Справа № 297/2092/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження №11-кп/4806/410/20, за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 23. 08. 2019.
Цим вироком:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, громадянин України, не працюючий, судимий 22.11.2016 Берегівським районним судом Закарпатської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 03 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 02(два) роки, засуджений:
- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 03 (трьох) років позбавлення волі.
На підставі ст. 71 КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуте покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.11.2016 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 03 (трьох) років 06 (шість) місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту його затримання.
Речові докази: телевізор «LG» моделі 32LB551U-ZC, ноутбук марки «DELL-PP17L-D510» з адаптером напруги «Vivanco», клавіатура марки «SK-8821», які передано на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , залишено останньому, як власнику.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
29.07. 2017, близько 01 год. 50 хв. ОСОБА_7 , в період іспитового строку відбування покарання за майновий злочин, проходячи повз будинок, АДРЕСА_2 , побачивши відчинене та наполовину прикрите жалюзями вікно квартири АДРЕСА_3 , що на першому поверсі вказаного будинку, де проживає потерпілий ОСОБА_9 , у нього виник умисел на проникнення до вказаної квартири з метою крадіжки майна. Після чого ОСОБА_7 , повторно, з корисливих спонукань, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, через вказане вікно проник до приміщення квартири АДРЕСА_3 , звідки, умисно, таємно, з різних кімнат скоїв крадіжку бувших

-2-

у користуванні: телевізора «LG», моделі 32LB551U-ZC вартістю 5950,00 грн.; ноутбука марки «DELL-PP17L-D510», 30.04.2008 року виготовлення з адаптером напруги «Vivanco» вартістю 1700,00 грн.; клавіатури марки «SK-8821» вартістю 100,00 грн.; планшета «Lenovo» вартістю 1900,00 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 9 650,00 грн..

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисник адвокат ОСОБА_6 просить вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2019 щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції. В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 зазначає про незаконність вироку суду щодо ОСОБА_7 у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Вказує, що всупереч наведеним у вироку суду даним про проведення судового розгляду даного кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, його розгляд спочатку відбувався із дослідженням судом доказів у повному обсязі, які у вироку суду не відображені. Крім того зазначає, що судовий розгляд кримінального провадження проведено без перекладача, хоча досудове розслідування проведено за його участі, що на думку захисника, свідчить про порушення права на захист обвинуваченого, який в достатній мірі не володіє мовою судочинства. Також вважає, що призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, зокрема, його щире каяття, визнання вини та відсутність у потерпілого претензій до обвинуваченого.

В запереченні на апеляційну скаргу, прокурор Берегівської місцевої прокуратури ОСОБА_10 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого, а вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 23.08.2019 щодо ОСОБА_7 без змін. Вказує, що вирок суду є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а наведені захисником доводи про порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 та призначенні йому покарання є безпідставними. Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_7 , суд належно врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його характер та ступінь суспільної небезпеки, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вчинення ОСОБА_7 цього злочину під час іспитового строку, визначеного вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.11.2016.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника адвоката ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, промову прокурора про безпідставність апеляційної скарги, поданої захисником в інтересах обвинуваченого, перевіривши та дослідивши матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника адвоката ОСОБА_6 , подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

-3-

Відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованим, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Всупереч наведеним в апеляційній скарзі доводам захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , колегія суддів не встановила жодних обставин, які б свідчили про обмеження за мовними ознаками обвинуваченого ОСОБА_7 у його процесуальних правах у зв`язку зі незабезпеченням перекладача під час судового розгляду кримінального провадження. Більше того, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час досудового розслідування, зокрема, як під час допиту в якості підозрюваного, так і протягом всього досудового розслідування, ОСОБА_7 послугами перекладача не користувався, як на те вказує захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, а тому посилання захисника ОСОБА_6 про порушення судом права на захист обвинуваченого, у зв`язку із розглядом кримінального провадження без участі перекладача є безпідставними, а тому підлягають відхиленню.
Разом з тим, за змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи

