ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/2117/20 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.121 КК України
УХВАЛА
Іменем України
16 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 26.03.2020 щодо ОСОБА_6 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вищевказаною ухвалою продовжено ОСОБА_6 , який обвинувачується, у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.05.2020 включно.

Суд першої інстанції враховував, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст.121 КК України, за вчинення якого, у разі визнання його винуватим, може бути призначене покарання до 10 років позбавлення волі. Крім того, суд першої інстанції зазначає, що нових фактів та обставин про зменшення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, стороною захисту суду не надано.
В апеляційній скарзі захисник проситьскасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження строків запобіжного заходу ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, не вмотивованим. Суд першої інстанції не врахував надані матеріали, які спростовують негативну характеристику ОСОБА_6 , як антисоціального елементу, який не має стійких зв`язків. Захисник також зазначив, що стороною обвинувачення так і не було надано суду достовірних доказів щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК України, висловлюючи лише свої припущення.
Про час, дату і місце апеляційного розгляду учасники судового провадження були повідомлені належним чином, проте їх відсутність не перешкоджає судовому розгляду, який проведений у відповідності до положень ч.4 ст.107 КПК України.
Вислухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів прийшла до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження (т.1 а.с.17-20), прокурор у кримінальному провадженні подав клопотання про необхідність продовження строку тримання під вартою, в той час, як захисник подав заперечення на дане клопотання, в якому просив відмовити у задоволенні прокурора про продовження строку тримання під вартою, просив застосувати запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт (т.1 а.с.21-24). Обвинувачений в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника (т.1 а.с.31-33).
Зі змісту ч.1 ст.183 КПК України випливає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим цього Кодексу.
Як випливає з положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При цьому, п.1 ч.4 ст.183 КПК України наділяє суд правом при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину, за яке може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років і продовжив цей строк до 24.05.2020 включно. ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, неодружений, що об`єктивно свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, як факторів, що унеможливлюють або зменшують певні ризики. Тож ризики, передбачені ст.177 КПК України виправдовують тримання особи під вартою.
Крім того, матеріали кримінального провадження свідчать, що до цього провадження ОСОБА_6 вже неодноразово був судимий, тому аргументи сторони обвинувачення щодо мети зазначеної у ст.177 КПК України повністю підтверджуються.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини («Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України»), згідно якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу, приймаючи до уваги, що висновки суду підтверджуються дослідженими у суду доказами, колегія суддів, приходить до переконання про відсутність підстав для скасування чи зміни судового рішення суду першої інстанції.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 26.03.2020 щодо ОСОБА_6 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Головуючий

Судді