У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 листопада 2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,
захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 листопада 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою задовольнити його клопотання та застосувати до засудженого ОСОБА_5 умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 вказує на те, що висновки суду про відмову у задоволенні клопотання є необґрунтованими, оскільки із 11 накладених на ОСОБА_5 стягнень, 10 були накладені у період проведення досудового розслідування і судового розгляду, під час перебування останнього у СІЗО № 1 м. Володимир Російської Федерації, 5 були накладені з 05.12.2014 р. по 12.12.2014 р. (за 5 днів 2014 року) та ще 5 у період з 03.04.2015 р. по 26.08.2015 р. (за 6 місяців 2015 року). Крім того, всі 10 стягнень були повністю погашені.
Крім того, суд першої інстанції не врахував щирого каяття ОСОБА_5 та його активного сприяння у розкритті злочину, а також того, що останній визнав свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію.
Звертає увагу на те, що Вознесенською виправною колонією № 72 в Миколаївській області надана посередня характеристика на засудженого ОСОБА_5 , натомість характеристика Федеральної казенної установи «Виправна колонія № 6» у Володимирській області є позитивною та містить дані про його працевлаштування та заохочення.
Відмічає, що ОСОБА_5 у період з 15.02.2018 р. по 05.09.2019 р. відбуваючи покарання періодично перебував у СІЗО № 21 м. Одеси та СІЗО № 22 м. Ізмаїл, де не мав можливості працювати, відповідно до положень Закону України «Про попереднє ув`язнення». За цей період ОСОБА_5 отримав лише одне стягнення, яке повністю погашено у встановленому законом порядку. У Вознесенській ВК № 72 ОСОБА_5 відбуває покарання з 05.09.2019 р. по теперішній час, де йому не було запропоновано жодної роботи, а також, він не має заборгованостей за виконавчими документами, що позбавляє його обов`язку працювати.
За такого, вважає, що вказані обставини та характеристики відображають процес виправлення засудженого і повністю підтверджуються матеріалами провадження та особової справи, а тому, дають підстави для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

24.09.2019 р. до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_5 , про умовно-дострокове звільнення від відбування основного покарання в порядку ст. 81 КК України.
ОСОБА_5 засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Володимира від 23.10.2015 р. за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації до 7 років 6 місяців позбавлення волі із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 04.06.2019 р. вказаний вирок приведений у відповідність із законодавством України, якою постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна, із зарахуванням у строк відбування покарання строку перебування під вартою з 11.10.2014 р. по 22.10.2015 р. (включно) та з 23.10.2015 р. по 10.11.2015 р. (включно), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
Дослідивши матеріали клопотання та особової справи засудженого, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав вважати, що засуджений ОСОБА_5 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а тому клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді, захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За змістом ст. 81 КК України, єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення особи, яка має право за законом при відбутті певної частини покарання, є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 р., умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України, виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Розглядаючи подання про умовно-дострокове звільнення, суд зобов`язаний перевірити сумлінну поведінку та сумлінне ставлення особи за весь період відбування нею покарання, врахувати тяжкість вчиненого злочину та особу засудженого в цілому.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення або відмову в такому, суд повинен його мотивувати.

Вказаних вимог суд першої інстанції дотримався та належним чином мотивував своє рішення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Володимира від 23.10.2015 р. за ч. 3 ст. 30 ч. 5 ст. 228-1 КК Російської Федерації до 7 років 6 місяців позбавлення волі із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеса від 04.06.2019 р. вказаний вирок приведений у відповідність із законодавством України, якою постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України до 7 років 6 місяців позбавлення волі, без конфіскації майна, із зарахуванням у строк відбування покарання строку перебування під вартою з 11.10.2014 р. по 22.10.2015 р. (включно) та з 23.10.2015 р. по 10.11.2015 р. (включно), із розрахунку 1 день попереднього ув`язнення відповідає 2 дням позбавлення волі.
На день розгляду судом першої інстанції клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , останній, із призначених 7 років 6 місяців позбавлення волі, відбув 6 років 1 місяць 20 днів.
Отже, з урахуванням того, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, відбув більше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом, до нього можуть бути застосовані положення ст. 81 КК України.

З характеристики, наданої державною установою «Вознесенська виправна колонія № 72», від 16.10.2019 р., вбачається, що ОСОБА_5 утримується у вказаній установі з 05.09.2019 р., за характером спокійний та врівноважений, намагається дотримуватись правомірних взаємовідносин з персоналом установи, у відношенні до засуджених загалом не конфліктний. Спілкується з обмеженим колом засуджених. В майстерні установи не працевлаштований. Участі у суспільно-корисному житті відділення не приймає. Зауважень не має. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Участі у реалізації програми диференційованого виховною виливу на засуджених до позбавлення волі не приймає. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати у чистоті і порядку, санітарно гігієнічних норм дотримується. Позову за виконавчими листами та за аліментами не має. При цьому, засуджений ОСОБА_5 тільки стає на шлях виправлення, а тому не заслуговує на застосування до нього пільг, передбачених ст. ст. 81, 82 КК України.

Разом з тим, з матеріалів особової справи вбачається, що ОСОБА_5 дев`ять разів заохочувався начальником установи, однак, це відбулось протягом нетривалого проміжку часу, а саме з 14.04.2016 р. по 18.10.2017 р. При цьому, ОСОБА_5 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, за період відбування покарання допустив 11 разів порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, на виробництві працював лише перебуваючи у Виправній колонії № 6 с. Мелехово Російської Федерації.

Крім того, рішенням комісії Державної установи «Вознесенська ВК № 72» від 22.10.2019 р., засудженому ОСОБА_5 відмовлено в застосуванні до нього пільг, передбачених ст. ст. 81, 82 КК України у зв`язку з тим, що він не твердо став на шлях виправлення та не довів свого виправлення.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , належним чином врахував умови, передбачені ст. 81 КК України, для такого звільнення та погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що за період часу відбування покарання засуджений ОСОБА_5 не довів свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, а тому вважає, що підстав для скасування ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 листопада 2019 року, про що просить апелянт, не вбачається.

Викладені апелянтом в апеляційній скарзі обставини в повній мірі перевірені та враховані судом першої інстанції при прийнятті рішення про відмову у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , з такими висновками погоджується і апеляційний суд.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :

ухвалу Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 01 листопада 2019 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_5 ОСОБА_6 , без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді
_____________________ ____________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3