Справа № 1/445/11-к
Номер провадження:1/521/49/21
У Х В А Л А
12 січня 2021 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинувачених - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

захисників - ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

потерпілих - ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_7 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_11 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_23 за ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209; ч.2 ст.27, ч.5 ст.186 КК України, ОСОБА_12 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190, ОСОБА_9 за ч.1 ст.155; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190, ОСОБА_13 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_10 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_14 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_24 за ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190 КК України, а також:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у м. Одеса, має середню професійну освіту, не працює, одружений, не судимий, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.2 і ч.3 ст.27, ч.3 ст.358 КК України,

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до обвинувального висновку ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кількох злочинів.

Так, стороною обвинувачення вказано, що у березні 2004 року, перебуваючи на розі вул. Академіка Філатова і вул. Космонавтів у м. Одесі, ОСОБА_8 вступив у попередню змову з Особою 2 з метою заволодіння чужим майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 , власниця якої ОСОБА_25 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а спадкоємець ОСОБА_26 відбував покарання у місцях позбавлення волі.

Особа 2 і ОСОБА_8 розподілили між собою ролі, відповідно до яких Особа 2 виготовив підроблений договір купівлі-продажу № 98/5924 від 23.09.1998 року, нібито зареєстрований Одеською універсальною біржою «GIP», про продаж ОСОБА_8 громадянкою ОСОБА_25 зазначеної квартири, а також підроблений договір від 25.12.2003 року про нібито передачу завдатку в сумі 5300 грн. від іншої особи ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 повинен був подати позовну заяву з вказаними підробленими документами до Малиновського районного суду м. Одеси для визнання за ним права власності на квартиру, після чого продати її, а отримані від продажу гроші передати Особі 2 та отримати від нього грошову винагороду 300 доларів США.

Реалізуючи намір на заволодіння квартирою, ОСОБА_8 за вказівкою Особи 2 поставив свій підпис в підробленому договорі купівлі-продажу № 98/5924 від 23.09.1998 року, який вже був підписаний іншою особою від імені ОСОБА_25 .

15.03.2004 року ОСОБА_8 , перебуваючи біля приміщення Малиновського районного суду м. Одеси, отримав від Особи 2 зазначені підроблені документи: договір купівлі-продажу квартири та договір передачі завдатку, підписи в якому від імені ОСОБА_8 та іншої особи виконані не цими особами.

23.03.2004 року ОСОБА_8 і Особа 2, діючи спільно, надали до Малиновського районного суду м. Одеси зазначені підроблені документи: договір купівлі-продажу квартири та договір передачі завдатку, тим самим ввели в оману суд, і на підставі цих підроблених документів того ж дня отримали рішення Малиновського районного суду м. Одеси про визнання ОСОБА_8 власником зазначеної квартири.

Зазначене судове рішення від 23.03.2004 року ОСОБА_8 і Особа 2 надали до Одеського міського бюро технічної інвентаризації і реєстрації об`єктів нерухомості, де зареєстрували його під № 163 від 24.03.2004 року, і таким чином шляхом шахрайства заволоділи чужим майном ОСОБА_26 квартирою АДРЕСА_2 , спричинивши потерпілому матеріальну шкоду в особливо великому розмірі в сумі 135787 грн.

Крім того, 24.03.2004 року ОСОБА_8 і особа 2, повторно, продовжуючи злочинну діяльність, діючи спільно, надали інформацію до агентств нерухомості «Омега», «Капітал», «Олександр Н» про терміновий продаж ОСОБА_8 вказаної квартири за заниженою вартістю, еквівалентною 22-23 тисячі доларів США.

26.03.2004 року ОСОБА_8 за вказівкою Особи 2 у нотаріальній конторі АДРЕСА_3 уклав з потерпілим ОСОБА_27 договір купівлі-продажу зазначеної квартири, що був зареєстрований нотаріусом в реєстрі за № № 3427. Отримавши від ОСОБА_27 за продаж квартири гроші в сумі 22000 доларів США, що еквівалентно 117260 грн., ОСОБА_8 передав їх Особі 2, за що отримав від нього 300 доларів США.

Таким чином ОСОБА_8 і Особа 2 шляхом обману заволоділи грошима в сумі 22000 доларів США, що належали ОСОБА_27 , та шляхом укладення договору купівлі-продажу квартири по підробленим документам ОСОБА_27 легалізували майно, отримане внаслідок шахрайства.

