н/п 1-кп/490/147/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 лютого 2020 року м. Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування обставин кримінального провадження № 0000099, за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилів-Подільський, Вінницької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, в силу ст. 89 КК України, раніше не судимого, одруженого, маючого на утрмианні малолітню дитину - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за контрактом, який перебуває на посаді командира гранатометного відділення взводу вогневої підтримки батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "молодший сержант"

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.
З участю сторін кримінального провадження:
сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_5 ;
сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

16.03.2016 року ОСОБА_3 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.05.2016р. № 103, солдата ОСОБА_3 , зараховано до списків особового складу військової частини, посатвлено на всі види забезпечення та призначено на посаду старшого гранатометника відділення гранатометного взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2017р. № 33-РС, матроса ОСОБА_3 , призначено на посаду командира гранатометного відділення взводу вогневої підтримки батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Згідно зі ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінченя воєнних дій. Також, у ст. 1 Закону України "Про оборону України" надається визначення терміну особливий період як періоду, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу "Про часткову мобілізацію" №303/2014 від 17.03.2014р. на території України почав діяти особливий період, який тривав на момент вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з п.п. 1,3 ч.3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_3 достеменно було відомо, і до часу не з`явлення вчасно на службу до військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.
Проходячи військову службу, мтарос ОСОБА_3 , відповідно до о вимог ст.ст. 17,65,68 Конституції України, ст.ст. 9,11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватись вимог статутів Збройних Сил України.
Будучи військовослужбовцем, матрос ОСОБА_3 , був зобов`язаний дотримуватися вимог ст.ст. 9,11,14,16,37,40,216,221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Про порядок проходження військової служби матросу ОСОБА_3 , достеменно було відомо, і до часу не з`явлення вчасно на службу до військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання. Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, матрос ОСОБА_3 , вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.
27.11.2017р. о 08 год. 00 хв., матрос ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без поважних на те причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, не з`явився вчасно на військову службу до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.
26.11.2018р. о 08 год. 00 хв. хв. матрос ОСОБА_3 добровільно з`явився до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та того ж дня приступив до виконання своїх службових обов`язків.
Таким чином, матрос ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
Відповідно до ч 3 ст. 349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин з метою ухилитися від військової служби за вище викладених обставин, і дав показання про те, що у зазначений в обвинуваченні період він вчасно нез`явився до військової частини та перебував за місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 . У вчиненому щиро кається. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем (крім строкої служби) вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України.
При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який характеризується за місцем проходження військової служби та місцем проживання позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, має на утриманні малолітню дитину. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховує щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.407 КК України, оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Одночасно, зважаючи на наявність кілької обставин, що пом`якшують покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст. 75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.п. 1, 2, ч.1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався. Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1