволення цивільного позову «ПАТ Укртрансгаз», оскільки викрадене майно було повернуто, а представником потерпілого в судовому засіданні не було доведено дійсної вартості викраденого майна.
Крім цього, просить зарахувати йому строк попереднього ув`язнення в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України (в ред. ЗУ № 838 VIIIвід 26.11.2015) посилаючись на те, що за ст. 71 КК України йому частково приєднано невідбуте покарання за вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 25 лютого 2015 року.
3) Адвокат ОСОБА_11 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання та задоволення цивільного позову скасувати та постановити новий, яким його визнати винним та призначити покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання покарання визначеного за цим вироком та вироком Ленінського районного суду м. Полтави від 02.05.2019, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 7 місяців. В задоволенні цивільного позову відмовити.
Вважає призначене покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, через його суворість.
При цьому судом не взято до уваги, що ОСОБА_15 має молодий вік, за місцем проживання характеризується позитивно, завдана шкода відшкодована частково шляхом повернення майна потерпілим. Також ОСОБА_15 зробив належні висновки, вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення і у скоєному проявив щиросердне розкаяння.
Заперечує безпідставне неврахування обставини, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, оскільки ОСОБА_7 дійсно на підставі ст. 63 Конституції України відмовився від надання показань та поряд із цим зазначив, що він підтримує всі покази надані в ході досудового розслідування.
Вказує на безпідставність задоволення цивільного позову ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» про відшкодування матеріальної шкоди, з огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження та цивільного позову відсутні документи що підтверджують право володіння або користування нерухомим майном.
Крім того, не надано належних, допустимих, достовірних доказів та документів про підтвердження належності викрадених речей та їх вартості.
Звертає увагу, що єдиним допустимим доказом розміру заподіяної шкоди у кримінальному провадженні може бути лише відповідний висновок експерта, а надана потерпілим довідка про заподіяний збиток не може бути визнана такою в силу положень ст. 86 КПК України.
4) Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити вирок відносно нього в частині призначення остаточного покарання та ставить питання щодо перерахунку строку попереднього ув`язнення у строк покарання, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, з 31.01.2019 по день набрання вироком законної сили.
Просить врахувати його стан здоров`я, наявність хронічних захворювань, які потребують лікування поза межами установи виконання покарань, необхідність доглядати за матір`ю пенсійного віку.
5) Адвокат ОСОБА_13 захисник в інтересах ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_8 змінити в частині обчислення строку відбування покарання та зарахувати йому у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 31.01.2019 по 03.05.2019 та в період з 03.05.2019 по день набрання вироком суду законної сили, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.
Вказує, що відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2019 ОСОБА_8 визначено рахувати строк покарання з моменту його фактичного затримання з 31 січня 2019 року.
При цьому, злочин у вчиненні якого зазначеним вироком його було визнано винуватим та засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, було вчинено 01 червня 2017 року.
На думку захисника, оскільки після набрання вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2019 законної сили, за яким ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, який вчинений до 20.06.2017, останній відбуває покарання та знаходиться в установах попереднього ув`язнення для участі у судовому розгляді кримінального провадження, строк попереднього ув`язнення має бути зарахований з 31 січня 2019 року по день набрання законної сили вироком Машівського районного суду Полтавської області від 26.03.2020.
6) Адвокат ОСОБА_12 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить змінити вирок суду щодо ОСОБА_9 та перекваліфікувати його дії по першому епізоду крадіжки в період часу з 13 по 15 січня 2018 року з будинку оператора ГРС Диканського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз», розташованого за адресою: м. Карлівка, вул. Танкістів 29/2, Полтавської області, котла опалення АОГВ 10,5Є, належного ПАТ «Укртрансгаз», а також належної потерпілому ОСОБА_17 алюмінієвої труби, довжиною 120 см., діаметром 10 см., з ч. 3 ст. 185 КК України на ч. 2 ст. 185 КК України, призначивши покарання за сукупністю злочинів з застосуванням ст.ст. 69, 75 КК України покарання у виді 2 років обмеження волі, звільнивши від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Також просить залишити без розгляду цивільний позов ПАТ «Укртрансгаз» до обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_9 через недоведеність в суді належним чином дійсної ринкової вартості котла станом на дату його викрадення.
