Справа № 296/4835/18
Вирок
Іменем України

30 вересня 2020 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №0001457 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, українця, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше несудимого;

у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 355, ч.1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У достовірно невстановлений органом досудового розслідування день лютого 2018 року, у достовірно невстановлений час та місці ОСОБА_6 та ОСОБА_7 уклали в усній формі договір позики, за умовами якого ОСОБА_7 (позикодавець, кредитор) передав у власність ОСОБА_6 (позичальник, боржник) грошові кошти в сумі 200 грн. 00 коп., з умовою подальшого повернення позичальником грошових коштів позикодавцю.

В подальшому, у достовірно невстановлений день березня 2018 року ОСОБА_7 , як кредитор у вищевказаному договірному зобов`язанні, відступив право вимоги до ОСОБА_6 третій особі - ОСОБА_4 , про що повідомив ОСОБА_6 . У результаті відповідних дій, ОСОБА_4 набув статусу кредитора та отримав право вимагати у ОСОБА_8 виконання вищевказаного договірного зобов`язання.

У достовірно невстановлений день, але не пізніше 04.04.2018 року, у невстановлений час та місці, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я.

Реалізуючи вищевказаний злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_4 , 04.04.2018 року близько 22 год. 00 хв. прибув до місця проживання ОСОБА_8 , розташованого за адресою АДРЕСА_3 .

Помітивши, що територія домоволодіння обгороджена металевим парканом, не маючи дозволу власника на проникнення за межі паркану, ОСОБА_4 у цей день, час та місці, відкрив калитку домоволодіння по АДРЕСА_4 та зайшов на подвір`я вказаного домоволодіння.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, перебуваючи у вищевказаний день та час на подвір`ї домоволодіння будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 викликав для розмови ОСОБА_6 , який знаходився у квартирі АДРЕСА_5 вказаного житлового будинку. У час, коли ОСОБА_6 вийшов з квартири на подвір`я домоволодіння, ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч установленому актами цивільного законодавства порядку виконання зобов`язань, пред`явив ОСОБА_8 вимогу повернути грошові кошти в розмірі 3 000 грн. за укладений із ОСОБА_7 договором позики, мотивуючи розмір вимоги тим, що за користування грошовими коштами в розмірі 200 грн., які ОСОБА_6 отримав у позику, нараховані відсотки за користування. При цьому, ОСОБА_4 почав погрожувати ОСОБА_6 , що у разі неповернення грошових коштів розіб`є вікна квартири будинку та забере примусово побутову техніку, яка належить ОСОБА_6 .

В цей час розмову ОСОБА_4 та ОСОБА_8 почула ОСОБА_9 , яка є матір`ю ОСОБА_6 та знаходилася у приміщенні квартири АДРЕСА_6 .

Усвідомлюючи протиправний характер дій ОСОБА_4 та безпідставність заявлених ним вимог, ОСОБА_9 залишила приміщення вищевказаної квартири та вийшла на подвір`я домоволодіння будинку АДРЕСА_4 . У цей час ОСОБА_8 зайшов всередину квартири АДРЕСА_6 .

Підійшовши до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 пояснила, що будь-які правові підстави вимагати у її сина грошові кошти відсутні та попросила ОСОБА_4 залишити територію приватного домоволодіння, оскільки дозволу на проникнення всередину домоволодіння ОСОБА_9 не надавала.

Не залишаючи свого умислу, спрямованого на примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров`я, ОСОБА_4 , у цей час, висловлюючись словами брутальної лайки, повідомив ОСОБА_9 , що у разі неповернення її сином грошових коштів в сумі 3000 грн., знищить майно, яке знаходиться в будинку. При цьому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, ОСОБА_4 підійшов до вхідних дверей, біля яких в цей час перебувала ОСОБА_9 , та, в ході словесного конфлікту, схопив ОСОБА_9 за передню частину одягу, та поєднуючи це із насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я, відштовхнув останню від вхідних дверей, від чого ОСОБА_9 втратила рівновагу та впала. Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у вигляді осадження по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Таким чином, ОСОБА_4 здійснив примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя і здоров я.

Після вчинення відповідних дій, усвідомлюючи, що ОСОБА_9 , внаслідок падіння, позбавлена можливості чинити опір, цього ж дня, у цей час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, а саме, квартири АДРЕСА_6 , яка належить на праві власності ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне проникнення до житла особи, з метою продовження примушування ОСОБА_6 до виконання цивільно-правового зобов`язання, ОСОБА_4 , 04.04.2018, близько 22 год. 00 хв., шляхом вільного доступу, без дозволу, всупереч волі власниці, незаконно зайшов до приміщення квартири АДРЕСА_6 , яка належить на праві власності ОСОБА_9 , чим порушив право останньої на недоторканість житла чи іншого володіння, яке гарантоване ст. 30 Конституції України, та в подальшому приміщення квартири залишив.

Таким чином, ОСОБА_4 незаконно проник до житла особи, а саме, квартири АДРЕСА_6 , яка належить на праві власності ОСОБА_9 .

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , свою винуватість у вчиненні вказаних вище злочинів визнав повністю та дав покази які відповідають вищевикладеному.

Суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та немає сумнівів в добровільності їх позиції.

Обвинуваченому ОСОБА_4 , роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, не заперечували всі учасники судового провадження.

Виходячи з викладеного, суд вважає вину обвинуваченого доведеною повністю та кваліфікує його умисні дії:

- за ч. 2 ст. 355 КК України, як примушування до виконання цивільно-правового зобов`язання, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я;

- за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникненні до житла.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно статті 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та повне визнання вини.

Згідно статті 67 КК України обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

ОСОБА_4 раніше несудимий, за місцем навчання характеризується позитивно, на обліку в Житомирському обласному спеціалізованому центрі та в Житомирській обласній психіатричній лікарні не перебуває, не працює, запевнив суд, що більше злочинів вчиняти не буде, має молодий вік.

Враховуючи обставини справи, особу винуватого, ступінь суспільної небезпечності скоєного, обставини що пом`якшують покарання, ставлення обвинуваченого до скоєного та з урахуванням досудової доповіді на обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання в межах санкцій інкримінованих статей з застосування ст. ст. 75, 76 КК України

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 162 , ч. 2 ст. 355 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України у виді 1(одного) року обмеження волі,

- за ч. 2 ст. 355 КК України у виді 3(трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обрати ОСОБА_4 до відбування кінцеву міру покарання за їх сукупністю у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Застосувавши ст. 75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку один рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_4 обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим до позбавлення волі, який перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1