Справа № 461/476/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/235/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 ,
на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 07 лютого 2020 року у кримінальному провадженні № 0004022 від 06.09.2016 року

про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

вказаною ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № (ЄРДР № 0004022) про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України повернуто прокурору Львівської місцевої прокуратури № 1 для усунення недоліків.

Ухвала мотивована тим, що при складенні та погодженні наданого на розгляд суду обвинувального акта вимоги закону до цього документа дотримані в повному обсязі не були, оскільки викладені у обвинувальному акті фактичні обставини і формулювання обвинувачення містять посилання на висновки судово-медичних експертиз з визначення ступеня тяжкості отриманих потерпілими тілесних ушкоджень (№ № 1786, 1791, 1792 від 06.09.2016 року), які є в розпорядженні органу досудового розслідування та які ще до початку судового розгляду по суті кримінального провадження розкривають сутність зазначених доказів обвинувачення, що суперечить положенням частин 2, 4 ст. 291 КПК України та у свою чергу свідчить про порушення принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження доказів. Вищевказані обставини невідповідності обвинувального акту, у контексті приписів статей 2, 7, 9, 22 23, 110, 283 КПК України, є порушеннями вимог кримінального процесуального закону, зокрема принципів безсторонності та неупередженості суду, безпосередності дослідження ним під час судового розгляду кримінального провадження по суті доказів сторін, принципів рівноправності та змагальності сторін.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та повернути обвинувальний акт до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга прокурора мотивована тим, що судом в оскаржуваній ухвалі не вказано на невідповідність обвинувального акта стосовно ОСОБА_7 обов`язковим вимогам, встановленим нормами КПК України. При складенні обвинувального акта прокурором не порушено принципів неупередженості суду і безпосередності дослідження доказів, на що вказав суд першої інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора на підтримання апеляційної скарги та заперечення щодо висновків оскаржуваної ухвали, доводи обвинуваченого та його захисника на підтримку висновків оскаржуваної ухвали, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, до місцевого суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0004022 від 06.09.2016 року про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України.

Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Єдиною підставою для прийняття такого рішення є невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України. При цьому повернення обвинувального акта прокурору не має наслідком поновлення досудового розслідування та ухвалення у зв`язку з цим слідчим чи прокурором окремих процесуальних рішень.

Згідно із частиною четвертою статті 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини другої статті 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні визначені у статті 91 КПК України. Так, згідно із частиною першою цієї статті у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (частина друга статті 91 КПК України).

Частиною першою статті 92 КПК України визначено, що Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

За приписами частини першої та другої статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Системний аналіз вказаних положень процесуального закону дозволяє прийти до висновку про те, що на відміну від процесуальних рішень слідчого, прокурора, що оформлюються постановами, і які відповідно до частини п`ятої статті 110 КПК України мають бути вмотивованими, а рішення слідчого судді, відповідно до частини другої статті 110, статті 370 КПК України, до того ж і обґрунтованими, таке важливе процесуальне рішення, як обвинувальний акт відповідно до частини другої статті 291 КПК України не повинно містити ні обґрунтування, ні мотивування. Тобто, серед іншого, в обвинувальному акті лише викладаються фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення (пункт 5 частини другої 2 статті 291 КПК України). Отже, будь-яких обґрунтувань, мотивування на підтвердження викладених в обвинувальному акті обставин, КПК України не передбачає.

Відтак, посилання в обвинувальному акті на будь-які докази з метою доведеності встановлення певних обставин, викладених в обвинувальному акті, слід визнати порушенням засад верховенства права, змагальності та безпосередності дослідження доказів, оскільки таке фактично ставить вже на цій стадії провадження сторону захисту у нерівноправне у зрівнянні зі стороною обвинувачення становище через розкриття сутності доказів стороною обвинувачення до початку судового розгляду кримінального провадження по суті.

Наведене є порушенням і конвенційних гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка підлягає застосуванню на підставі положень частини п`ятої статті 9 КПК України, та підтверджується судовою практикою Європейського суду з прав людини (див. пункт 87 рішенні від 06 вересня 2005 року у справі "Салов проти України" (Заява N 65518/01).

Як убачається з обвинувального акта у даному провадженні, в такому містяться посилання на відповідні висновки проведених у справі експертиз, з метою підтвердження обставин, викладених у цьому акті, та які підтверджують вчинення обвинувачених інкримінованих йому діянь (арк. 2 обвинувального акта, а.с. 3).

Вказане порушення та невідповідність вимогам процесуального законодавства в переданому до суду обвинувальному акті під час підготовчого засідання виправити не вбачається можливим, так само, як і не можливим є те, щоб продовжувати судовий розгляд за таким актом.

За умови встановлення таких обставин, висновок суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору є обґрунтованим та вірним, а постановлена ухвала законною. Доводи апеляційної скарги таких висновків не спростовують.

У зв`язку із цим, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 07 лютого 2020 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0004022 про обвинувачення ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 296, ч. 2 ст. 345 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4