Щодо перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК України посилається на те, що стороною обвинувачення не доведена кваліфікуюча ознака крадіжка, поєднана з проникненням в інше приміщення, оскільки відповідно до показань представника потерпілої юридичної особи, приміщення оператора ГТС з якого неодноразово вчинялися крадіжки, не охоронялося та не було огородженим. Потерпілий ОСОБА_17 при цьому показав, що він епізодично проживав у службовому приміщенні оператора ГТС і тривалий час до першої крадіжки не з`являвся в цьому приміщенні.
Звертає увагу на показання ОСОБА_9 про те, що він пристав на пропозицію обвинуваченого ОСОБА_7 здійснити крадіжку металевих речей з указаного приміщення і разом з останнім вільно через незачинені на замок двері зайшли у зазначене приміщення, а також на те, що ОСОБА_15 вчинив крадіжку з будинку оператора ГТС за 2-3 дні до крадіжки за участю ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з цього ж приміщення.
Посилається на відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність значної кількості обставин, що пом`якшують покарання визнання вини, активне сприяння органу досудового розслідування та суду у встановленні істини по справі, відсутність судимості, позитивна характеристика з місця проживання, наявність матері пенсійного віку, яка через відсутність роботи не має достатнього стажу для призначення пенсії за віком та має незадовільний стан здоров`я, щире каяття у вчиненні двох крадіжок, скоєння крадіжок через особисте та сімейне скрутне матеріальне становище, під час судового провадження офіційно працевлаштувався, висловив намір законним шляхом заробити кошти для відшкодування матеріальних збитків, перебування на обліку у районного лікаря психіатра.
У зв`язку з чим вважає за можливе застосувати відносно ОСОБА_9 положення ст. 69 та ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження.
В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_15 та захисник в його інтересах адвокат ОСОБА_11 підтримали подану в інтересах ОСОБА_7 апеляційні скарги та просили їх задовольнити з підстав у них наведених; обвинувачений ОСОБА_8 та захисник в його інтересах адвокат ОСОБА_13 підтримали подані в інтересах ОСОБА_8 апеляційні скарги та просили їх задовольнити з наведених у скаргах підстав та заперечили проти доводів апеляційної скарги прокурора; захисник ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_9 підтримали подану в інтересах останнього апеляційну скаргу та просили її задовольнити з наведених підстав; прокурор підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити та водночас відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинувачених та їх захисників.

Мотиви суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.
Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не у повній мірі дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.
Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України, відповідає фактичним обставинам справи.
Доводи захисника ОСОБА_12 про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 3 на ч. 2 ст. 185 КК України по епізоду вчинення крадіжки в період з 13 по 15 січня 2018 з будинку оператора ГРС Диканьського ЛВУМГ, розташованого по вул. Танкістів, 29/2 у м. Карлівка, Полтавської області, через недоведеність наявності кваліфікуючої ознаки проникнення у інше приміщення є безпідставними з огляду на таке.
Захисник стверджує, що оскільки ОСОБА_15 за два дні до крадіжки вчиненої спільно із його підзахисним ОСОБА_9 , сам вчиняв крадіжку із вказаного приміщення, а ОСОБА_9 на пропозицію ОСОБА_7 вчинити крадіжку вільно зайшли до приміщення через незамкнені двері - тому не може ставитися у провину обвинуваченим вчинення крадіжки, поєднане із проникненням в інше приміщення.
Такі доводи не ґрунтуються на вимога закону. Так у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 визначено, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.
Вирішуючи питання про наявність в діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки, суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилася у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме у неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.
Поняття «Інше приміщення» включає різноманітній постійні, тимчасові, стаціонарні або пересувні будівлі чи споруди, призначені для розміщення людей або матеріальних цінностей (виробниче або службове приміщення підприємства, установи чи організації, гараж, інша будівля господарського призначення, відокремлена від житлових будівель, тощо).
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, крадіжку ОСОБА_9 та ОСОБА_15 в період з 13 по 15 січня 2018 року вчинили із будинку оператора газорозподільної станції Диканьського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрансгаз» ПАТ «Укртрансгаз».
Згідно повідомлення Диканьської філії ПАТ «Укртрасгаз» №387/22-01 від 08.02.2018 фізична охорона житлового будинку оператора а АДРЕСА_6 , нормативними документами, що регламентують здійснення охорони об`єктів газотранспортної системи, не передбачена. Водночас згідно переліку об`єктів ДК «Укртрансгаз», що охороняються підрозділами охорони газорозподільні станції ГРС при наявності коштів і ліміту чисельності, затвердженої штатним розкладами, можуть охоронятися.
Таким чином, будинок ГРС відповідає поняттю «інше приміщення».
Як вбачається із керівних роз`яснень Пленуму проникнення до іншого приміщення матиме місце і тоді, коли це не потребує подолання перешкод винними особами, а отже проникнення може бути вільним. Ключовим моментом, який підлягає встановленню у даному випадку це те, коли саме виник умисел у винної особи на вчинення крадіжки майна, що знаходиться у приміщенні.
Як вбачається із показань обвинуваченого ОСОБА_23 , він пристав на пропозицію ОСОБА_7 вчинити крадіжку майна із будинку оператора, розташованого в АДРЕСА_6 та прибули вони до вказаного приміщення вже з метою вчинення з нього крадіжки. Наведені обставини стороною захисту в апеляційній скарзі не заперечуються, а отже суд першої інстанції правильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за вказаним епізодом злочинної діяльності як крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана із проникненням в інше приміщення.
Враховуючи викладене, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_9 відповідно до доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 колегія суддів не вбачає.
Доводи прокурор про недотримання судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання є безпідставними.
Статтями 50, 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановленої відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду і розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини статті Особливої частини КК України та при цьому врахував суспільну небезпеку вчинених злочинів, наявність непогашених судимостей, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відношення до вчинених злочинів, обставини їх вчинення, невідшкодування шкоди. Водночас судом враховано дані про особу обвинуваченого, який є інвалідом дитинства та має хронічні хвороби.
Призначаючи остаточне покарання, суд першої інстанції за сукупності злочинів шляхом частково складання покарання за даним вироком та вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2019 остаточно призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 9 місяців.
У своїх апеляційних вимогах прокурор вказує на невідповідність призначеного судом покарання внаслідок м`якості та просить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за вчинення інкримінованого злочину, яке є наближеним до того, що призначив суд першої інстанції. Більш того, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань за даним вироком та попереднім остаточно просить призначити покарання у виді позбавлення волі, яке лише на 4 місяці є більшим ніж те, яке призначив суд першої інстанції.
Така різниця у строках остаточного покарання, призначеного судом і того, що просить призначити прокурор, на думку колегії судді, не є принциповою, оскільки за своїм характером є незначною та не вказує на порушення норм кримінального закону у зв`язку з призначенням судом першої інстанції покарання ОСОБА_8 .
Зважаючи на викладене, призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому є правильним, оскільки слугуватиме меті покарання щодо виправлення ОСОБА_8 та запобіганню вчинення ним нових правопорушень.
Доводи захисника ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_8 про необхідність зарахування останньому у строк покарання період з 31 січня 2019 року по день набрання даним вироком законної сили із розрахунку, що один день перебування обвинуваченого у слідчому ізоляторі відповідає двом дням позбавлення волі - є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року (справа № 663/537/17 провадження №13-31кс18) щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання):
якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII);
якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України);
таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі;
якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається;
якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 02.04.2019 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців без конфіскації майна набрав законної сили 03.05.3019. Як вбачається із змісту вказаного вироку, ОСОБА_8 засуджений за злочин, вчинений ним 01.06.2017, тобто під час дії Закону № 838-VIII та строк покарання йому зараховано з моменту фактичного затримання з 31.01.2019. Вказаний вирок суду не містить вказівку про зарахування строку попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, що не відповідає змісту Закону № 838-VIII та не узгоджується і правовою позицією Великої Палати Верховного Суду.
Водночас злочини, які інкримінуються ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні, вчинені ним в період січня - березня 2018 року тобто під час дії Закону № 2046-VIII, а отже строк попереднього ув`язнення підлягає зарахуванню у строк відбуття покарання ОСОБА_8 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Викладені обставини були предметом перевірки суду першої інстанції, який дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зарахування ОСОБА_8 у строк відбування період попереднього ув`язнення з 31.01.2019 по 03.05.2019 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а в період з 04.05.2019 по день набрання вироком законної сили слід рахувати із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.
На переконання колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки відповідають вимогам закону та керівним роз`ясненням Верховного Суду.
