Провадження №1-кп/127/559/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 грудня 2019 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення: прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьої статті 185 Кримінального кодексу України та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 187, частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьої статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) та ОСОБА_10 у вчиненні злочинів, передбачених частиною третьою статті 187, частиною третьою статті 185 КК.

Представники державного обвинувачення прокурор ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні заявили клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строку дії, обраних до них запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовані тим, що останні обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів у період не знятої та не погашеної судимості, не мають соціально-стримуючих факторів, а тому існують ризики ухилення обвинувачених від суду та чинення ними тиску на потерпілих.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_8 заперечив щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу, посилаючись на ту обставину, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, передбачених кримінально-процесуальним законодавством. Крім того, зауважив, що тяжкість вчиненого злочину не може вважатися достатньою причиною для тримання особи під вартою, а тому просив змінити ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав думку свого захисника.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 проти продовження строку утримання обвинувачених під вартою заперечив, мотивуючи тим, що стороною обвинувачення не доведено обґрунтованість підозри, а тому просив змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_9 підтримав думку свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що в ирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Згідно з ухвалою суду від 06.11.2019 р. строк дії запобіжного заходу, обраного до обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спливає 04.01.2020 р. А з наданих суду матеріалів випливає, що копія клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою останнім була вручена завчасно, а також подано до суду більше, ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали. При цьому суд вважає слушними зауваження сторони захисту в частині того, що до клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою не додано документів, якими зазначене клопотання обґрунтовується. Разом з тим, чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень стосовно того, що наслідком недотримання порядку звернення до суду з клопотанням про продовження строку тримання обвинувачених під вартою є неможливість його розгляду по суті. Суд при цьому вважає за доцільне зауважити, що статтею 350 КПК визначено, що клопотання вирішуються судом одразу після висловлювання сторонами своїх думок (міркувань) щодо заявленого клопотання. Тому суд вважає, що клопотання сторони обвинувачення підлягають вирішенню по суті з наданням оцінки доводам кожної зі сторін кримінального провадження.

При вирішенні питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених під вартою суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.
Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованого їм злочину здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на даний час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказів не закінчені, а тому вирішення зазначеного питання на даній стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При вирішенні питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Суд приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.
ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти власності, вчиненого в період не знятої і не погашеної судимості, ОСОБА_10 - у вчиненні умисного тяжкого та особливо тяжкого злочинів проти власності, вчиненого в період не знятої і не погашеної судимості. Доводи захисників обвинувачених про відсутність у клопотанні посилання на нові дані, які б свідчили про необхідність продовження строку тримання обвинувачених під вартою, як підставу для зміни застосованого до обвинувачених запобіжного заходу суд до уваги не приймає. Зокрема, на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено і свідки у кримінальному провадженні судом не допитані. Суд при цьому враховує, що об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, суду надано не було. Тому з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на зазначених осіб, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне в задоволенні клопотання захисників обвинувачених про зміну застосованого до обвинувачених запобіжного заходу відмовити, продовживши ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.
Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 26.12.2019 р. до 23:59 год. 24.02.2020 р.
Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: