Номер провадження 1-кп/201/1121/2019
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Дніпро

вул. Паторжинського, 18- а

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002642, № 0002747, № 0002522 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підгороднє, Дніпропетровська область, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 20 грудня 2012 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185, ч. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до остаточного покарання у вигляді трьох років одного місяця позбавлення волі;

- 08 квітня 2013 року за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до остаточного покарання у вигляді трьох років і двох місяців позбавлення волі;

- ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 квітня 2016 року у відбутий строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 04 квітня 2013 року по 13 травня 2013 року включно з розрахунку один попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі та звільнено від відбування покарання негайно, у зв`язку з повним відбуттям покарання;

- 06 грудня 2019 року за вироком Дніпровського апеляційного суду за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді чотирьох років позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

30 вересня 2019 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебував в приміщенні кафе «Зеленка», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Лазаряна, буд. 2, де спілкувався із своїм знайомим ОСОБА_5 . Під час їх спілкування, потерпілий відлучився, залишивши на столі свою чоловічу сумку, в середині якої знаходилися грошові кошти в розмірі 850 гривень, купюрами номіналом 200 гривень 4 купюри та 1 купюра номіналом 50 гривень, які ОСОБА_4 визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, правою рукою дістав з вищевказаної чоловічої сумки грошові кошти в сумі 850 гривень 4 купюри номіналом по 200 гривень та 1 купюру номіналом 50 гривень, та доводячи свій злочинний умисел до кінця, залишив місце скоєння кримінального правопорушення разом з викраденим майном, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 850 гривень.

03 жовтня 2019 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , перебуваючи у будинку своєї знайомої ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , побачив у залі в шафі на полиці чайник, в середині якого знаходились грошові кошти, що належать ОСОБА_6 і визначив їх об`єктом свого злочинного посягання.

Далі, ОСОБА_4 , перебуваючи у вказаний час та у вказаному місці, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, відкрив двері шафи і з чайника взяв грошові кошти у розмірі 600 гривень, трьома купюрами номіналом 200 гривень, після чого сховав їх в лівій передній кишені вдягнутих на ньому джинсів.

Після чого, ОСОБА_4 разом з викраденими грошовими коштами залишив місце скоєння кримінального правопорушення, в подальшому розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 600 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

09 жовтня 2019 року приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись на вул. Полігонній біля будинку № 20 у м. Дніпрі, побачив ворота гаражного приміщення з пошкодженим навісним замком, після чого у нього раптово виник умисел на таємне викрадення чужого майна з проникненням у це приміщення, з цією метою, він заглянув в середину гаражу і побачив різноманітні цінності, серед яких був автомобільний радіатор води № НОМЕР_1 , який ОСОБА_4 визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Після цього, ОСОБА_4 , знаходячись у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів та особистої зацікавленості, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, незаконно проник до приміщення гаражу, звідки викрав автомобільний радіатор води № 63054, вартістю 330 гривень, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 330 гривень.

Умисні дії ОСОБА_4 , які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у інше приміщення, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю і суду показав, що 30 вересня 2019 року приблизно о 17 годині він разом із своїм знайомим ОСОБА_9 перебував в приміщенні кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , під час їх сумісного відпочинку ОСОБА_5 відлучився, залишивши свою сумку на стільці. Він переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає рукою дістав з вищевказаної чоловічої сумки грошові кошти в сумі 850 гривень, залишивши місце скоєння злочину з викраденими грошима, які в подальшому витратив на особисті потреби. Крім того, 03 жовтня 2019 року приблизно о 20 годині він перебував у своєї знайомої ОСОБА_6 у будинку АДРЕСА_2 , де вони спілкувалися, далі ОСОБА_6 вийшла з кімнати зали, а він, скориставшись відсутністю потерпілої, відкрив двері шафи та з чайника взяв грошові кошти у розмірі 600 гривень, трьома купюрами номіналом 200 гривень, після чого сховав їх в кишені вдягнутих на ньому джинсів, після чого з викраденими грошовими коштами залишив будинок потерпілої, грошові кошти в подальшому витратив на особисті потреби. Далі, 09 жовтня 2019 року приблизно о 20 годині, він знаходився на вул. Полігонній, біля будинку № 20 у м. Дніпрі, де побачив ворота гаражного приміщення з пошкодженим навісним замком, тоді у нього виник умисел на викрадення майна, яке знаходилося у гаражі. З цією метою він, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до приміщення гаражу, звідки викрав автомобільний радіатор води та зник з місця вчинення злочину. В подальшому викрадений радіатор продав, гроші витратив на особисті потреби. При цьому, ОСОБА_4 не оспорював ні обставини скоєння ним правопорушень, що інкримінуються, ні вартість викраденого майна, ні вину. В скоєному щиро розкаявся, просив суворо не карати і призначити мінімальне покарання.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованих ОСОБА_4 діянь і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, які вчинені обвинуваченим дійсно мали місце, вони містять склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України і ОСОБА_4 винний у їх вчиненні, так як він, умисними діями, вчинив таємне, повторне викрадення чужого майна (крадіжку), а також таємне повторне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням у інше приміщення, тому він підлягає покаранню за вчинення цих кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, які відповідно до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості злочинів та тяжкого відповідно, санкції яких передбачають покарання у виді позбавлення волі.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, неодружений, за місцем реєстрації та проживання характеризується із позитивної сторони, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває.