-4-

до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. ч.1, 2 ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу (роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення), головуючий надає стороні обвинувачення та стороні захисту право проголосити вступні промови. У вступній промові зазначається, якими доказами сторона підтверджуватиме наведені нею обставини, порядок дослідження доказів, а також може бути зазначена позиція сторони; обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.
Із матеріалів кримінального провадження, зокрема, журналу судового засідання від 02.11.2017 та технічного запису цього засідання вбачається, що судом, відповідно до вимог ст. 349 КПК України поставлено на обговорення учасників провадження питання щодо визначення обсягу доказів, що підлягають доказуванню та порядку їх дослідження. Прокурор, висловлюючи свою думку з даного приводу, пославшись на те, що оскільки обвинувачений заявив про те, що йому зрозуміло обвинувачення, та вину визнає в повному обсязі, що свідчить про те, що фактичні обставини він не заперечує, запропонував суду не досліджувати докази у справі, а обмежитись лише допитом обвинуваченого та дослідженням відомостей щодо особи обвинуваченого.
При з`ясуванні думки з даного приводу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , яку підтримав обвинувачений ОСОБА_7 , останні заперечили проти запропонованого прокурором порядку дослідження доказів та заявили про необхідність дослідження доказів у повному обсязі.

З`ясувавши такі позиції учасників кримінального провадження, суд ухвалив наступний обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження, зокрема, дослідження доказів в повному обсязі, у тому числі допит свідків, згідно з реєстром досудового розслідування.
В наступне судове засідання свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на виклики суду не з`являлись, тому ухвалою суду від 21.11.2017 було прийнято рішення щодо примусового приводу вказаних свідків.
Як убачається ізжурналу судового засідання від 12.12.2017 та технічного запису цього засідання, судом першої інстанції було здійснено допит обвинуваченого ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_15 , досліджено письмові докази кримінального провадження та, не зважаючи на те, що привід свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 виконано не було і матеріали щодо причин невиконання приводу в суд не надходили, не змінивши обсяг дослідження доказів, завершив судове слідство і оголосив перерву перед судовими дебатами .

Відповідно до ч. 2 ст. 318 КПК України судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.
У відповідності до п. 5 ст. 2, ст. 412 КПК України, судове рішення в будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності потерпілого.

-5-

Із матеріалів справи убачається, що 13.10.2017 потерпілий ОСОБА_16 подав до суду першої інстанції заяву про розгляд кримінального провадження в його відсутності, у зв`язку з відсутністю до обвинуваченого матеріальних та моральних претензій.

Із журналу судового засідання від 12.12.2017 вбачається, що суд оголосив заяву потерпілого про розгляд справи у його відсутність, проте, не з`ясував думку обвинуваченого та його захисника, чи можливо завершити розгляд кримінального провадження без допиту потерпілого у судовому засіданні. При цьому, в матеріалах провадження відсутні дані про належне повідомлення потерпілого і на судові засідання, призначені 02.11.2017, 21.11.2017, 12.12.2017, 22.12.2017, 18.01.2018, 08.02.2018, 23.08.2019, чим суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При викладених вище обставинах, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 був безпідставно обмежений у реалізації свого права на захист, в тому числі і шляхом допиту потерпілого при проведенні судового слідства.

Із матеріалів кримінального провадження також вбачається, що після неодноразового відкладення судового розгляду кримінального провадження у зв`язку з неявкою в судове засідання обвинуваченого ОСОБА_7 ухвалою Берегівського районного суду від 08. 02 .2018 провадження у справі було зупинено у зв`язку із розшуком обвинуваченого ОСОБА_7 ..

Згідно ухвали суду першої інстанції від 13.06.2019 провадження у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 відновлено та в судовому засідання від 23.08.2019, не дивлячись на завершення судового слідства ще 12.12.2017, без належного мотивування свого рішення, судом розпочато розгляд кримінального провадження спочатку, з повторним дослідження доказів, уже в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 349 КПК України обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені.

Разом з тим, під час дослідження матеріалів кримінального провадження судом першої інстанції порушено порядок дослідження доказів відповідно до ст. 349 КПК України, зокрема не було допитано потерпілого, свідків та не наведено мотивів в обґрунтування свого рішення про розгляд кримінального провадження спочатку, який також проведено без належного дотримання вимог кримінального процесуального закону.

