Справа № 461/780/20
Провадження № 1-в/461/22/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.02.2020 року місто Львів Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

захисника ОСОБА_3 ,

представника ЛУВП №19 ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові клопотання адвоката ОСОБА_3 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 ,

встановив:

адвокат ОСОБА_3 звернувся в суд з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покликаючись на те, що засуджений відбув більше 3/4 призначеного покарання, своєю сумлінною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення та перестав бути суспільно небезпечним. Крім цього, навів доводи щодо стану здоров`я та сімейного становища засудженого.

Представник ЛУВП №19 клопотання заперечив та просив відмовити у його задоволенні.

Прокурор в судовому засіданні клопотання заперечив, з мотивів безпідставності.

Засуджений та його захисник клопотання підтримали та просили задовольнити.

Дослідивши клопотання та долучені до нього документи, матеріали особової справи на засудженого, суд приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 Кримінального процесуального кодексу України, під час вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку, місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.5 ст.12 Кримінального кодексу України вчинені засудженим злочини, передбачені ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.1 ч.2 ст.263, ч.3 ст.289 КК України, класифікуються як особливо тяжкі злочини.

Згідно п.6 ч.1 ст.152 Кримінально-виконавчого кодексу України, підставою звільнення від відбування покарання є умовно-дострокове звільнення.

Відповідно до ч.2, п.3 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення може бути застосовано до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин.

Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» (далі - Постанови №2), при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Богунського районного суду м. Житомира від 15.04.2019 року за ч.3 ст.146, ч.4 ст.187, ч.3 ст.28, ч.1 ч.2 ст.263, ч.3 ст.289 КК України до восьми років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 08.09.2015 року. Цим же вироком засудженому зараховано строк попереднього ув`язнення з 08.09.2015 року по 04.12.2018 року у строк покарання з розрахунку один день пропереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З огляду на викладене, засуджений відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного йому за вироком суду.

Згідно характеристики засудженого ОСОБА_6 , за період перебування в слідчому ізоляторі, починаючи з 17.01.2020 року, останній стягнень та заохочень не мав, порушень режиму утримання не допускав.

За змістом довідки про стягнення та заохочення засудженого ОСОБА_6 , за період відбування покарання в Житомирській УВП №18 та Городищенській виправній колонії №96, починаючи з 08.09.2015 року, останній стягнень та заохочень не мав.

Згідно опитувального листа, за висновком керівників (працівників) відділів та служб колонії, ОСОБА_6 можливості застосування щодо нього вимог ст.81 КК України не заслуговує.

З витягу протоколу №2 засідання комісії Городищенської виправної колонії №96 по розгляду матеріалів умовно-дострокового звільнення засуджених вбачається, що комісією відмовлено ОСОБА_6 в умовно-достроковому звільненні, як такому, що своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Як вбачається з характеристики засудженого ОСОБА_6 , наданої ДУ «Городищенська виправна колонія №96», під час тримання під вартою із 08.09.2015 року по 04.12.2018 року у Житомирській УВП (№8) засуджений порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

Під час відбування покарання з 16.10.2019 року по 27.12.2019 року у державній установі «Житомирська УВП (№ 8)» ОСОБА_6 порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався.

З 27.12.2019 року ОСОБА_6 відбуває покарання у державній установі «Городищенська виправна колонія (№96)», за час відбування кримінального покарання порушень встановленого порядку відбування покарання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заходи заохочення не застосовувались. Об`єктивну оцінку засудженому надати неможливо, у зв`язку з малим терміном перебування в установі. Згідно вироку суду вину у скоєному злочині визнає, у вчиненому розкаявся. У ставленні до представників адміністрації колонії неоднозначний, спостерігається схильність до пристосування до вимог адміністрації, з метою отримання поблажливого ставлення до себе. До роботи тимчасово не залучається, у зв`язку з умовами ізоляції в дільниці карантину діагностики та розподілу. На момент складання характеристики виконавчі листи до бухгалтерії установи не надходили. Участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених не бере. Свій загальноосвітній рівень вважає достатнім, до підвищення професійно-технічного рівня не прагне. За рисами характеру: спокійний, у ставленні до засуджених: неконфліктний; у ставленні до себе невимогливий, за вольовими якостями: цілеспрямований. Зовнішній вигляд охайний. Дотримується правил особистої гігієни та санітарії. Спальне місце та приліжкову тумбочку не завжди утримує у чистоті та порядку, неодноразово отримував ряд усних зауважень стосовно цього. Соціально-корисні зв`язки з рідними підтримує шляхом листування отримує від них посилки, передачі. Виконує роботи із самообслуговування. Не вбачає суспільної необхідності у виконанні робіт із благоустрою установи. Порушень вимог пожежної безпеки не допускає. На профілактичних обліках в установі не перебуває. Своєчасно на комісії установи не розглядався у зв`язку з відсутністю в установі.