Покарання, призначене судом першої інстанції обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який є особою раніше судимою за вчинення корисливих злочинів та має непогашені судимості, збитки у повному обсязі не відшкодував, за місцем проживання характеризується позитивно, працює на сезонних роботах, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Судом враховано як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття та водночас суд першої інстанції не знайшов підстав для визнання обставини, що пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину з підстав, що ОСОБА_15 активної участі у встановленні обставин вчинення злочинів не брав, від проведення слідчих експериментів за його участю відмовився та відмовився від надання показань під час судового слідства. Також судом не встановлено наявності обставин, що обтяжують покарання.
Покарання за вчинення інкримінованого злочину призначене ОСОБА_7 у розмірі, наближеному до мінімальної межі, а за сукупністю злочинів частково приєднано до призначеного покарання лише один місяць. Колегія суддів вважає правильним призначене ОСОБА_7 покарання, оскільки він раніше судимий, на шлях виправлення не стає, продовжує вчиняти умисні корисливі злочини, а тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , як про те вказано у апеляційній скарзі останнього, колегія суддів не вбачає.
Не підлягають до задоволення апеляційні вимоги ОСОБА_7 про необхідність зарахування йому строку попереднього ув`язнення на підставі ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII з мотивів наведених вище на спростування доводів апеляційних скарг захисника ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки інкриміновані ОСОБА_7 злочини вчинені після 20 червня 2017 року, тобто після закінчення дії Закону № 838-VIII. Підстави для відмови у такому перерахунку детально наведені у вироку суду першої інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються, у тому числі, і активне сприяння розкриттю злочину.
Під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, у проведенні швидкого, повного і неупередженого розслідування вчиненого злочину і судового розгляду. Ця поведінка може полягати, зокрема, у: повідомленні про всі відомі епізоди й обставини вчинення злочину; повідомленні про їхнє місця знаходження; наданні допомоги в їх затриманні; видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Таким чином, законодавець визначає, що ознакою активного сприяння розкриттю злочину є саме активні дії, спрямовані на надання допомоги правоохоронним органам та суду встановити у найкоротші строки істини по справі.
Натомість, як вбачається із матеріалів кримінального провадження і про що суд правильно вказав у своєму вироку, обвинувачений ОСОБА_15 протягом досудового та судового слідства зайняв пасивну позицію, відмовився від участі у проведенні слідчого експерименту, відмовився надавати показання в суді, що не свідчить про наявність в його діях активного сприяння розкриттю злочину.
Зважаючи на викладене, висновки суду про відсутність вказаної пом`якшуючої покарання обставини щодо ОСОБА_7 є правильним та обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що не підлягає врахуванню доводи захисника про часткове відшкодування шкоди ОСОБА_7 , оскільки як встановлено судовим слідством, шкода обвинуваченим не відшкодовувалася, а викрадене майно потерпілим було частково повернуто працівниками правоохоронних органів.
Призначаючи покарання ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував характер та ступінь небезпеки вчинених злочинів, особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, працевлаштований, на обліку в лікаря нарколога не перебуває, згідно акту судово-психіатричної експертизи №111 від 15.03.2018 здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. Також судом враховано висновок Центру пробації про можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства, наявність обставини, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, що обтяжують покарання.
Врахувавши тяжкість вчинених ОСОБА_9 злочинів, його особу та обставину, що пом`якшує покарання і відсутність обставин, що обтяжує покарання суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства, призначивши йому мінімальне покарання, передбачене санкцією статті, що передбачає відповідальність за інкримінований злочин та звільнивши його відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком та покладенням певних обов`язків згідно ст. 76 КК України.
Такі висновки колегія суддів вважає правильними, належним чином мотивованими та обґрунтованими, такими, що відповідають меті покарання.
Доводи захисника ОСОБА_12 про безпідставне неврахування судом першої інстанції ряду обставин, що пом`якшують покарання та неправильне призначення покарання внаслідок не застосування положень ст. 69 КК України є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
За змістом вказаної норми закону наявними повинні бути обставини, які не лише пом`якшують покарання, а й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Такі обставини законодавець пов`язує саме із вчиненням злочину.
Захисник ОСОБА_12 у своїй апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 вказує на безпідставне неврахування як обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, активне сприяння органу досудового розслідування та суду у встановленні істини у справі, відсутності судимостей, позитивній характеристиці, наявність на утримані матері пенсійного віку, щире каяття, офіційне працевлаштування, скоєння крадіжок через особисте та сімейне скрутне матеріальне становище, бажання відшкодувати шкоду та перебування на обліку у лікаря психіатра.
