Справа № 202/3043/20
Провадження № 1-кс/202/7257/2020
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

19 жовтня 2020 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська Марченко Н.Ю. за участю секретаря судового засідання Нечепуренко А.Ю., розглянувши в судовому засіданні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області Філоненко Ю.М., яке погоджено з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури Шаповалом О.О., про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000025 від 10.01.2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області Філоненко Ю.М. звернулася до суду з клопотанням, в якому просить накласти арешт на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження, користування майном.

Клопотання слідчого обґрунтовано тим, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000025 від 10.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а саме за фактом незаконного зберігання та збуту групою осіб на території Дніпропетровської області наркотичних засобів.

В рамках даного кримінального провадження ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 належить нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 .

Слідчий у клопотанні зазначає, що з метою збереження речових доказів та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження необхідно накласти арешт на тимчасове вилучене майно.

Слідчий зазначає, що згідно з п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою спеціальної конфіскації майна. Крім того, згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Отже, з метою збереження майна для можливої подальшої конфіскації, виникла необхідно накласти арешт на вищевказану квартиру.

У судове засідання слідчий не з`явилася, надала заяву про розгляд клопотання в її відсутність.

Відповідно до частини 2 статті 172 КПК України, оскільки майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, клопотання розглядається без повідомлення власника майна.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 від 10.01.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з частиною другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).

Відповідно до частини третьою статті 132 КПК України не допускається застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Статтею 173 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

У своєму клопотанні слідчий ставить питання про накладення арешту на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 , яка належить підозрюваній ОСОБА_1 .

При цьому як на підставу накладення арешту слідчий посилається на пункт 2 частини 2 статті 170 КПК України, а саме необхідність забезпечення спеціальної конфіскації.

В той же час, констатуючи, що санкція 2 статті 307 КК України передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, слідчий у своєму клопотанні вимог про накладення арешту з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 170 КПК України, а саме з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, не заявляє.

Слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Будь-яких об`єктивних підстав вважати, що належне підозрюваній на праві власності майно підлягатиме спеціальній конфіскації немає.

В свою чергу з огляду на засади кримінального провадження, зокрема диспозитивність кримінального процесу, слідчий суддя під час вирішення питання про арешт майна має перевірити саме наявність підстав для арешту, які зазначені у клопотанні слідчого або прокурора, а не визначати їх самостійно.

Між тим, слідчий у клопотанні не визначився, для забезпечення якої саме конфіскації він просить накласти арешт на майно підозрюваної: спеціальної конфіскації чи конфіскації майна як виду покарання.

Крім того, доводи слідчого про необхідність збереження речових доказів взагалі необґрунтовані.

Враховуючи наведене, в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170, 173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області Філоненко Ю.М., яке погоджено з прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури Шаповалом О.О., про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000025 від 10.01.2020 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя Н.Ю. Марченко