За змістом ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

-6-

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи обвинувальний вирок щодо ОСОБА_7 вказаних вимог Закону не дотримався.

Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Проте, із журналу судового засідання від 23.08.2019, а також технічного запису цього засідання вбачається, що обвинувачений ОСОБА_7 надаючи показання щодо кримінального провадження фактично вину у інкримінованому злочині визнав частково, зазначивши, що дійсно 29. 07. 2019, близько 01 год. 50 хв. із квартири АДРЕСА_4 викрав телевізор, ноутбук, клавіатуру та планшет, при цьому обвинувачений ОСОБА_7 викрадення із вказаної квартири адаптеру- категорично заперечив .

Відтак, зазначене у вироку суду першої інстанції твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин викладених в обвинувальному акті щодо нього, визнав повністю, не відповідає дійсності, зважаючи на його неоднозначну позицію під час допиту та його формальний та поверховий допит судом.

Отже, прийнявши рішення про недоцільність дослідження доказів, без виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, суд безпідставно обмежив дослідження фактичних обставин справи формальним допитом обвинуваченого, дослідженням лише письмових доказів, які були надані прокурором, та провів судове слідство без належного виклику потерпілого та свідків.

Зазначені обставини свідчать про порушення судом першої інстанції принципу безпосередності дослідження доказів, що призвело до порушення права обвинуваченого на захист, а також презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, які передбачені п. п. 10, 13, 16 ст.7 КПК України і є вимогами, що містять загальні засади кримінального провадження, які за своїм змістом та формою повинні бути суворо дотримані.

При цьому апеляційним судом враховується висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, згідно якого відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак дана норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст. 349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі наведеного, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 прийняв передчасне та необґрунтоване рішення та допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений вирок з викладених вище підстав підлягає безумовному скасуванню.

-7-

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 обвинуваченого за ч.3 ст.185 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.

Згідно п.3 ч.1, ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

За ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У відповідності до вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення, передбачені ст. 412 КПК України.

Підставами для скасування чи зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення, чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства, чи іншим шляхом вплинули, чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

Колегія суддів уважає, що неухильне дотримання передбаченої законом процесуальної форми є неодмінною умовою повного, всебічного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, встановлення істини в справі й прийняття правильного рішення. При цьому конкретнее порушення кримінального процесуального закону може бути визнано апеляційним судом істотним чи неістотним, залежно від обставин кримінального провадження.

Установлені та наведені в ухвалі апеляційного суду порушення кримінального процесуального закону є істотними, оскільки торкаються прав та законних інтересів обвинуваченого, потерпілого, які перешкодили суду повно, і всебічно розглянути кримінальне провадження, і вплинули, чи могли вплинути на постановлення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення, а тому вирок підлягає до скасування.

Апеляційним судом встановлено порушення вимог ч. 1 ст.412 КПК України, що відповідно до вимог ст. 415 цього Кодексу є безумовною підставою для скасування вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

На підставі вище наведеного, доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_6 про незаконність вироку у зв`язку з недотриманням вимог кримінального процесуального закону підлягають до ретельної перевірки, відповідної оцінки та належного вмотивування під час нового розгляду в суді першої інстанції, і визнаються обґрунтованими.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно допитати обвинуваченого ОСОБА_7 та

-8-

перевірити доводи апеляційної скарги захисника - адвоката ОСОБА_6 , дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

При прийнятті рішення про направлення кримінального провадження на новий розгляд колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторонни обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи, і те, що прокурор під час розгляду апеляційним судом кримінального провадження не заявляв клопотань про приєднання доказів, про дослідження наявних у кримінальному провадженні доказів у підтвердження доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у скоєнні злочину, в якому він обвинувачується.

Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги, в тому числі щодо призначеного обвинуваченому покарання. Такі доводи підлягають ретельній перевірці при новому розгляді кримінального провадження.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга захисника - адвоката ОСОБА_6 , подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 412,415, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.
Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 23. 08. 2019 щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: