МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/2149/19
Провадження № 1-м/945/1/20
Ухвала
Іменем України

11 березня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 23.01.2018 року Сургутським міським судом Ханти-Мансійського автономного округу Юрги Російської Федерації за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ до дев`яти років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму,

у відповідність із законодавством України, -

встановив:

19.11.2019 року на адресу Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшло клопотання Міністерства Юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації відносно ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України.

Обґрунтовуючи клопотання, заявник посилається на те, що 31.10.2019 року наказом Міністерства юстиції України № 3333/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, пунктів 7, 8, 12 Розділу ХІІ Інструкції про порядок здійснення міжнародного співробітництва з питань взаємної правової допомоги, видачі правопорушників (екстрадиції), передачі (прийняття) засуджених осіб, виконання вироків та інших питань міжнародного судового співробітництва у кримінальному провадженні під час судового провадження, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19.08.2019 року №2599/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.08.2019 року за №956/33927 та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 03.09.2019 року №06-110036/19.

ОСОБА_7 засуджено вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу ОСОБА_8 від 23.01.2018 року за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ (замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу "Інтернет"), групою осіб за попередньою змовою, у особливо великому розмірі до дев`яти років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.

Покарання засуджений ОСОБА_7 відбуває у ФКУ "Виправна колонія №12 з особливими умовами господарської діяльності ГУФСВП Росії по Пермському краю". Кінець строку покарання 31.01.2026 року.

Посилаючись на вказані вище обставини, заявник просить суд визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_9 визнано винуватим за вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_8 від 23.01.2018 року, а також визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим за цим вироком в Україні.

У судове засідання представник Міністерства юстиції України не прибув; одночасно з поданням клопотання до суду просив суд розглянути клопотання без участі представника Міністерства юстиції України. Крім цього 16.12.2019 року на адресу суду надійшло клопотання від представника Міністерства юстиції України про проведення судового засідання без його участі.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив суд його задовольнити.

Заслухавши прокурора, розглянувши клопотання, а також письмові документи додані до нього, суд дійшов такого.

Згідно з положеннями ст.2 Конвенції про передачу засуджених (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України "Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік" № 337/95-ВР від 22.09.1995 (далі Конвенція) сторони зобов`язуються якнайширше співробітничати одна з одною у тому, що стосується передачі засуджених осіб відповідно до положень цієї Конвенції.

Особу, засуджену на території однієї Сторони, може бути передано на територію іншої Сторони, відповідно до положень цієї Конвенції, для відбування призначеного їй покарання. З цією метою засуджена особа може висловити державі винесення вироку або державі виконання вироку своє побажання бути переданою згідно з цією Конвенцією.

Із запитом про передачу засудженої особи може звертатися як держава винесення вироку, так і держава виконання вироку.

Статтею 9 Конвенції визначено, що компетентні власті держави виконання вироку: продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10 або визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.

Держава виконання вироку, на прохання, до передачі засудженої особи інформує державу винесення вироку про те, яку із цих процедур вона буде використовувати.

Виконання вироку регулюється законодавством держави виконання вироку, і тільки ця держава має право приймати всі відповідні рішення.

Частиною 1 статті 602 КПК України передбачено, що вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора (ч.1 ст.610 КПК України).

У судовому засіданні встановлено, що вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу ОСОБА_8 від 23.01.2018 року громадянина України ОСОБА_7 засуджено за ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 КК РФ до дев`яти років позбавлення волі, з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму.

Вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_8 від 23.01.2018 року набрав законної сили 16.02.2018 року.

Під час відбування покарання на території Російської Федерації засуджений ОСОБА_7 подав заяву, в якій попросив розглянути питання про передачу його для подальшого відбування покарання в Україну, наслідки передачі засудженого ОСОБА_7 до України йому роз`яснені та зрозумілі.

З довідки, виданої начальником ФКУ "Виправна колонія №12 з особливими умовами господарської діяльності ГУФСВП Росії по Пермському краю" вбачається, що початок строку відбування покарання ОСОБА_7 - 23.01.2018 року; кінець строку покарання 30.01.2026 року. Станом на 01.07.2019 року відбута частина покарання складає 2 рік 5 місяців, невідбута частина покарання складає 6 років 6 місяців 29 днів.

Відповідно до довідки про стан здоров`я та характеристики засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої 01.07.2019 року, ОСОБА_7 практично здоровий; працездатний.

Відповідно до характеристики, виданої начальником ФКУ "Виправна колонія №12 з особливими умовами господарської діяльності ГУФСВП Росії по Пермському краю", за час відбування покарання ОСОБА_7 характеризується негативно.

Згідно з інформацією, наданою Департаментом з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Державної міграційної служби України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України відповідно до статті 13 Закону України "Про громадянство" в редакції закону від 08.10.1991.

Отже, на розгляд суду були подані всі необхідні документи згідно з положеннями ст.6 Конвенції та ч.2 ст.610 КПК України.

Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд, відповідно до ч.3 ст.610 КПК України, визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

Частиною 3 статті 30 та ч.5 ст.228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації, за якими ОСОБА_7 засуджений та відбуває покарання, передбачений злочин замах на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу "Інтернет"), групою осіб за попередньою змовою, у особливо великому розмірі.

Санкція ч.5 ст.228-1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років з позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до двадцяти років або без такого та з штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати або іншого доходу засудженого за період до п`яти років або без такого або довічним позбавленням волі.

Так, вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу ОСОБА_8 від 23.01.2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений із використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу "Інтернет"), за попередньою змовою групою осіб, у розмірі 616,41 грамів N-метілефедрона PVP (а-пірролідіновалерофенон).

Згідно з положеннями ч.1 ст.1 Закону України "Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів" психотропні речовини - включені до Переліку речовини природного чи синтетичного походження, препарати, природні матеріали, які здатні викликати стан залежності та справляти депресивний або стимулюючий вплив на центральну нервову систему або викликати порушення сприйняття, або емоцій, або мислення, або поведінки і становлять небезпеку для здоров`я населення у разі зловживання ними.

Відповідно до Списку №2 особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, викладених у Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770, психотропна речовина PVP (міжнародна незареєстрована назва), 1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он (хімічна назва) є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2000 року за № 513/4734, "Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу" психотропна речовина PVP до 0,15 г невеликі розміри; від 1,5 до 15,0 г великі розміри; 15,0 г і більше особливо великі розміри.

Приміткою до вказаної речовини передбачено, що наведені психотропні речовини незалежно від розмірів кваліфікуються як особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено (таблиця І список N 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 N 770).

За таких обставин, відповідно до законодавства України, розмір речовини PVP 616,41 г є особливо великим розміром.

Відповідно до Кримінального кодексу України дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч.1 ст.15 ч.3 ст.307 КК України замах на незаконний збут психотропних речовин за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах. Санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

У той же час, частиною 3 статті 68 КК України передбачено, що за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Частиною 4 статті 610 КПК України передбачено, що при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне

правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком

суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений

кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Крім цього, відповідно до ст.11 Конвенції у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:

a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;

b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;

c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі;

d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку до закінчення цієї процедури.

За таких обставин при приведенні вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, суд України застосовує національне законодавство, з урахуванням положень ст.11 Конвенції.

Отже, з урахуванням положень ч.3 ст.68 КК України, а також за відсутності права суду посилити покарання при зміні вироку, за ч.1 ст.15 ч.3 ст.307 КК України строк покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі складає 8 років, без конфіскації майна.

Також, на підставі ч.5 ст.72 КК України (в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року, діяв з 24.11.2015 року до 20.06.2017 року, включно), ОСОБА_7 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тобто строк тримання ОСОБА_7 під вартою, як запобіжний захід обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування та під час судового розгляду даного кримінального провадження, з 31.01.2017 року по дату набрання вироком законної сили 16.02.2018 року, включно.

Визначення судом виду кримінально-виконавчої установи, в якій засудженому слід відбуває покарання, діючим законодавством України не передбачено

За таких обставин, клопотання Міністерства юстиції України є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 10-12 Конвенції про передачу засуджених осіб, ч. 2 ст. 369, ч. 1 ст. 372, 610 КПК України, суд, -

постановив:

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації щодо ОСОБА_7 задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - Юрги від 23.01.2018 року, яким громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Радсад Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину дочку ІНФОРМАЦІЯ_2 , не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30, ч. 5 ст. 228.1 КК РФ, та призначено покарання у виді дев`яти років позбавлення волі, з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Визначити положення Кримінального кодексу України, якими передбачено відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_7 визнано винуватим вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_8 від 23.01.2018 року, а саме: ч.3 ст.30, ч.5 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації відповідають ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 Кримінального кодексу України.

За вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_8 від 23.01.2018 року, ОСОБА_7 вважати засудженим за ч.1 ст.15, ч.3 ст.307 КК України до восьми років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 року (діяв з 24.11.2015 року до 20.06.2017 року, включно) зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 31 січня 2017 року по 16 лютого 2018 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання відбутий ним строк покарання з 17 лютого 2018 року за вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу - ОСОБА_8 від 23.01.2018 року з розрахунку один день за один день позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку органом, що подав клопотання, особою, щодо якої вирішено питання про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України, та прокурором до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом семи днів.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копії ухвали направити Міністерству юстиції України та центральному органу виконавчої влади у сфері виконання покарань в Україні.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3

11.03.2020