На думку колегії суддів неприпустимим є визнання як обставини, що пом`якшує покарання відсутність судимості в обвинуваченого, адже законослухняна поведінка особи повинна вважатися нормою у цивілізованому суспільстві.
Обставини, які претендують на віднесення їх до таких, що пом`якшують покарання, повинні бути нехарактерні для більшості злочинів і водночас притаманними їхньому більш-менш широкому колу, уособлювати значущість впливу на міру покарання. При цьому спрямованість їхнього впливу на міру покарання повинна бути чітко виражена.
На думку колегії суддів позитивна характеристика обвинуваченого ОСОБА_9 , наявність у нього на утриманні матері та його працевлаштування правильно враховані судом першої інстанції як дані про особу обвинуваченого, які дають змогу оцінити його готовність у подальшому виправитися та вести законослухняний спосіб життя. Вказані обставини є характерними для більшості вчинених злочинів, а тому не можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання.
Не підлягає врахуванню як обставина, що пом`якшує покарання щире каяття обвинуваченого. Так, відповідно до п.3 Постанови Пленуму №12 щирим каяттям визнається суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою вину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася. Про щире каяття особи свідчить і відшкодування нею заподіяної потерпілому шкоди.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 частково визнав вину, збитки не відшкодував, цивільний позов фактично не визнав, а тому відсутні підстави вважати, що обвинувачений щиро кається у вчинених злочинах, висловлює щиросердний жаль та бажає виправити ситуацію. Саме такого висновку дійшов суд першої інстанції і колегія суддів вважає його правильним.
З огляду на викладене, саме лише бажання відшкодувати шкоду без вчинення реальних дій, які б свідчили про реалізацію цього бажання та відшкодування шкоди потерпілим, не може бути враховано як обставина, що пом`якшує покарання. Із наведених мотивів не може бути враховано визнання вини обвинуваченим в розрізі ст. 66 КК України, через відсутність такого факту.
Не підлягає врахуванню як обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченому вчинення злочину внаслідок особистого та сімейного скрутного матеріального становища. У апеляційній скарзі не розкрито зміст наведеної обставини та не наведено і не долучено доказів на підтвердження цього. Таким чином колегія суддів позбавлена можливості перевірити реальну наявність особистого та сімейного скрутного становища ОСОБА_9 на момент вчинення ним злочинів, чи не виникло таке становище з вини самого обвинуваченого і чи є воно об`єктивно скрутним, а не суто в уявленнях захисника та обвинуваченого.
Водночас слід зазначити, що всупереч доводам апеляційної скарги, судом першої інстанції враховано як обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_9 його активне сприяння розкриттю злочину.
Враховуючи наведене, доводи захисника ОСОБА_12 про пом`якшення покарання ОСОБА_9 є неспроможними.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.
У даному кримінальному провадженні суд у своєму вироку ухвалив рішення про задоволення у повному обсязі цивільного позову ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрасгаз» до обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 та стягнув із обвинувачених солідарно 7096 грн. вартість котла опалення АОГВ 10,5Є, а також окремо із ОСОБА_7 7771,61 грн. вартість плити газової, батареї опалення 1 шт. по 5 секцій, батареї опалення 2 шт. по 8 секцій, батареї опалення 1 секція.
Як вбачається із матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що власником викраденого майна (котла опалення АОГВ 10,5Є, плити газової, батареї опалення 1 шт. по 5 секцій, батареї опалення 2 шт. по 8 секцій, батареї опалення 1 секція) є саме ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрасгаз».
Адвокат ОСОБА_11 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі стверджує про відсутність підстав для задоволення вказаного цивільного позову з огляду на те, що в матеріалах кримінального провадження та цивільного позову відсутні документи, що підтверджують право володіння або користування нерухомим майном. Також захисник вважає, що не доведено вартість викраденого майна, оскільки розмір заподіяної шкоди може бути встановлений лише висновком експерта.
Такі доводи сторони захисту спростовуються наступним.
Із наданих до суду копії технічного паспорту та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником житлового будинку оператора по вул. Танкістів, 29/2 в м. Карлівка Полтавської області є Міністерство енергетики та вугільної промисловості України та вказане нерухоме майно перебуває на балансі ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрасгаз» Диканське ЛВУМГ (а.м.п.10-17 т.4).
