КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №11-кп/824/1527/2020 Головуючий в І інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146,
ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 27, ст. 340, ч. 3 ст. 27,
п.п.3, 12 ч. 2 ст. 115 КК України Суддя - доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали контрольного за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0001598 щодо ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурор захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів до 22 березня 2020 року включно в ізоляторі тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в м. Києві.

Мотивуючи своє рішення суд врахував, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів проти учасників акцій протесту «Євромайдану», а також в участі у вчиненні вбивства одного з них, ступінь вказаних у клопотанні прокурора ризиків не зменшилася, а тому менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю, об`єктивно не спроможний запобігти наведеним ризикам.
Окрім того суд зазначив, що у зв`язку з тим, що судовий розгляд даного кримінального провадження викликає суспільний резонанс на території України, він постійно висвітлюється як засобами масової інформації різними телеканалами, так і шляхом його он-лайн транслювання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2020 року у справі №359/5760/18 про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 , відмовити в задоволенні клопотання прокурора та постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
За доводами апелянта, ухвала Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23.01.2020 у справі №359/5760/18 є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. Судом при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 допущено істотні порушення кримінально процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що відповідно до положень ст. 184, ч. 3 п. 1 ст. 199 КПК України клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обов`язково повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, проте, на переконання захисника, одних припущень прокурора щодо наявності певних ризиків недостатньо для винесення судом рішення про продовження строку тримання під вартою, так як кожен конкретний ризик має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з наданням копій матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.
Апелянт зазначає, що в клопотанні прокурор зазначає про необхідність подальшого тримання під вартою ОСОБА_11 , посилаючись на вагомість доказів вчинення обвинуваченим особливо тяжких та тяжких насильницьких злочинів, наявність ризиків його ухилення від суду, впливу на свідків та потерпілих, вчинення перешкод до встановлення об`єктивної істини в інший спосіб.
Захисник вказує на те, що відповідно до тексту ухвали суд прийшов до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 , посилаючись на обвинувачення останнього у вчиненні декількох тяжких злочинів та особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, на те, що судовий розгляд цього провадження викликає суспільний резонанс на території України, та на не доведеність перед судом дійсної мети перетину Державного кордону України ОСОБА_12 , зазначаючи, що їх кількість та системність, з великою ймовірністю вказує на можливість обвинуваченого залишити територію України, при цьому, на думку захисника, суд, без будь-якого обґрунтування, безпідставно приймаючи до уваги твердження прокурора про можливість ухилення ОСОБА_11 від суду та не виконання ним процесуальних рішень, не взяв до уваги доводи захисту.
Апелянт зазначає, що в обґрунтування клопотання прокурор без будь-яких підстав стверджує, що ОСОБА_13 , опинившись на волі, зможе ухилитися від суду , не виконати його процесуальні рішення та посилається на характер групових протиправних дій, в яких він обвинувачується, та тяжкість покарання. Прокурор вважає, що ОСОБА_6 у разі зміни міри запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, буде демонструвати неналежну процесуальну поведінку, однак, на переконання сторони захисту, приймаючи таке припущення прокурора, як доведений факт, суд не дотримується вимог національного та міжнародного законодавства, яким встановлено, що вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд має впевнитись, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності. Окрім цього, ст. 5 Конвенції передбачено, що органи державної влади повинні надати реальні докази існування таких ризиків. Зазначена позиція також викладена в рішеннях ЄСПЛ: «Сулаоя проти Естонії», «Панченко проти Росії», «Строган проти України». На переконання сторони захисту, наявність такого ризику не базується на будь-яких доказах, та виключає його з урахуванням даних про особу ОСОБА_11 , його поведінку як до арешту, так і в ході досудового слідства та судових засідань.
Захисник вказує на те, що прокурор не надав суду документальних доказів того, що ОСОБА_13 фактично переховувався від органів досудового розслідування, не послався на показання свідків про намір особи переховуватись, зміну місця проживання, про відсутність постійного місця проживання, тощо; про намір обвинуваченого вчинити дії, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, вчинити дії направлені на знищення доказів; не навів фактів про незаконний вплив на потерпілого, свідків; не надав документи, підтверджуючі, що ОСОБА_13 вчиняв подібні дії у минулому або про його намір здійснювати протиправні дії.
