Справа № 214/3491/20
1-кс/214/349/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю потерпілої ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі справу за скаргою потерпілої ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Потерпіла ОСОБА_3 , подала до суду скаргу, в якій просить: скасувати постанову старшого слідчого СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області (далі за текстом «слідча») від 13.05.2020 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000442 від 10.03.2020 року за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В обґрунтування скарги наводить наступне. 13 травня 2020 року слідчою винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000442 від 10.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вказує, що зазначена постанова вмотивована тим, що особа, стосовно якою нею було подано заяву про скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_4 свою провину у скоєнні зазначеного злочину заперечує, тому у діяннях невстановленої особи відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Вважає, що з такою позицією неможливо погодитись з огляду на наступне. Слідчий не мотивував з урахуванням яких досліджених доказів, їх змісту, ним зроблений висновок про відсутність в діях ОСОБА_4 складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України; не надано належну оцінку висновку експерта № 374 від 10.03.2020 року про наявність у потерпілої сторони легких тілесних ушкоджень; слідчим не були виконані усі необхідні слідчі та процесуальні дії: не проведено огляду місця події, не встановлено інших очевидців факту нанесення тілесних ушкоджень, не проведено слідчого експерименту за участю потерпілого, судового медичного експерта з метою встановлення та з`ясування механізму заподіяння тілесних ушкоджень, не призначено та не проведено додаткової судово-медичної експертизи на вирішення якої необхідно було поставити питання: чи можливе заподіяння тілесних ушкоджень, виявлених у потерпілої згідно висновку експерта від 10.03.2020 року, за обставин, вказаних потерпілою, не проведено окремого слідчого експерименту за участю ОСОБА_3 , не запропоновано відтворити механізм заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень за обставин, наведених під час допиту, не проведено одночасного (перехресного) допиту ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з метою аналізу та безперервного порівняння (співставленні) показань для з`ясування причин розбіжностей у них та спрямування на перевірку отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, не зазначено кого саме було допитано в якості свідків та які вони дали свідчення, не встановлено інших свідків, які могли бачити факт спричинення тілесних ушкоджень. Вказує, що крім того, в постанові про закриття кримінального провадження зазначено, що ОСОБА_4 мешкає разом із потерпілою та членами її родини в квартирі, в якій було скоєно напад на потерпілу. Вказує, що зазначене не відповідає обставинам справи. ОСОБА_4 15.05.2019 року за сумнівних обставин отримав право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Частка у зазначеній квартирі була подарована ОСОБА_4 сином від першого шлюбу її чоловіка без згоди та без відома власника квартири ОСОБА_5 . ОСОБА_4 в зазначеній квартирі не проживає та ніколи не проживав. Вважає, що слідством не встановлено фактичних обставин справи. Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб. Однією із загальних засад кримінального провадження відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 7 КПК України є доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, яка гарантує кожному право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом. Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені. У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту. Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Наполягає, що винесена слідчим постанова всупереч ч. 2 ст. 9 КПК України не може відповідати принципу всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження. Практика ЄСПЛ щодо проведення ефективного офіційного розслідування кримінальних справах є сталою та вказує на те, що згідно з мінімальними критеріями ефективності, які Суд визначив у своїй практиці, таке розслідування має бути незалежним, безстороннім і підлягати громадському контролю, а компетентні органи повинні діяти зі зразковою ретельністю та оперативністю. Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту (див. рішення у справі "ОСОБА_4 проти України", "Мута проти України", "Карабет та інші проти України"). Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Відповідно до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України. Вказує, що в порушення вимог ст. 110 КПК України, слідчим у постанові не наведено жодної очевидної та підтвердженої матеріалами провадження підстави закриття кримінального провадження, а також відсутні посилання на встановлені фактичні обставини, що стали такими підставами. Належної правової оцінки щодо відсутності у діяннях особи складу кримінального правопорушення з відповідним аналізом усіх елементів складу злочину та мотивацією з посиланням на докази, зібраними в ході досудового розслідування, у постанові слідчого не наведено, не проведені інші слідчі (розшукові) дії, спрямовані на всебічне, повне й неупереджене дослідження всіх обставин кримінального провадження. Наполягає, що посилання виключно на слова особи, відносно якої нею подано заяву про скоєння кримінального правопорушення не є підставою для закриття кримінального провадження.

У судовому потерпіла скаргу підтримала повністю та підтвердила її зміст.
Слідча у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду скарги була належно повідомлена. Тому скарга, відповідно до вимог ч.3 ст. 307 КПК України, розглянута за відсутності слідчої.

У судовому засіданні досліджені наступні докази: постанова (а.с.4), висновок спеціаліста (а.с.5, 6), довідка (а.с.7).

Вислухавши потерпілу, дослідивши матеріали справи, суд вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 26 ч.3 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені на його розгляд сторонами.

Відповідно до ст.307 КПК ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого.
Як передбачено ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом: сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 10 березня 2020 року до ЄРДР були внесені відомості про кримінальне правопорушення за № 0000442, та розпочато досудове розслідування, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.
Постановою слідчого від 13 травня 2020 року дане кримінальне провадження закрито за відсутністю в діях невстановленої особи кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України.

Згідно ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови, яка складається, зокрема, з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу. Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Як передбачено ст.284 ч.1 п.2 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.
Як встановлено у судовому засіданні, при прийнятті рішення про закриття кримінального провадження, слідча, як на підставу закриття кримінального правопорушення, зазначила відсутність в діях невстановленої особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 ч.1 КК України. При цьому слідча в постанові вказує, що невстановлена особа завдала тілесні ушкодження ОСОБА_3 . Також зазначає, що під час допиту потерпіла зазначила, що тілесні ушкодження їй завдав ОСОБА_6 . Крім того, слідча вказала, що останній свою провину заперечує.

В постанові слідча також вказала, що не встановлені очевидці злочину.

При винесенні постанови, як це вбачається з її змісту, слідча не надала оцінки показанням потерпілої.

Тому висновки слідчої, викладені нею в постанові про закриття кримінального провадження, є необґрунтованими, а відтак, винесена нею постанова підлягає скасуванню.

Суд також бере до уваги, що слідча не надала суду доказів того, що оскаржувана постанова є обґрунтованою та не спростувала доводів потерпілої.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 22, 110, 284, 303, 307 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу потерпілої ОСОБА_3 на постанову про закриття кримінального провадження задовольнити.

Постанову старшої слідчої СВ Саксаганського ВП КВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 від 13 травня 2020 року про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0000442 від 10 березня 2020 року- скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1