Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

15 квітня 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Луцький слідчий ізолятор», матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2020 року у кримінальних провадженнях №0004417 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 21 вересня 2017 року) відносно ОСОБА_4 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.186, ст.386, ч.3 ст.185 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції з ДУ «Луцький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції з ДУ «Луцький слідчий ізолятор»),

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2020 року та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби.

Згідно оскаржуваної ухвали, задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 20 березня 2020 року, а в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу для обвинуваченого ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 вважає ухвалу суду незаконною та не обгрунтованою, оскільки, на його думку, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено без належного обгрунтування. Вважає, що ризики, якими обгрунтовано продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ніяким чином не обгрунтовані, оскільки він не має жодних намірів впливати на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні. Додає, що він має на утриманні сім`ю та малолітніх дітей, які потребують батьківської уваги, фінансового забезпечення та повноцінного сімейного виховання.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 зазначив в ухвалі, що ризики, визначені ст.177 КПК України, не зменшились, кримінальне провадження по суті не розглянуто, не застосування запобіжного заходу, на думку суду, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом уникнення явки до суду обвинуваченого, який раніше судимий та судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку.

До початку апеляційного розгляду від прокурора надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги обвинуваченого без її участі, а тому колегія суддів порадившись на місці вирішила провести апеляційний розгляд без участі прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом першої інстанції вірно враховано те, що обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати, ризики, визначені ст.177 КПК України, не зменшились, кримінальне провадження по суті не розглянуто, а тому є підстави вважати, що не продовження строку дії запобіжного заходу може перешкодити кримінальному провадженню, зокрема шляхом уникнення явки до суду обвинуваеного ОСОБА_4 , який раніше судимий.

Крім того, обвинуваченим та його захисником не доведено той факт, що ризики, які існували в кримінальному провадженні відпали.

Разом з тим, заявляючи клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, який не пов`язаний із триманням під вартою, ні стороною захисту, ні самим обвинуваченим не надано до суду апеляційної інстанції доказів про наявність в обвинуваченого чи його близьких родичів постійного місця проживання або реєстрації, за адресою якого до обвинуваченого ОСОБА_4 можна було б застосувати домашній арешт. Також таких даних не містять і матеріали судового провадження.

Доказів на спростування висновків суду першої інстанції матеріалами провадження не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог кримінального процесуального закону.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 січня 2020 року щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3