Справа № 991/1879/20
Провадження1-кс/991/1922/20
14 квітня 2020 року м.Київ
В судовому засіданні заявник клопотання підтримав, прохав задовольнити. Пояснення надав аналогічні тексту клопотання.
Детектив у судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Надав письмові пояснення, відповідно до яких підтвердив, що постановою детектива Національного бюро від 06.09.2018 вилучені під час проведення обшуку мобільні телефони визнані речовим доказом. Арешт на них не накладався. В подальшому, 06.12.2019 кримінальне провадження закрито у зв`язку із закінчення строків досудового розслідування. Також детектив просив розгляд клопотання здійснювати без його участі.
Розглянувши клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, вислухавши позицію заявника, слідчий суддя приходить до наступних висновків
06.09.2018 у ході проведення обшуку за вказаною адресою вилучено вищевказані мобільні телефони: Apple iPhone model A1549 та Apple iPhone model A1387.
06.09.2018 постановою детектива Національного антикорупційного бюро України вилучені мобільні телефони визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із вимогами ч. 9 ст. 100 КПК України, питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174цього Кодексу.
Вирішуючи дане клопотання, приходжу до наступного
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Однією із загальних засад кримінального провадження, згідно п. 2 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 9 КПК, є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до дефініції, що міститься у п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.
В той же час, пунктом 5 ч. 1 ст. 3 КПК України визначено, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Таким чином, повноваження та судовий контроль слідчого судді розповсюджуються саме на стадії досудового розслідування, застосування слідчим суддею процесуальних норм у припиненому кримінальному провадженні не допускається.
Отже, і вирішення клопотання про долю речових доказів у кримінальному провадженні, що закрито слідчим, не відноситься до компетенції слідчого судді.
Такий висновок ґрунтується і на положеннях ч. 9 ст. 100 КПК України, яка вказує на вирішення клопотання слідчого про долю речових доказів судом, а не слідчим суддею.
Керуючись ст.ст. 100, 174, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1