Разом із цим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, в тому числі, за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став і знов вчинив умисний тяжкий корисливий злочин в період відбування покарання за попереднім вироком суду.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття у скоєному.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.

При призначенні покарання, суд, насамперед виходить із ступеню тяжкості вчинених ОСОБА_4 злочинів та враховує особу обвинуваченого, який неодноразово судимий, в тому числі, і за вчинення умисних корисливих злочинів, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання, приведені вище, і приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових злочинів можливо лише в умовах ізоляції від суспільства, та вважає, що останньому має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкціями ч. ч. 2, 3 ст. 185 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів.

Відповідно до частини 1 статті 70 КК України, при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив декілька кримінальних правопорушень, а тому суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, тобто за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Водночас, під час судового розгляду судом встановлено, що відносно ОСОБА_4 06 грудня 2019 року Дніпровським апеляційним судом постановлено вирок, згідно якого призначено покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ст. 395 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі.

Таким чином, після постановлення вироку Дніпровським апеляційним судом від 06 грудня 2019 року, судом встановлено, що ОСОБА_4 винен ще і у вчиненні зазначених у даному вироку злочинах, вчинених ним до постановлення наведеного вище вироку.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій третій цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього кодексу.

Отже, за наведених вище обставин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання відповідно до правил ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком більш суворим, призначеним за вироком Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року.

Під час досудового розслідування до обвинуваченого ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Отже, призначаючи ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, суд зобов`язаний відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховувати строк попереднього ув`язнення у строк призначеного за вироком суду покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту застосування до нього запобіжного заходу відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року, тобто з 11 жовтня 2019 року.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 необхідно залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_4 витрат по проведенню судової автотоварознавчої експертизи в рамках кримінального провадження № 0002522 за ч. 3 ст. 185 КК України у розмірі 628, 04 (шістсот двадцять вісім) гривень 4 (чотири) копійки, що підтверджується відповідною довідкою про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні, на користь держави.

Долю речових доказів в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:

- автомобільний радіатор води № 63054, який відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10 жовтня 2019 року переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 необхідно залишити останньому, як законному володільцю.

- диск «DVD-R», який зберігається у матеріалах кримінального провадження № 0002522 - зберігати в матеріалах цього провадження.

Цивільні позови у даному кримінальному провадженні не заявлені.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 118, 124, 349, 368, 370- 374, 394 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України і призначити йому покарання

-за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

-за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 років (трьох) позбавлення волі, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком більш суворим покаранням, призначенням за вирком Дніпровського апеляційного суду від 06 грудня 2019 року остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, із відбуванням покарання в кримінально-виконавчій установі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 слід рахувати з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2019 року, тобто з 11 жовтня 2019 року, при цьому, в строк призначеного останньому остаточного покарання зарахувати строк його попереднього ув`язнення.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в умовах Дніпропетровської установи виконання покарань № 4 - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати по проведенню судово- автотоварознавчої експертизи у розмірі 628 (шістсот двадцять вісім) 4 (чотири) копійки на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобільний радіатор води № 63054, який відповідно до постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 10 жовтня 2019 року переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити останньому як законному володільцю.

- диск «DVD-R», який зберігається у матеріалах кримінального провадження № 0002522 - зберігати в матеріалах цього провадження.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.

Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1