Згідно довідки №388/22-01 від 08.02.2018 начальника Управління балансова вартість котла опалення АОГВ 10,5Є становить 7096 грн., плити газової 3003 грн., батареї опалення 1 шт. по 5 секцій 1083 грн. 75 коп., батареї опалення 2 шт. по 8 секцій загальною вартістю 3468 грн., батареї опалення 1 секція 216 грн. 75 коп. (а.м.п. 6 т.4).
Відповідно до п. 6 ст. 242 КПК України експертиза проводиться щодо визначення розміру матеріальних збитків, якщо потерпілий не може їх визначити та не надав документ, що підтверджує розмір такої шкоди заподіяного кримінальним правопорушенням.
Задовольняючи цивільний позов, суд першої інстанції на підтвердження вартості викраденого майна врахував надану цивільним позивачем інформацію про балансову вартість такого майна. Колегія суддів погоджується із таким висновком, оскільки представник цивільного позивача довів дійсну вартість майна, про що надав відповідний документ. Вказане узгоджується із вимогами п. 6 ст. 242 КПК України та спростовує доводи сторони захисту, у тому числі захисника ОСОБА_12 . Крім цього, на спростування доводів захисника ОСОБА_11 , цивільним позивачем надано і документи, що посвідчують право власності нежитлової споруди, які були досліджені судом першої інстанції, про що суд зазначив у вироку, вказавши, що викрадений котел та батареї опалення є складовими системи опалення будинку оператора ГРС, що перебуває на балансі ПАТ «Укртрасгаз».
Водночас рішення суду в частині вирішення цивільного позову підлягає зміні шляхом зменшення суми стягуваних коштів із ОСОБА_7 на користь цивільного позивача.
У цивільному позові ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрасгаз» позивачем заявлено вимогу, зокрема, стягнення із ОСОБА_7 вартості викраденого майна, яке не повернуто підприємству, а саме: газової плити, батареї опалення 1 шт. по 5 секцій, батареї опалення 2 шт. по 8 секцій та батареї опалення 1 секція. Цивільний позивач вважає, що із 12 секційної батареї повернуто 11 секцій, а тому підлягає стягненню вартість однієї секції батареї.
Судом задоволено вказані вимоги у повному обсязі, зазначивши у мотивах про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні крадіжки належного ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрасгаз» майна, що включає три батареї по 5 секцій, дві батареї по 8 секцій, одна батарею 12 секційна, газова плита та котел АОГВ.
Відповідно до протоколів огляду місця події від 08.02.2018 та заяви фахівця з безпеки Диканського ЛВУМГ ОСОБА_24 , останньому передані на зберігання виявлені в ході огляду місця події дві батареї на 5 секцій, одна 12 секційна батарея та частини плити газової (а.с.п. 48, 54, 58 т.4).
Зважаючи на те, що повернуті всі частини 12 секційної батареї, судом безпідставно стягнуто із ОСОБА_7 на користь цивільного позивача вартість 1 секції батареї, що, згідно довідки підприємства №388/22-01 від 08.02.2018 становить 216 грн. 75 коп. Саме на вказану суму підлягає зменшенню розмір визначеного судом відшкодування із обвинуваченого на користь цивільного позивача.
Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_11 щодо необхідності зменшення суми, що стягується із обвинуваченого у зв`язку із поверненням підприємству газової плити, є безпідставні.
Згідно вищевказаного протоколу огляду та додатку до нього (фото таблиці) від 08.02.2018 вбачається, що представнику підприємства передано на зберігання не газова плита, а її частини, що унеможливлює використання вказаного побутового приладу за призначенням. Натомість, викрадена була саме газова плита, що було підтверджено показаннями потерпілого ОСОБА_17 , який певний час проживав у даному будинку, а також документацією, наданою підприємством.
Враховуючи наведені доводи колегія суддів приходить до висновку про необхідність змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільного позову, частково задовольнивши апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника в його інтересах адвоката ОСОБА_11 .
Апеляційні скарги інших учасників судового провадження до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Карлівського відділу Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_13 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_12 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_11 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Машівського районного суду Полтавської області від 26 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_8 в частині вирішення цивільного позову змінити.
Цивільний позов ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрасгаз» до ОСОБА_25 та ОСОБА_7 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушення задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в солідарному порядку на користь ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрасгаз» 7096 грн.
Стягнути із ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укртрансгаз» в особі Філії «Управління магістральних газопроводів «Київтрасгаз» 7554 грн. 86 коп.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у той же строк з моменту отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4