ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/956/20 Справа № 318/542/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , на ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

за участю:

секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:
Ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 січня 2019 року та визначено заставу в сумі 100 350 грн.
Обґрунтовуючи прийняте рішення суд І інстанції встановив, що обвинувачений перебував у розшуку, був затриманий на підставі ухвали суду, а також врахував вагомість наявності доказів в якому обвинувачується ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України, який передбачає покарання до шести років позбавлення волі, Крім цього суд врахував, що ОСОБА_6 раніше судимий, його вік та стан здоров`я не перешкоджає триманню в умовах ізоляції, у обвинуваченого відсутнє постійне джерело доходу, так як він офіційно не працює, у зв`язку з чим суд встановив наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що останній може переховуватися від суду та вчинити інший злочин. Також суд врахувавши тяжкість вчиненого злочину, визначив заставу в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду, яку обґрунтовує тим, що затримання її підзахисного було незаконним, так як ухвала про дозвіл на затримання з метою приводу була постановлена в кримінальному провадженні № 0000025, а в клопотанні орган досудового розслідування просив застосувати цілодобовий домашній арешт, при цьому 09 грудня 2019 року ухвалою слідчого судді було відмовлено у застосуванні запобіжного заходу. В той же час захисник вказує, що 06 грудня 2019 року в кримінальному проваджені № 0000129 під час підготовчого судового засідання до ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без участі потерпілого, тому суд І інстанції не міг вирішувати дане питання, а повинен був перенести судове засідання. Крім того захисник вказує, що суд розглянувши клопотання не встановив чи доводять стороною обвинувачення докази, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали, прокурора, який просив ухвалу залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Так, відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі суд навів докладні мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.
Так, вирішуючи питання про застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу, суд першої інстанції відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість вчинено обвинуваченим злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу ОСОБА_6 , який міцних соціальних зв`язків не має, перебував з 18 січня 2019 року до 20 листопада 2019 року у розшуку, а також, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим, дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження колегія суддів розцінює як необґрунтовані.
Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, міцних соціальних зв`язків не має, переховувався від органів досудового розслідування та суду, ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є реальним.
Доводи захисника про те, що затримання ОСОБА_6 відбулось на підставі ухвали слідчого судді, постановленої в межах іншого кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000025 від 15 січня 2019 року, строки досудового розслідування якого закінчились 18 березня 2019 року, не заслуговують на увагу, оскільки у зв`язку з оголошенням ОСОБА_6 у розшук 14 березня 2019 року з цього кримінального провадження було виділено матеріали в окреме провадження та внесено відомості до ЄРДР за № 0000129.
За таких обставин, за наявності чинного судового рішення, яким надано дозвіл на затримання обвинуваченого, ухваленого в межах іншого провадження, вважати необґрунтованим застосування запобіжного заходу неможливо.
До того ж, матеріалами провадження підтверджується, що після надходження обвинувального акта щодо ОСОБА_6 до суду кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0000025 від 15 січня 2019 року та за № 0000129 від 14 березня 2019 року були об`єднані (а.п. 40).
Твердження захисту про те, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яким безпосередньо після затримання ОСОБА_6 останньому застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою колегія суддів також вважає безпідставними.
З матеріалів провадження вбачається, що судове рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 від 20 листопада 2019 року було скасовано ухвалою Запорізького апеляційного суду від 09 грудня 2019 року виключно з підстав його ухвалення в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000025 від 15 січня 2019 року, яке вже перебувало на розгляді суду.

До того ж, суд зауважує, що ухвалою Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16 січня 2020 року застосований щодо ОСОБА_6 запобіжний захід продовжено.
Доводи захисника про проведення судового засідання без участі потерпілого також не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду про необхідність застосування запобіжного заходу спростувати не можуть.
З огляду на викладене, підстав для застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, як і для задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не вбачає.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 06 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4