Інкриміновані ОСОБА_8 злочини були кваліфіковані органом досудового розслідування наступним чином:

- за ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном і придбання права на майно шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах;

- за ч. 4 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах;

- за ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 209 КК України як вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування незаконного походження майна, а також придбання, володіння майном, отриманим внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, легалізації майна, здобутого завідомо злочинним шляхом, що спричинило майнову шкоду у великому розмірі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно;

- за ч. 2 ст. 358 КК України як підроблення іншого документу, що відається та посвідчується підприємством або іншою особою, що має право видавати або посвідчувати такі документи, і який надає права з метою його використання як підроблювачем, так і іншою особою, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб;

- за ч.ч. 2, 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358 КК України використання завідомо підробленого документу, за попередньою змовою групою осіб.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_8 не визнав свою вину у вчиненні інкримінованих злочинів, але заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та про закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Судом роз`яснено підсудному ОСОБА_8 суть обвинувачення щодо нього, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, що не є реабілітуючою, а також право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують.

Підсудний повідомив, що цілком розуміє суть обвинувачення, підстави і наслідки звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ст. 49 КК України, однак наполягав на задоволені свого клопотання.

Прокурор виступив з висновком про наявність правових підстав для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_8 , зазначив, що не має інформації щодо обставин, які б могли бути перешкодою для закриття провадження щодо цього підсудного за строками давності.

Інші присутні обвинувачені, захисники, потерпілі не висловлювали заперечень проти задоволення клопотання.

Заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

Порядок вирішення судом питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності визначений кримінальним процесуальним законодавством.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 25.04.2019 (справа № 315/361/16-к), 09.04.2019 (справа № 760/18016/15-к), та виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК України підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК України може звільнити від нього засудженого.
Таким чином, законом на суд покладено обов`язок звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за наявності таких умов: закінчення строку, передбаченого ст. 49 КК України, та за згоди на це обвинуваченого.
Положеннями ст. 11-1 КПК України (1960) визначено порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності. Так, відповідно до ч. 2 цієї норми Закону суд в судовому засіданні за наявності підстав, вказаних у ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 282 КПК України (1960) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені п. 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою закриває справу.
Правові підстави для звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності передбачені у ст. 49 КПК України. Так, згідно з пунктом 5 частини 1 цієї статті особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло 15 років у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , відносяться до категорії кримінальних проступків, нетяжких, тяжких і особливо тяжких злочинів. Строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ці кримінальні правопорушення встановлений у 3, 5, 10 і 15 років відповідно.

З викладених в обвинувальному висновку відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у кримінальних правопорушеннях, які були вчинені не пізніше березня 2004 року. Після цього підсудний ОСОБА_8 інших злочинів не скоював, від досудового слідства або суду не ухилявся. Докази, які б могли свідчити про протилежні обставини, суду не надавались.

Таким чином, наявні всі передбачені законом підстави для задоволення клопотання підсудного ОСОБА_8 , звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи в частині його обвинувачення.

Застосований до підсудного запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд слід залишити незмінними до набрання ухвалою законної сили, після чого він підлягає скасуванню.

Постановою старшого слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_28 від 27.09.2007 року у кримінальні справі №3 було накладено арешт на майно ОСОБА_8 , де б воно не знаходилося.

Гарантії захисту права власності закріплені у ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована ст. 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно підсудного, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Зі змісту ч. 1 ст. 248 КПК України (1960) при наявності обставин, передбачених зокрема ст. 11-1 цього ж Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна.

Як визначено у п.п. 36, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 року (справа № 372/2904/17-ц), із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Оскільки судом приймається рішення про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 11-1 КПК України (1960) і закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення, то суд вважає, що клопотання обвинуваченого про скасування усіх застосованих до нього заходів забезпечення провадження, до яких відноситься арешт майна, підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 7-1, 11-1, 282 КПК України (1960 року), п. 11 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України (2012 року), суд

У Х В А Л И В :

Клопотання підсудного ОСОБА_8 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.2 і ч.3 ст.27, ч.3 ст.358 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Закрити кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.2 ст.209; ч.2 ст.358; ч.2 і ч.3 ст.27, ч.3 ст.358 КК України, у зв`язку із звільненням підсудного від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Скасувати арешт, накладений постановою від 27.09.2007 року старшого слідчого СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_28 у кримінальні справі №3, на майно ОСОБА_8 , де б воно не знаходилося.

До набрання ухвалою законної сили залишити незмінним застосований до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3