Справа №759/1333/20 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2273/2020 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ст.ст.176, 183 КПК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2020 року. Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретарі ОСОБА_5
із участю

прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

на 60 діб, тобто до 11 червня 2020 року включно.

Зазначене рішення обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, а тому являє собою значну суспільну небезпеку. Також судом першої інстанції відповідно до вимог ст.178 КПК України прийнято до уваги інші дані про особу обвинуваченого, зокрема міцність його соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому при винесенні вироку. Враховуючи стадію судового розгляду, суд першої інстанції вважав, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого ОСОБА_8 ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, вчинити інший злочин. Таким чином суд дійшов висновку про те, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням обвинуваченим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, у якій він просить змінити йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Мотивуючи свої вимоги зазначає, що оскаржуване рішення суду є незаконним та несправедливим. Зазначає, що він не вчиняв інкримінований йому злочин та не збирається переховуватися від суду. Чинити тиск на свідків та потерпілого він також не збирається, тим більше, що вони вже допитані. Вчиняти інші правопорушення він також не буде, він раніше не судимий та до відповідальності не притягувався. Апелянт вказує, що він має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та позитивні характеристики, як за місцем проживання, так і з місця роботи. Крім того, перебування в слідчому ізоляторі негативно відображається на його здоров`ї.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вважав рішення суду першої інстанції обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст.55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

ЄСПЛ у своєму рішенні від 04.12.1995 (справа справі «Bellet v. France») зазначив, що ст.6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зокрема, право на доступ до правосуддя (п.14 ч.1 ст.7 КПК України).

У Рішенні Конституційного Суду України №4-р/2019 від 13.06.2019 (справа №3-208/2018(2402/18) щодо ОСОБА_9 зазначено, що положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням.

Чинним КПК України не передбачено процедуру апеляційного оскарження такої категорії ухвал. Згідно ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

За таких обставин обвинувачений ОСОБА_8 має право на оскарження ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 13.04.2020 року, і його апеляційна скарга підлягає розгляду.

Проте, апеляційний суд позбавлений можливості дослідити матеріали кримінального провадження, оскільки воно знаходиться на розгляді по суті в суді першої інстанції.

У судовому засіданні 13.04.2020 року суд першої інстанції розглянув клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києві від 13.04.2020 року продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто до 11 червня 2020 року, включно.

Правовими приписами ст.370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, зазначених вимог закону районним судом було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно зі ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен врахувати наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити всі обставини, у тому числі, передбачені ст.178 КПК України.

Правовими приписами ст.331 КПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України. Санкція вказаної статті передбачає покарання від 7 до 15 років позбавлення волі. Крім того, обвинувачений зареєстрований та проживає разом зі своєю донькою ОСОБА_10 , яка є свідком, та її чоловіком ОСОБА_11 , який є потерпілим у даному кримінальному провадженні. Сукупність вказаних обставин дає обґрунтовані підстави вважати, що під впливом тяжкості покарання обвинувачений може переховуватися від суду, а також з метою уникнення відповідальності впливати на свідків та потерпілого.

Отже, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, наслідки протиправних діянь, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, відсутність даних про неможливість подальшого перебування під вартою, належних гарантій, які б переважали ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, районний суд дійшов правильного висновку, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції апелянтом не наведено, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги і залишає ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.7, 9, 176-178, 183, 331, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 квітня 2020 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 на 60 діб, тобто до 11 червня 2020 року включно без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :