ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/327/20 Справа № 202/840/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:
секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі апеляційного суду апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровськавід 12 лютого 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоющодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина Російської Федерації, який має середню спеціальну освіту, неодруженого, маючого на утриманні малолітнього сина ОСОБА_9 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 307 КК України, -
ВСТАНОВИЛА:
Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_11 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .
Продовжено строк тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 307 КК України, до 14:00 години 10 квітня 2020 року з можливістю внесення застави у розмірі 153 680 грн., визначеному ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2019 року.
Одночасно визначено, що у випадку внесення підозрюваним ОСОБА_7 встановленої застави у розмірі 153 680 грн., вважати, що до нього обрано запобіжний захід у вигляді застави.
Покладено на ОСОБА_7 в разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави - до 10 квітня 2020 року включно.
Суд першої інстанції зазначив про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 307 КК України, обґрунтованість існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначеного слідчим у клопотанні, та встановлені під час судового розгляду обставини, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Суд прийшов до висновку, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки на даний час по зазначеному кримінальному провадженню ще не проведено усіх слідчих дій, спрямованих на перевірку отриманих доказів.
В апеляційній скарзі:
- захисник підозрюваного просить скасувати дану ухвалу. Відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Змінити ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Вважає, що ухвала від 12 лютого 2020 року є необґрунтованою та невмотивованою, оскільки прийнята без об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених та оцінених судом доказах.

На думку апелянта, наведені в оскарженій ухвалі слідчим суддею «обґрунтування» наявності ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує на небажання слідчого судді врахувати фактичні обставини справи та данні що характеризують особу арештованого, а саме: ОСОБА_7 має постійне місце мешкання, зареєстрований, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Вважає, що обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суперечить нормам КПК України, Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Заслухавши суддю - доповідача, думки підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги, та просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу законною та обґрунтованою, перевіривши матеріали за скаргою, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги апеляційної скарги підозрюваного не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.
Зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого дотримані в повному обсязі.
При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.
Так, судом першої інстанції встановлено, що ризики, які враховувались судом при обранні підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час продовжують існувати. ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування суду, незаконно впливати на свідків.
Апеляційний суд, перевіряючи доводи захисту щодо існування визначених ризиків, вважає, що вони доведені і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчинені тяжких злочинів, за які більш тяжкий передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі. Враховує суспільну небезпеку цих злочинів, які вчинені у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші злочини проти здоров`я населення та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, також систематичність вчинених підозрюваним інкримінованих йому злочинів, який хоча й посилається на наявність у нього стійких соціальних зв`язків, а саме постійного місяця проживання, цивільної дружини та дитини, але це не спростовує наявність ризику його переховування від органу досудового розслідування, оскільки він не працює, не має офіційного доходу, має можливість виїхати до іншої країни.
Вказаний ризик є реальним, і йому неможливо запобігти в умовах застосування до ОСОБА_7 будь-якого іншого запобіжного заходу, крім тримання під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту, на якому наполягали підозрюваний та його захисник. Інші запобіжні заходи не пов`язані з виключними запобіжниками у комунікації та переміщенням підозрюваного, не можуть їм запобігти.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.
Доводи підозрюваного про відсутність наведеного вище ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними.

Були суду відомі і ті дані, на які є посилання в апеляційній скарзі, та які були враховані при застосуванні запобіжного заходу.

Продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування підозрюваного під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінується підозрюваному, та більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.
Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Апеляційний суд також враховує визначення судом першої інстанції альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що в повній мірі відповідає і узгоджується з положеннями ст. ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України. Даних і обставин, які б слугували підставою для зменшення розміру застави стороною захисту не надано і апеляційним судом не встановлено, а тому підстав для зменшення розміру застави, колегія суддів на даному етапі судового розгляду не знаходить.
Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів, вважає обґрунтованим висновок слідчого судді першої інстанції про необхідність продовження строку щодо підозрюваного зазначеного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Ухвала за своїм змістом є належно вмотивованою, обґрунтованою та законною.
Суттєвих порушень вимог матеріального та процесуального Закону, колегією суддів під час апеляційного перегляду, не виявлено.
З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, - без змін.

Керуючись ст. ст. 194, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2020 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4