КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
Іменем України

19 травня 2020 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року, у кримінальному провадженні щодо
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеса, раніше судимого: - 22.09.2015 вироком Приморського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 04.07.2019 по відбуттю строку покарання, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженню за обвинувальним актом відносно ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України та ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Подільського районного суду міста Києва на 21 лютого 2020 року о 15 годині 30 хвилин.

Цією ж ухвалою задоволено клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрано обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» до 17 квітня 2020 року включно кожному.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави обвинуваченим не визначався.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що на даний час є наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, перешкоджати судовому провадженню іншим чином.

Крім того, в ухвалі суду вказується на те, що на даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суд вважає недостатнім, а також з огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , та керуючись правилом ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не визначає обвинуваченим розмір застави у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав щодо кожного обвинуваченого, окремі апеляційні скарги, в яких просить скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

В обґрунтування поданих апеляційних скарг щодо обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , апелянт посилається на те, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу останнім. є не обґрунтованою та такою, що прийнята з грубим порушенням процесуальних норм.

Зокрема, як зазначає апелянт, прокурор звернувся до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу, не додавши до нього жодного документа та обґрунтування такого клопотання, а суд першої інстанції не здійснив ретельної перевірки доводів сторони обвинувачення щодо наявності обґрунтованої підозри, ризиків та неможливості застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Крім того, як звертає увагу апелянт, суд не здійснив ретельної перевірки дотримання уповноваженими органами вимог статей 207-213 КПК України під час затримання, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були затримані без ухвали слідчого судді, та не надав жодної оцінки доводам захисту, зокрема в частині безпідставного затримання, відсутності обґрунтованої підозри та ризиків, обмежившись лише вказівкою на те, що захисник просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу.

Як вважає апелянт, у випадку з обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд формально підійшов до перевірки доводів обвинувачення та захисту, незаконно та безпідставно обрав винятковий запобіжний захід щодо кожного обвинуваченого у виді тримання під вартою.

На думку апелянта, фактично суд став на сторону обвинувачення у визначенні наявності обґрунтованої підозри, наявності ризиків за ст. 177 КПК України та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, які впливають на необхідність продовження тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції.

Як звертає увагу апелянт, суд першої інстанції, не дослідивши жодних доказів на підтвердження ризиків, про наявність яких стверджував прокурор, доказів на підтвердження даних про особи обвинувачених, надав прокурору привілеї у доказуванні наявності ризиків та інших обставин, які суд має врахувати під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, за ознакою його процесуального статусу в кримінальному провадженні та автоматично продовжив строк тримання під вартою, задовольнивши клопотання.

Також захисник зазначає про те, що суд в оскаржуваній ухвалі вказав на наявність ризиків, а саме про переховування від суду, незаконний вплив на потерпілих та свідків та перешкоджання судовому провадженню іншим чином, але водночас, суд не навів жодних доказів на обґрунтування наявності даних ризиків, обмежився лише вказівкою на конкретні обставини справи та особи обвинувачених.

Зокрема, як вказує апелянт, суд не врахував тривалість тримання під вартою та того, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу слабшають і потребують додаткового обґрунтування зі сторони обвинувачення.

Крім того, просить захисник звернути увагу на те, що, не визначаючи розмір застави, суд лише вказав, що керується правилом ч. 4 ст. 183 КПК України, не навівши при цьому обставин та мотивів використання свого права не визначати розмір застави.

Як вважає апелянт, не наведення обґрунтованих мотивів свого рішення про не визначення розміру застави свідчить про відсутність незалежності та безсторонності суду під час постановлення оскаржуваної ухвали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення захисника обвинувачених, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисника обвинувачених, та просив залишити їх без задоволення; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд, за клопотанням учасників судового провадження, має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисника обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року в частині обрання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання вказаного запобіжного заходу, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали в частині, що стосується обрання запобіжного заходу, відсутні.

З огляду на це, посилання захисника обвинувачених в апеляційних скаргах на те, що ухвала суду про обрання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є незаконною та такою, що підлягає скасуванню з наведених в апеляційних скаргах підстав, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Подільського районного суду міста Києва від 17 лютого 2020 року, оскільки суд апеляційної інстанції вважає її законною та обґрунтованою.
При цьому, незважаючи на доводи апеляційних скарг про те, що під час підготовчого судового засідання, суд не здійснив ретельної перевірки доводів прокурора щодо наявності обґрунтованої підозри, ризиків та неможливості застосування до обвинувачених іншого більш м`якого запобіжного заходу та того, що прокурором не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження існування ризиків, на які він посилався у своєму клопотанні, які б давали підстави для застосування до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не наведення судом жодного доказу на обґрунтування наявності ризиків в оскаржуваній ухвалі суду, колегія суддів не може погодитися з тим, що кожен з обвинувачених утримується під вартою без достатніх на то підстав або без вмотивованого рішення суду, з огляду на таке.

У рішеннях Європейського суду з прав людини, в тому числі тих, на які посилається апелянт, зазначається не лише про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя, не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку, а й про те, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даної судової справи, цілком правомірно виходив з того, що дна даний час є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у звязку з чим визнав за необхідне застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених.
Посилання апелянта в поданих скаргах на те, що суд не здійснив ретельної перевірки дотримання уповноваженими органами вимог статей 207-213 КПК України під час затримання, оскільки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були затримані без ухвали слідчого судді, не може бути прийнято до уваги, оскільки, за наявності для того підстав, законність їх затримання під час досудового розслідування повинна перевірятись слідчим суддею, а під час судового розгляду судом, який розглядає кримінальне провадження по суті, а не апеляційним судом, який може переглянути лише саму ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Що ж стосується встановлення розміру застави, то колегія суддів не вбачає підстав ставити під сумнів законність прийнятого судом рішення в цій частині, оскільки, як обґрунтовано зазначено в оскаржуваній ухвалі, з посиланням на п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу кожного із них, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.
У зв`язку з вищенаведеним, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року 2019 року про обрання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 17 квітня 2020 року, залишити без змін, а апеляційні скарги їх захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року, відповідно до якої суд обрав до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» кожному до 17 квітня 2020 року включно, без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________
( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Справа № 11-кп/824/2013/2020

Категорія: ч. 1 ст. 121, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 187 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1