Номер провадження: 11-сс/813/460/20
Номер справи місцевого суду: 504/578/20 1-кс/504/272/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000198 від 02 березня 2020 року, за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Комінтернівського районного суду м. Одеси від 03 березня 2020 року було задоволено клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави до 01 год. 55 хв. 01 травня 2020 року.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації.

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що запобіжний захід у виді домашнього арешту цілком зможе запобігти всім ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на які посилалися слідчий та прокурор, зокрема підозрюваний не зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також не зможе впливати на потерпілу.

Захисник зазначила, що слідчий суддя не взяв до уваги, що у ОСОБА_11 наявні міцні соціальні зв`язки, він працює та позитивно характеризується.

Крім того, захисник зазначила, що батько підозрюваного, який є власником житла за адресою: АДРЕСА_1 не заперечує проти перебування у вказаному житлі його сина підозрюваного ОСОБА_8 у випадку застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

До початку судового засідання призначеного на 02 квітня 2020 року від іншого захисника підозрюваного ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_7 також надійшла апеляційна скарга, в якій він просив ухвалу слідчого судді скасувати та змінити його підзахисному запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт звільнивши останнього з під варти негайно.

Захисник ОСОБА_7 вважав, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України є необґрунтованою та не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Крім того захисник наголосив, що сама по собі тяжкість злочину, не може бути єдиною підставою для застосування до ОСОБА_8 найбільш суворого запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_11 , які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти їх задоволення та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження апеляційний суд, керуючись ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_11 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався зазначених вимог КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв обґрунтоване та законне судове рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, а саме в тому, що 01 березня 2020 року, приблизно о 19:00 годині між ОСОБА_8 та його колишньою співмешканкою ОСОБА_12 , під час перебування за місцем її мешкання у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виникла сварка. В ході словесного конфлікту, на ґрунті особистих неприязних стосунків у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 . З метою виконання свого злочинного умислу, ОСОБА_8 , підійшов ззаду до ОСОБА_12 , та обхопивши її шию своєю правою рукою почав душити. У зв`язку із вчиненням потерпілою опору з метою припинення ОСОБА_8 протиправних дій, останній штовхнув ОСОБА_12 , у наслідок чого вона впала на підлогу. У продовження своїх злочинних дій ОСОБА_8 присів на черевну порожнину ОСОБА_12 , обхопив обома руками та почав душити її за шию. ОСОБА_8 будучи впевненим, що виконав усі дії, які вважав необхідними та протиправно заподіяв смерть ОСОБА_12 , з метою приховання злочину кинув її до криниці, розташованої на території вказаного домоволодіння. Разом з тим, ОСОБА_8 злочин, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 до кінця не довів, з причин, які не залежали від його волі, так як ОСОБА_12 залишилася живою.

02 березня 2020 року слідчий Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_11 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_11 підтверджується комплексом зібраних у кримінальному провадженні доказів, а саме:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000198 від 02 березня 2020 року;

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01 березня 2020 року, згідно якого ОСОБА_12 вказала на ОСОБА_13 , як на особу, який вчинив відносно неї протиправні дії;

-протоколом огляду місця події від 01 березня 2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 ;

-протоколом огляду місця події від 01 березня 2020р., під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «HUAWEI nova 3i»;

-протоколом допиту потерпілої ОСОБА_12 від 02.03.2020 року, в якому остання вказала на обставини вчиненого відносно неї злочину ОСОБА_8 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 02.03.2020 року, в якому останній вказав на відомі йому обставини вчиненого ОСОБА_8 злочину;

-довідкою КНП «Лиманська ЦРЛ», згідно якої у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, СГМ, забійна рана тім`яної області, чисельні гематоми, садна шиї та тіла;

-постановою про визнання речовими доказами, а саме: грошових коштів на загальну суму 7316 гривень, пістолета чорного кольору та магазина з набоями у кількості 5 шт., та гільзи у кількості 2 шт., двох паперових пакетів, з надписами змиви з правої руки потерпілої ОСОБА_12 та змиви з лівої руки потерпілої ОСОБА_12 , мобільного телефону марки «HUAWEI nova 3i»;

- іншими доказами у їх сукупності, які зібрані у ході досудового розслідування та долучені до клопотання слідчого.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства", зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_11 за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України. При цьому, доводи захисника ОСОБА_7 про необґрунтованість підозри ОСОБА_11 апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, стороною захисту в апеляційній скарзі не наведено та в ході апеляційного розгляду не встановлено.

В ході апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 не зміг пояснити за якими статтями КК України, на його думку, орган досудового розслідування мав би кваліфікувати протиправні дії ОСОБА_11 .

Зі змісту статей 3 та 27 Конституції України випливає, що кожна людина має невід`ємне право на життя, яке визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Злочин, передбачений ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів та за його вчинення у разі доведеності вини ОСОБА_11 йому може загрожувати реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 років.

Враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі доведеності його вини, апеляційний суд переконаний, що ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду існує і є обґрунтованим.
Вказаний ризик підтверджується і тією обставиною, що одразу ж після вчинення злочину ОСОБА_8 залишив місце події та був затриманий працівниками правоохоронних органів лише через деякий час внаслідок проведення оперативно-розшукових заходів.

Крім того, в ході апеляційного розгляду було встановлено, що у ОСОБА_8 відсутня сім`я та утриманці, що ставить під сумнів доводи сторони захисту про наявність у останнього міцних соціальних зв`язків.

Твердження захисника ОСОБА_15 про те, що його підзахисний вперше притягається до кримінальної відповідальності є голослівними та спростовуються довідкою №84-02032020/51024 ОСК ГУНП України в Одеській області, відповідно до якої ОСОБА_8 02 грудня 2012 року був засуджений Комінтернівським районним судом Одеської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, і на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного порання з випробуванням строком на 1 рік (а.п.32).

Та обставина, що ОСОБА_8 працевлаштований моряком жодним чином не нівелює ризик його переховування від органу досудового розслідування, а навпаки, дає підстави вважати, що останній з метою уникнути кримінального переслідування може здійснювати спроби піти в рейс та залишити територію України на невизначений період часу.

Крім того, характер та обставини вчиненого злочину, який інкримінується ОСОБА_11 , свідчать про реальність ризику того, що у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу, з метою схилити її до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів а ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1) та 3) ч.1 ст.177 КПК України та не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 .

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1) ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки злочини, який інкримінується підозрюваному був вчинений із застосуванням фізичного насильства до потерпілої ОСОБА_12 .

Відповідно до положень п.1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області від 03 березня 2020 року, було задоволено клопотання слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 та до ОСОБА_11 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4