Дата документу 10.12.2019 Справа № 320/5968/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1923/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 320/5968/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.147 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, в режимі відеоконференц зв`язку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 жовтня 2019 року, якою зокрема, термін запобіжного заходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити на строк 60 днів, тобто до 23 грудня 2019 року включно.

Цією ж ухвалою призначено розгляд кримінального провадження в колегіальному складі суду.

Згідно з матеріалами провадження, у провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області знаходиться затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001466 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.147, ч.2 ст.147 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , мотивуючи тим, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та заявлені при обранні запобіжного заходу не зникли та не зменшились. ОСОБА_7 не працює, постійного джерела прибутку не має, обвинувачується у кримінальних правопорушеннях, вчинених після того, як у відношенні ОСОБА_7 був направлений обвинувальний акт у вичинені корисливого злочину, передбаченого ст.190 КК України. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 і ч.2 ст.147 КК України, які у відповідності до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких і особливо тяжких злочинів. Прокурор вважає, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним злочинів та невідворотності покарання за їх вчинення, перебуваючи на волі, з метою ухилення від кримінального покарання буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчинить інше кримінальне правопорушення. На думку прокурора, застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Обвинувачений ОСОБА_7 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 заперечували щодо продовження терміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено ризики та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

За наслідками розгляду клопотань було прийнято рішення про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою. Судом зазначено, що прокурором доведено недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним вище. Наявні наведені ризики є дійсними та тривають, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який. Обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується обвинуваченому, зокрема, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховуючи вищевикладене, а також те, що стороною захисту не спростовано наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 посилається на невідповідність рішення суду вимогам ст.315 КПК України. Вважає, що судом не взято до уваги та не досліджено наявність обставин, передбачених ст.177 КПК України, оскільки прокурором не надано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, якими він обґрунтовує необхідність тримання особи під вартою. Вважає, що суд дійшов невірного висновку щодо неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу. Судом не зазначено чому він відкидає можливість застосування такого запобіжного заходу як домашній арешт. В ухвалі суду вказано, що в судовому засіданні приймав участь прокурор ОСОБА_9 , хоча приймав участь інший прокурор ОСОБА_10 .

На підставі викладеного просить скасувати ухвалу суду від 25.10.2019 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, обрати обвинуваченому ОСОБА_7 інший більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, просили ухвалу суду скасувати і змінити запобіжний захід; прокурора, яка, заперечувала проти доводів апеляційної скарги; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з вимогами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження 25 жовтня 2019 року в судовому засіданні судом першої інстанції, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Також апеляційний суд вважає, що суд правильно встановив наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_7 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.147 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а отже з метою уникнення відповідальності за вчинені ним злочини ОСОБА_7 може переховуватися від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому злочинів, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, про те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, та захисником в судовому засіданні апеляційного суду не доведені.

Наявність тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце реєстрації, де проживає сам та члени його родини, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, апеляційний суд вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Інші доводи, на які посилається у своїй апеляційній скарзі захисник, не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу апеляційний суд не вбачає з огляду на викладені мотиви.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду, не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною, обґрунтованою, вмотивованою і такою, що не підлягає скасуванню, а отже, в задоволенні вимог апеляційних скарг захисника слід відмовити.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 жовтня 2019 року, якою зокрема, термін запобіжного заходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою, продовжити на строк 60 днів, тобто до 23 грудня 2019 року включно, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4