ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/404/20 Справа № 932/1989/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, не є опікуном чи піклувальником, зареєстрований у будинку АДРЕСА_1 , фактично мешкає у квартирі АДРЕСА_2 , раніше неодноразово засуджений, останній раз вироком Оболонського районного суду м. Києва від 25.02.2016 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років із конфіскацією майна,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
підозрюваного: ОСОБА_7
захисника: ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою або зменшити розмір застави до 20 розмірів мінімальної заробітної плати, а саме, до 42040, 00 гривень.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник зазначає, що підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, є необґрунтованою та безпідставною. Матеріали кримінального провадження не містять доказів причетності ОСОБА_7 до його вчинення. Існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, слідчим не було доведено.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року задоволено клопотання слідчого СВ ДВП ГУ НП України в Дніпропетровській області ОСОБА_9 та застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 06 години 55 хвилин 14 квітня 2020 року, з визначенням застави у розмірі шістдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто у сумі 126 120 гривень.

Приймаючи зазначене рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Також, слідчий суддя зазначив про наявність ризику у вигляді можливого переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки підозрюваний раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, в тому числі і за незаконне поводженні зі зброєю; має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість; йому інкриміновано вчинення тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 7 років; він не має міцних соціальних зв`язків у вигляді дружини та дітей, офіційно не працевлаштований, не є опікуном чи піклувальником над недієздатними чи непрацездатними особами. Через це, усвідомлюючи тяжкість покарання, і не маючи міцних соціальних зв`язків, ОСОБА_7 може вчинити дії, спрямовані на переховування від органів досудового слідства та суду.

Заслухавши суддю-доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Колегія суддів вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею дотримані, а доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та в судовому засіданні щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді, є безпідставними.
Так, з наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 чт.263 КК України, при цьому обставини, що дають підстави підозрювати його у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Фокс, Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою, до того ж при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування.
Таким чином, доводи захисника щодо відсутності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та підстав тримання його під вартою, не можуть бути прийняті до уваги у зв`язку з вищенаведеним.
Крім того, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість кримінального правопорушення, інкримінованого підозрюваному, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, дані про особу підозрюваного, який раніше неодноразово засуджений за вчинення умисних злочинів, в тому числі і за незаконне поводженні зі зброєю, має не зняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, не одружений, не працевлаштований, а також, наявність, передбачених ст.177 КПК України ризиків, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 .
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, апеляційний суд також дійшов висновку, що вони є обґрунтованими.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке є тяжкими та, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, а отже, усвідомлюючи відповідальність, яка загрожує йому у разі доведеності вини, будучу раніше судимим за аналогічний злочин, не працюючим, не маючим міцних соціальних зв`язків, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно з рішенням ЄСПЛ "Осипенко проти України", тяжкість обвинувачення та необхідність забезпечення виконання процесуальних рішень могло виправдовувати взяття заявника під варту.

Суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що слідчим суддею правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.
Твердження захисника про не доведеність причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушенні, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки оцінка доказів та наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення судом надається при ухваленні вироку.
Всі інші, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи, були об`єктом дослідження судом при застосуванні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 і їм надана належна оцінка.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, не встановлено.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , які б були підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, та не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді Дніпровського
апеляційного суду:

_______________ _____________ ______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4