Справа № 712/888/20
Провадження №1-кс/712/630/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2020 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1
за участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
слідчого ОСОБА_4
власника майна ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту в кримінальному провадженні № 0001340, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України,
ВСТАНОВИВ:
До суду звернувся старший слідчий СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітан поліції ОСОБА_4 з клопотанням про накладення арешту.

Клопотання мотивує тим, що в провадженні СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001340 від 17.12.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне зайняття рибним добувним промислом, з невстановленого в ході досудового розслідування часу до 10 години 00 хвилин 17.12.2019, використовуючи дерев`яний човен з дерев`яними веслами та навісний двигун марки «Parsun 5.8» в якості засобів для незаконного рибного добувного промислу, перебуваючи на р. Рось в межах «Роського» іхтіологічного заказника, поблизу с. Хрещатик, Черкаського району Черкаської області, без передбаченого законом дозволу, незаконно, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, за допомогою двох рибальських сіток, виготовлених фабричним способом з сіткового полотна (мисини), які згідно п. 3.15 «Правил любительського та спортивного рибальства» затверджених наказом Державного комітету рибного господарства України № 19 від 15.02.1999 є забороненими знаряддями лову, займався незаконним рибним добувним промислом, в результаті чого виловив рибу виду: плоскирка в кількості 64 шт., загальною вартістю 9024 грн.; плітка 419 шт., загальною вартістю 62850 грн.; судак 2 шт., загальною вартістю 1806 грн.; окунь 22 шт., загальною вартістю 3102 грн.; щука 12 шт., загальною вартістю 7224 грн., головень 1 шт., вартістю 150 грн. Своїми умисними діями ОСОБА_5 відповідно до «Такси для відшкодування шкоди заподіяної внаслідок незаконного добування або знищення громадянами України та іншими особами цінних видів риб, водних безхребетних і водних рослин у рибогосподарських водоймах України», затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 1209 від 21.11.2011, заподіяв істотну шкоду рибному господарству України на загальну суму 84156 (вісімдесят чотири тисячі сто п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, а саме незаконне зайняття рибним добувним промислом, що заподіяло істотної шкоди.

Загальна майнова шкода заподіяна державі, внаслідок протиправних дій ОСОБА_5 складає 84156 гривні (вісімдесят чотири тисячі сто п`ятдесят шість гривень) та цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено на вище вказану суму.

Підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 249 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді штрафу від ста до двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, не виправдав довіри держави та усвідомлюючи всі випливаючі наслідки свідомо вчинив кримінальне правопорушення; неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності; пенсіонер, а тому не матиме змоги сплатити завдані збитки державі, але має у власності житловий будинок загальною площею 73, 3 м2 з прибудовами, господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який придбано за договором купівлі продажу від 23.02.2019, а також земельну ділянку площею 3,3881 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах сільської ради с. Мехедівка, Драбівського району, Черкаської області на праві спадщини за заповітом (кадастровий номер ділянки :02:001:0649).

В цілях забезпечення відшкодування завданих державі збитків внаслідок вчинення кримінального правопорушення і в подальшому виконання вироку, з метою заборони здійснення відчуження майна, виникла необхідність в накладенні арешту на вказане майно, яке належить ОСОБА_5 .

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо накладення арешту на майно покладався на розсуд суду.

Заслухавши доводи прокурора, думку слідчого, власника майна, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя вважає наступне.

Статтею 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження визначено арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні.
Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Як вбачається зі змісту клопотання слідчого, будь-яких даних на обґрунтування законності підстав накладення арешту на майно, які б відповідали меті та завданням арешту та свідчили про наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, воно не містить.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що накладення арешту на майно на підставі наведених у клопотанні підстав порушить «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини та юридичної особи.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.
Так, згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів слідчий суддя, суд повинен врахувати, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Вказані дані мають міститися і у клопотанні про арешт майна, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Разом із цим, стороною обвинувачення не обґрунтовано, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, а також можливість виконання завдання в кримінальному провадженні, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням та можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю результатами інтелектуальної, творчої діяльності.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого про накладення арешту по вищевказаному кримінальному провадженню задоволенню не підлягає, оскільки внесено без передбачених діючим законодавством обґрунтувань.

Керуючись ст. ст. 131-132, 167, 170-173, 369-372, 376 КПК України, суддя слідчий,

У Х В А Л И В:
У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Черкаського районного відділення поліції Черкаського відділу поліції ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_4 про накладення арешту в кримінальному провадженні №0001340 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1