У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2020 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 800 018 22 від 02 березня 2017 року стосовно
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,
за участі прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.07.2019 кримінальне провадження № 120 171 000 800 018 22 від 02.03.2017 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито на підставі п. 7 ч. 1 та ч. 7 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на те, що, відповідно до приписів п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, вважаючи, що судом першої інстанції були допущені істотні порушення процесуального законодавства, положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, захисник ОСОБА_6 інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15.07.2019 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
На обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що реабілітуючими підставами закриття кримінального провадження є положення п.п. 1-3 ч. 1 ст. 284 та ч. 1 ст. 373 КПК України, а закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 та ч. 7 ст. 284 КПК України - є нереабілітуючим, а тому, на переконання, захисника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття кримінального провадження, не перевіривши при цьому: чи особисто ОСОБА_9 писала заяву від 12.06.2019 про закриття кримінального провадження; чи добровільно ОСОБА_9 відмовилась від приватного обвинувачення (чи не створена штучно обставина, передбачена п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України); чи розуміла ОСОБА_9 наслідки відмови від приватного обвинувачення.
Отже, як зазначає захисник, не зважаючи на закриття кримінального провадження, ОСОБА_7 фактично був визнаний судом першої інстанції винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що, у свою чергу, порушило принцип презумпції невинуватості та позбавило ОСОБА_7 можливості бути виправданим за вироком суду на підставі доказів, наданих стороною захисту.
Потерпіла ОСОБА_9 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлена належним чином.
Її неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження.
Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги у повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження, провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.
Згідно норми ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Приписами ст. 370 КПК України задекларована законність, вмотивованість та обґрунтованість судового рішення.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженим під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Дані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.
Так, відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема, щодо кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, - умисне легке тілесне ушкодження.
Положеннями ст. 55 КПК України задекларовано, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.
Права і обов?язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Як видно з матеріалів досліджуваного провадження, до Святошинського районного суду м. Києва надійшов для розгляду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 171 000 800 018 22 від 02.03.2017 стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України за заявою ОСОБА_9 від 01.03.2017 щодо завдання їй тілесних ушкоджень ОСОБА_7 26.02.2017 (а.п. 65, 66 т. 1).
10.03.2017 ОСОБА_9 вручена пам?ятка про процесуальні права та обов?язки потерпілого (а.п. 64 т. 1).
Отже, досліджуване кримінальне провадження за заявою потерпілої ОСОБА_9 про вчинення стосовно неї ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.
Згідно п. 7 ч. 1, ч. 7 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення під час судового провадження, з постановленням судом ухвали про закриття кримінального провадження.
Як указує зміст журналів судових засідань, потерпіла ОСОБА_9 брала участь у підготовчому судовому засіданні 22.06.2017, у судових засіданнях - 27.06.2017, 13.09.2017 під час дослідження доказів письмових та відеодоказів, зібраних на досудовому розслідуванні, була допитаною як потерпіла 27.06.2017, а також брала участь у судовому засіданні 04.10.2017 під час допиту свідків та під час допиту обвинуваченого 22.06.2018.
У подальших судових засіданнях 19.09.2018, 20.11.2018, 12.02.2019, 10.04.2019, у яких за клопотанням сторони захисту були допитані експерти та повторно свідки, потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце їх проведення, брати участь не виявила бажання.
10.04.2019 судом першої інстанції було закінчено дослідження доказів у провадженні та надано час учасникам провадження для підготовки до судових дебатів.
У подальші судові засідання, призначені на 11.06.2019, 02.07.2019 та 15.07.2019 потерпіла ОСОБА_9 не з?явилася, таким чином реалізувавши засаду кримінального провадження, визначену ст.ст. 7, 26 КПК України, бути вільною у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.
Водночас, потерпіла ОСОБА_9 13.06.2019 через канцелярію суду подала заяву про закриття досліджуваного кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 125 КК України у зв?язку з відмовою від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, не виказуючи при цьому претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 .
Крім того, просила проводити судове засідання у її відсутність (а.п. 223-224 т. 1).

За викладеним, коли кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення ініціюється виключно потерпілим, то і вирішення питання про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення належить саме потерпілому.
При цьому, закон не передбачає згоди обвинуваченого на закриття кримінального провадження з зазначеної підстави, оскільки відмова потерпілого від обвинувачення тягне за собою обов?язкове закриття кримінального провадження.
Виключень з цього правила законом не визначено.
У який спосіб суд першої інстанції при відмові потерпілої від обвинувачення у формі приватного обвинувачення повинен був продовжувати розгляд кримінального провадження по обвинуваченню, якого фактично не існує, та, в подальшому, приймати рішення щодо доведеності винуватості або не винуватості особи у пред?явленому їй обвинуваченні, - з апеляційної скарги захисника та виступу сторони захисту у суді апеляційної інстанції не вбачається.
Не відповідають вимогам закону і доводи сторони захисту про те, що прийняття судом першої інстанції заяви потерпілої про закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення були порушені її права, що за будь-яких обставин не може бути піддано аналізу стороною захисту, оскільки не тягне за собою правових наслідків для ОСОБА_7 , ще і за тим, що зі змісту поданої заяви потерпілої ОСОБА_9 , яка у провадженні має домінуючі повноваження сторони обвинувачення, чітко видно, що станом на 13.06.2019 вона претензій до ОСОБА_7 не має та просить закрити провадження у зв?язку з відмовою від обвинувачення, що підлягало обов?язковому розгляду з ухваленням відповідного рішення.
Обґрунтування доводів сторони захисту про те, що суд першої інстанції не перевірив чи особисто ОСОБА_9 написала заяву про закриття провадження, чи добровільно ОСОБА_9 відмовилася від приватного обвинувачення та чи не створена штучна обставина, передбачена п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України - є формальним, ще і при тому, що стороною захисту не приведено, як не наведено вмотивованих заперечень того, що саме потерпіла ОСОБА_9 подала досліджувану заяву та при її подачі усвідомлювала правові наслідки відмови від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши доводи сторони захисту, які є предметом вивчення і судом апеляційної інстанції, на переконання колегії суддів, дійшов ґрунтовного висновку про необхідність закриття кримінального провадження № 120 171 000 800 018 22 від 02.03.2017 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, на підставі п. 7 ч. 1 та ч. 7 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Підстав для скасування ухвали та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про це поставив вимогу в апеляційній скарзі захисник, - колегія суддів не вбачає.
За наведеним, апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року у кримінальному провадженні № 120 171 000 800 018 22 від 02 березня 2017 року стосовно ОСОБА_7 , якою вказане провадження закрито на підставі п. 7 ч. 1 та ч. 7 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_9 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення - без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3