Також апелянт вказує на те, що прокурором зазначається як ризик, що, за наявною інформацією, більшість підозрюваних у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_13 переховується в Російській Федерації, а саме: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та інші, однак, абсурдним, на думку сторони захисту є посилання прокурора на дану обставину, оскільки наразі не встановлено фактів знайомства ОСОБА_11 із зазначеними особами, наявність зв`язків між ними. Прокурором, в порушення вимог ст.199 КПК України, не надано будь-яких доказів спілкування ОСОБА_11 із зазначеними особами з 2014 року по сьогоднішній день і таке твердження прокурора, на переконання апелянта, суперечить вимогам законодавства та практики ЄСПЛ, та не може вважатися ризиком при продовженні тримання під вартою ОСОБА_11 , оскільки стосується інших осіб та, безумовно, є припущенням з боку сторони обвинувачення.
Захисник зазначає, що із тексту ухвали не зрозуміло чи прийняті такі доводи прокурора до уваги, чи відхилено.
На думку апелянта, суд, в порушення вимог законодавства, вдався до припущень, зазначаючи, що обвинувачення ОСОБА_11 «у вчиненні декількох тяжких злочинах за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі», що, на думку суду «не виключає того, що під впливом тяжкості покарання, обвинувачений може переховуватися від суду та у такий спосіб перешкоджати кримінальному провадженню». Зазначаючи в ухвалі тезу про те, що «ні сторона обвинувачення, ні сторона захисту не довела перед судом дійсну мету перетину Державного кордону України на виїзд та в`їзд ОСОБА_12 , про те їх кількість та системність, з великою ймовірністю вказує на можливість обвинуваченого залишити територію України», суд фактично знівелював принцип верховенства права. Інформація щодо перетину кордону ОСОБА_12 на протязі тривалого часу свідчить лише про те, що ОСОБА_13 залишав територію України та повертався та про відсутність у нього наміру втечі.
Захисник зазначає, що в ухвалах суду про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою протягом півтора року містяться посилання, фактично, на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу у липні 2018 року, тобто без належного доведення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків з часом. При кожному наступному продовженню строку тримання під вартою, суд посилається лише на тяжкість злочинів, що інкримінуються ОСОБА_21 , та робить необґрунтоване припущення про те, що під впливом тяжкості покарання ОСОБА_13 може переховуватися від суду.
На думку сторони захисту, така стала позиція суду зводить нанівець право обвинуваченого ОСОБА_11 на справедливий та безсторонній розгляд питання про подальше тримання під вартою, оскільки до винесення вироку сформоване прокурором обвинувачення у скоєнні тяжких злочинів не може бути змінене судом навіть за відсутності будь-яких доказів його причетності до даних злочинів.
Апелянт вказує на те, що ОСОБА_13 страждає тяжким хронічним захворюванням - гіпертонічна хвороба 2 ступеню (ризик високий), яке підтверджується даними медичних установ. За час перебування під вартою стан здоров`я ОСОБА_11 значно погіршився.
На переконання сторони захисту, стан здоров`я ОСОБА_11 також вказує на те, що він не буде ухилятися від слідства і суду, перешкоджати встановленню істини у справі. Продовження терміну перебування під вартою призводить до погіршення його стану здоров`я та може призвести до непередбачених ускладнень і наслідків.
Також апелянт зазначає, що ОСОБА_13 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, добру репутацію. На його утриманні знаходиться мати похилого віку та одинока рідна тітка ОСОБА_11 , яка прикута до ліжка і за станом здоров`я потребує сторонньої допомоги. Піклування вимагає також його теща ОСОБА_11 - ОСОБА_22 , яка втратила єдину доньку і не має інших близьких родичів. Дружина ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його донька перенесла страшну втрату та перебуває в тяжкому психологічному стані та потребує підтримки батька. ОСОБА_13 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, працював, позитивно характеризується (відповідні докази наявні в матеріалах справи та досліджені судом).
На переконання захисника, суд не надав оцінку та не врахував дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 в сенсі вимог законодавця.
На думку апелянта, висновок суду про те, що «ступінь вказаних ризиків не зменшився, менш суворий запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю об`єктивно не спроможний запобігти наведеним ризикам» не кореспондується із вимогами ст. ст. 176-178, 181 КПК України та суперечить засадам кримінально-процесуального законодавства, оскільки є припущенням та не ґрунтується на будь-яких доказах. Фактично суд ставить під сумнів доцільність законодавчого існування такого виду запобіжного заходу, як домашній арешт, стверджуючи, що такий запобіжний захід не забезпечує виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам переховатися від органів досудового слідства та суду.
Захисник зазначає, що суд, розглянувши клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_11 , зазначив про те, що не допускається додаткове визначення застави ОСОБА_21 , оскільки він обвинувачується у вчиненні злочинів із застосуванням насильства, проте, на переконання апелянта, таке твердження суду суперечить ч. 2 ст. 3, ч. 1, ч. 2 ст. 8 , ч. 1, ч. 2 ст. 29 Конституції України, ст. 176, ч. 3 ст.183 КПК України.
На думку апелянта, враховуючи вказані обставини, і те, що в ухвалах суду про продовження ОСОБА_21 строку тримання під вартою протягом півтора року містяться посилання, фактично, на ті самі обставини, які слугували підставами для застосування запобіжного заходу у серпні 2018 року, тобто без належного доведення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу та без урахування зменшення ризиків з часом, таку тривалість тримання особи під вартою (більше 2 років) не можна вважати виправданою, і що належна процесуальна поведінка обвинуваченого може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 прокурором у кримінальному провадженні, представником потерпілого ОСОБА_23 адвокатом ОСОБА_24 та потерпілим ОСОБА_25 подано заперечення.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року залишити без змін.

На переконання сторони обвинувачення, доводи апеляційної скарги необґрунтованими, такими, що не відповідають фактичним обставинам, а апеляційну скаргу такою яка підлягає відхиленню.

Прокурор зазначає, що відповідно до ст. 12 КК України, ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого та тяжких злочинів, а також злочину середньої тяжкості, причому всі інкриміновані йому злочини є умисними, пов`язані із застосуванням насильства та вчинені у групі осіб, по найтяжчому з яких законом передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі.

Також сторона обвинувачення вказує на те, що поданий стороною захисту аналіз окремих доказів обвинувачення - може бути оцінений виключно під час ухвалення судового рішення по суті. Адже питання допустимості, достатності і безспірності будь-яких доказів вирішується судом при ухваленні вироку.

На думку прокурора, посилання сторони захисту на відсутність інтересу суспільства в даній справі, що на їх думку, підтверджується малою кількістю переглядів прямої трансляції судових засідань, - є безумовно перекручуванням змісту поняття «інтереси суспільства», що полягає не в публічності будь-якого судового процесу, а «інтересу держави» у виконанні завдань кримінального провадження без будь-яких виключень.

На переконання сторони обвинувачення, ризики, які стали підставою для продовження обвинуваченому такого виду запобіжного заходу не перестали існувати, а інші більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання ОСОБА_12 його процесуальних обов`язків.

Прокурор вважає, що продовжує залишатися реальним ризик того, що обвинувачений, опинившись на волі, зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування). Фактичні обставини, якими суд раніше обґрунтовував існування такого ризику, своєї актуальності не втратили. Зокрема, такими обставинами є: характер групових протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_13 , та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватими у злочинах; ухилення від слідства та суду інших осіб, які також підозрюються у вчиненні групових дій і на даний час переховуються на території іншої держави, в тому числі, отримавши в надзвичайно стислі строки її громадянство.

На думку прокурора, у цьому зв`язку ухилення від слідства та суду ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_26 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_27 та інших, які також підозрюються у вчиненні згаданих групових дій, не є сторонньою подією. До того ж, таке ухилення з часом набуло тільки масового, системного та організованого характеру.

Оцінюючи твердження сторони захисту про безпідставність врахування поведінки третіх осіб під час вирішення питання про доцільність продовження запобіжного заходу, зокрема про неіснуючий конфлікт ОСОБА_11 та ОСОБА_27 , то, на переконання прокурора, така поведінка формує адекватну позицію обвинувачення, за якою факт ухилення від слідства ймовірних співучасників злочинів, які опинилися на волі, впливає на оцінку реальності настання ризику переховування, запобігання якому і є метою застосування запитуваного запобіжного заходу. При цьому, таку поведінку співучасників під час оцінки вказаного ризику з боку конкретних обвинуваченого суд і раніше не визнавав автоматично вирішальною, але вона має вагу і продовжує існувати в сукупності з іншими обставинами, які ґрунтуються на особистій ситуації обвинуваченого, дії якого тривалий час були поєднані з такими співучасниками за рахунок їх дружніх відносин. Ці особливості даного провадження залишаються актуальними в контексті обов`язку суду забезпечити оперативність судового розгляду.

Прокурор стверджує, що ризик втечі обвинуваченого, на якому наполягає сторона обвинувачення є необґрунтованим, оскільки до Російської Федерації він їздив з метою заробітку.

Сторона обвинувачення зазначає, що за результатами дослідження письмових доказів до квітня 2014 року обвинувачений ОСОБА_13 не здійснював жодних поїздок Російської Федерації. Активність цих поїздок зросла відразу після залишення території України підозрюваними в даному провадженні, зокрема ОСОБА_28 та ОСОБА_29 , 02.03.2014 та 24.02.2014.

Прокурор стверджує, що доводи сторони захисту, що ОСОБА_13 не знайомий з жодною з перелічених вище осіб, безспірно не відповідають дійсності, оскільки в ніч з 20 на 21 січня 2014 року, з мобільного телефону ОСОБА_11 зафіксовано 4 результативні вихідні контакти з ОСОБА_30 , який користувався мобільним телефоном НОМЕР_1 , а саме 21.01.2014 в період з 01:42 до 02:17 години; З результативні вихідні контакти з ОСОБА_31 , який користувався мобільним телефоном НОМЕР_2 , а саме 21.01.2014 в період 02:23 до 02:54. Крім ночі, коли було викрадено ОСОБА_32 та ОСОБА_25 , ОСОБА_13 ніколи не мав телефонних контактів з ОСОБА_30 та ОСОБА_31 , під час допитів у судовому засіданні свідки підтвердили, що не були знайомі з ОСОБА_12 особисто. Також виключно в ніч викрадення ОСОБА_32 та ОСОБА_25 з мобільного телефону ОСОБА_11 зафіксовано 5 контактів з абонентом, що використовував номер НОМЕР_3 . З`єднання з абонентом, що використовував номер НОМЕР_3 , є також і у ОСОБА_33 (за номером НОМЕР_4 ), зокрема, з 11 зафіксованих між ними контактів, 10 мали місце саме 20-21 січня 2014 року, у тому числі три - безпосередньо в ніч викрадення ОСОБА_32 і ОСОБА_25 .

Крім цього сторона обвинувачення зазначає, що ОСОБА_13 мав телефонні контакти з іншими підозрюваними, що відбувались в інші періоди, а саме: 7 результативних контактів (у тому числі 3 з`єднання та 4 смс- повідомлення) з підозрюваним ОСОБА_15 ; результативних контакти (у тому числі 2 з`єднання та щонайменше 2 смс-повідомлення) з підозрюваним ОСОБА_29 ; 11 результативних контактів (у тому числі 7 з`єднань та 4 смс- повідомлення) з підозрюваним ОСОБА_34 , а в ході обшуку, проведеного 29.07.2017 за місцем проживання ОСОБА_6 в його квартирі за адресою АДРЕСА_1 , серед іншого, вилучено мобільний телефон Samsung GT-E1282T Duos, в пам`яті якого, в розділі «Contacts» під номером 175 є запис «Юра ТАРАН, 5».При цьому установлено, що підозрюваний ОСОБА_20 на даний час переховується на території Російської Федерації.

Окрім цього прокурор зазначає, що незважаючи на те, що свідки обвинувачення вже допитані в судовому засіданні, наполягаємо на тому, що ризик впливу на свідків залишився. Більше того, зважаючи на факт того, що перешкоджання встановленню в даному провадженні вже мав місце з боку сторони захисту. Зокрема, в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000089 від 22.01.2014 встановлено факти незаконного впливу на свідків, які хоч не були заявлені для допиту в цьому провадженні, але без перебільшення можуть повідомити обставини, що мають значення для встановлення об`єктивної істини, ідентифікації інших співучасників злочинних дій або ж надати додаткові докази винуватості обвинуваченого ОСОБА_35 .

Таким чином, на переконання сторони обвинувачення, застосований запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості вчиненого, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, наявність міцних соціальних зв`язків за відсутності будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено.

Посилання сторони захисту на тяжкий стан здоров`я обвинуваченого, на думку прокурора, не відповідає фактичним обставинам, оскільки останній мав хронічне захворювання задовго до набуття статусу обвинуваченого, більше того в ході судового розгляду судом ініціювались медичні обстеження ОСОБА_11 в обраній ним лікувальній установі, де жодної патології, яка перешкоджала б йому повноцінно приймати участь в судових засіданнях в умовах тримання під вартою не встановлено.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника представник потерпілого ОСОБА_23 адвокат ОСОБА_24 просить апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Представник потерпілого зазначає, ОСОБА_6 обвинувачується у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 127, ч. 3 ст. 340, ч. 3 ст. 27, п. п. 3. 12, ч. 2 ст. 115 КК України, тобто у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, що призвели до жорстокої загибелі ОСОБА_36 , за вчинення яких передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі, а відтак, на переконання представника потерпілого, застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним, а більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України.

Адвокат ОСОБА_24 стверджує, що встановлені та враховані на час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики порушення ним процесуальних обов`язків та вчинення інших дій наявні досі в повній мірі.

Представник потерпілого вказує на те, що раніше досудовим розслідуванням було встановлено, що ОСОБА_6 , до моменту притягнення його до кримінальної відповідальності регулярно залишав територію України та виїжджав, зокрема, до Російської Федерації, де і переховуються більшість підозрюваних у вчиненні та організації кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується ОСОБА_6 .

Відтак, на переконання адвоката ОСОБА_24 , станом на сьогодні наявний дуже високий ризик переховування обвинуваченого від правосудця. У разі прийняття судом рішення про задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого - обвинувачений зможе ухилитись від правосуддя, що подальшому майбутньому призведе до неможливості судового провадження та реалізації загальних засад кримінального провадження, зокрема і принципу змагальності сторін під час судового розгляду.

На думку представника потерпілого, позитивні характеристики ОСОБА_6 , на які посилається апелянт, не можуть бути безумовними підставами для скасування запобіжного заходу або його зміни, оскільки вони вже були враховані суддею при застосуванні запобіжного заходу, а-по друге, поряд із станом здоров`я обвинуваченого вони не спростовують існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а медичних даних, які би свідчили про неможливість перебування ОСОБА_6 в умовах попереднього ув`язнення, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою стороною захисту не надано.

Адвокат ОСОБА_24 стверджує, що з огляду на значимі для даного провадження обставини, тяжкість вчиненого злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_6 та обсяг зібраних матеріалів, на даний час строк перебування обвинуваченого під вартою не можна визнати таким, що порушує принцип справедливої співмірності між повагою на його особисту свободу та публічними інтересами, що випливають з прав потерпілих на захист від тяжких кримінальних правопорушень, на охорону їх прав та законних інтересів і забезпечення швидкого та повного розгляду даної справи.

До початку апеляційного розгляду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подала заяву про відмову від своєї апеляційної скарги і така заява підписана також захисником ОСОБА_37 та згідно відмітки, узгоджена з обвинуваченим ОСОБА_6 .

Обвинувачений ОСОБА_6 його захисники адвокати ОСОБА_38 , ОСОБА_7 , ОСОБА_37 , потерпілі ОСОБА_25 , ОСОБА_23 та їх представники належним чином повідомлялись про день та час розгляду клопотання, будь яких клопотань про відкладення не подавали. При цьому від потерпілого ОСОБА_25 надійшло клопотання про проведення судового засідання у його відсутність. Від представника потерпілого ОСОБА_23 адвоката ОСОБА_24 також надійшло клопотання про проведення судового засідання у її відсутність та відсутність потерпілого ОСОБА_23 .

Заслухавши думку захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_9 , який підтримав заяву захисника обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 від своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, яка не заперечувала проти прийняття відмови захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 від своєї апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.
Так, у відповідності до вимог ч.ч. 1,2 ст. 403 КПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитись від неї до закінчення апеляційного розгляду. Якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.
Враховуючи, що особа, котра подала апеляційну скаргу відмовилась від неї, а від інших осіб, які мають право на апеляційне оскарження апеляційні скарги не надходили, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 376, 403 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Прийняти відмову захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 від апеляційної скарги, поданої на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2020 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_10 про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів до 22 березня 2020 року включно в ізоляторі тимчасового тримання Головного управління Національної поліції в м. Києві - закрити у зв`язку з відмовою захисника від апеляційної скарги.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4