За змістом ч.2 ст.81 КК України та роз`яснень п.п.1, 2 Постанови №2 умовно-дострокове звільнення особи від відбуття покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ч.2 ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При цьому, головною умовою прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно до ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Таким чином, виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, і при оцінці поведінки засудженого, судом приймається до уваги, що сумлінна поведінка, як передумова умовно-дострокового звільнення, - це не тільки пасивна форма поведінки засудженого під час відбування покарання, яка полягає у стримуванні від порушень режиму, порушень правил внутрішнього розпорядку, вживання алкогольних напоїв, наркотичних засобів, азартних ігор, неухильне додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки, а й активна участь у суспільному житті та сумлінне виконання громадських доручень у процесі відбування покарання, підвищення свого загальноосвітнього рівня, прагнення своєю діяльністю спокутувати вину за вчинений злочин, тощо. Поведінка засудженого має бути взірцевою для інших засуджених.

На підставі викладеного, з урахуванням досліджених матеріалів особової справи засудженого ОСОБА_6 , суд вважає недостатніми підстави вважати, що засуджений має зразкову поведінку, взірцеву для інших засуджених, та довів в повній мірі своє виправлення на час розгляду стосовно нього клопотання.

При цьому, суд також зазначає, що виконання засудженим ОСОБА_6 своїх прямих обов`язків, в тому числі передбачених ст.9 КВК України, не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення.

За змістом ч.2 ст.65 КВК України, активна участь засуджених у виховних заходах заохочується і враховується при визначенні ступеня їхнього виправлення.

Разом з тим, з особистих пояснень засудженого та досліджених судом матеріалів його особової справи, пояснень представника адміністрації місця ув`язнення, судом не встановлено активної участі засудженого ОСОБА_6 у суспільному житті виправного центру.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що процес виправлення та перевиховання засудженого має бути стабільним та послідовним, в тому числі за обов`язкової постійної старанності у роботі, чесного ставлення до праці. Натомість засуджений ОСОБА_6 протягом всього фактично відбутого ним строку покарання не залучався до праці та не виконував на постійній основі роботи, яка за своїм характером та змістом давала б суду підстави зробити висновок про те, що засуджений сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно п.2 Постанови №12 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Судом при розгляді клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 встановлено, що останній раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, зокрема вироком Корольовського районного суду м. Житомира за ч.2 ст.187 КК України до покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Таким чином, засуджений ОСОБА_6 неодноразово вчиняв умисні злочини, за які відбував покарання у виді позбавлення волі в установах виконання покарань, однак належних для себе висновків щодо необхідності дотримуватись встановлених в суспільстві правил співжиття не робив, на шлях виправлення не став, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність та стійку антисоціальну спрямованість особистості засудженого ОСОБА_6 .

За вказаних обставин, з урахуванням особливої тяжкості вчинених засудженим ОСОБА_6 злочинів, неодноразового вчинення засудженим умисних злочинів, суд вважає недостатніми підстави вважати, що засуджений протягом всього строку відбування покарання мав зразкову поведінку, взірцеву для інших засуджених, та довів своє виправлення на час розгляду стосовно нього клопотання, що не може слугувати безспірною та переконливою підставою для висновку про те, що засуджений виправився та не буде продовжувати вчиняти нові злочини, оскільки така поведінка засудженого обумовлена здійсненням за ним регламентованого контролю та можливістю застосування стягнення.

Посилання захисника та засудженого на стан здоров`я ОСОБА_6 не можуть бути безумовною підставою для задоволення клопотання, поданого порядку ст.81 КК України, однак можуть бути предметом розгляду при зверненні з клопотанням (поданням), в порядку ст.84 КК України. При цьому, в ході розгляду клооптання встановлено, що ОСОБА_6 забезпечений медичним доглядом та отримує відповідну допомогу.

З огляду на викладене, керуючись вимогами правових норм, що регулюють відбування покарання у виді позбавлення волі, з урахуванням характеристики засудженого ОСОБА_6 , особливої тяжкості та характеру вчинених ним злочинів, змісту доданих до клопотання матеріалів, повно та всебічно проаналізувавши дані про особу засудженого та його поведінку за весь період відбування ним покарання, виходячи з того, що умовно-дострокове звільнення застосовується у кожному конкретному випадку індивідуально, суд приходить до висновку про недоведеність засудженим ОСОБА_6 свого виправлення та відсутність підстав вважати, що цілі покарання були досягнуті і виправлення засудженого настало раніше строку, визначеного вироком суду, у зв`язку з чим клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення засудженого не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.81 КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області протягом семи днів моменту її проголошення, а засудженим в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1