Провадження №1-кс/369/3130/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2019 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі прокурора ОСОБА_3 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши клопотання слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003533 від 29.07.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 , -
ВСТАНОВИВ:
Слідчий СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області лейтенант поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_7 , звернувся до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_4 .
Слідчий свої вимоги мотивує тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 29.07.2019, близько 02 години 00 хвилин (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 .
Реалізуючи свій злочиний намір, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, 29.07.2019, близько 02 години 00 хвилин ОСОБА_4 маючи прямий умисел та мету незаконного заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч волі власника автомобіля, марки «ВАЗ моделі 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, його діяльність залишається непоміченою та поблизу нікого не має, відкрив дверцята вказаного автомобіля та проник в середину даного авто, після чого, привівши в дію двигун автомобіля та, керуючи ним, поїхав з місця події, тим самим незаконно ним заволодів.
30.07.2019 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, 31.07.2019 останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України, а саме в незаконному заволодінні транспортним засобом.
Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 , протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події від 30.07.2019, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протокол затримання особи, підозрюваної у чиненні злочину, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , протокол допиту свідка ОСОБА_11 , повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, та іншими матеріалами в своїй сукупності.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
В даному випадку ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
- переховуватися від органу досудового розслідування та суду,
- незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні,
- вчинити інше кримінальне правопорушення.
Реальним є ризик того, що підозрюваний переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду, та незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, оскільки у разі визнання його винним у вчиненні даного злочину, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі до п`яти років.
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).
ОСОБА_4 неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей чи осіб похилого віку, офіційно не працює, тобто є особою, у якої відсутні стійкі соціальні зв`язки.
Враховуючи ці обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, існує реальний ризик залишення ним місця проживання з метою переховуватися від органів досудового розслідування та суду в будь-який час задля уникнення кримінальної відповідальності.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може впливати на свідків, інших осіб у кримінальному провадженні, необхідно зазначити наступне.
Даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний, знаючи про фактичне місце проживання свідків, зможе незаконно впливати на них, так як останньому відомо їх місце проживання. На даний час з останніми проведені не всі необхідні слідчі дії у даному кримінальному провадженні, тому він може впливати на них з метою зміни ними своїх показань або неявки в подальшому у судові засідання.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, необхідно зазначити, що він немає постійного джерела доходів, підозрюється у вчиненні злочину майнового характеру, в подальшому з матою збагачення може вчиняти майнові злочини.
Підставою застосування щодо нього запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.
Тому на підставі вищевказаного слідчий дане клопотання задовольнити та застосувати щодо: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Бабинці, Бородянського району, Київської області, громадянина України, українця, офіційно не працюючого, освіта повна-загальна середня, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання: АДРЕСА_2 .
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком на два місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
-не відлучатися зі свого місця проживання: АДРЕСА_2 , цілодобово.
-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.
-утримуватись від спілкування з свідками та потерпілим у цьому кримінальному проваджені.
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просили його задовольнити у повному обсязі.
В судовому засіданні захисник заперечив проти клопотання, пояснив, що його підзахисний не визнає своєї вини, єдиним доказом його провини є свідчення свідка ОСОБА_12 , який є племінником підозрюваного, також був затриманий поліцією разом із підзахисним, відтак його свідчення є сумнівними, оскільки до нього могли застосовуватись заходи примусу у наданні свідчень. Таким чином, вважає підозру необґрунтованої, а клопотання таким що не підлягає задоволенню.
Захисником також заявлено зустрічне клопотання в порядку ст. 206 КПК України щодо незаконності затримання підзахисного, так, підстав застосовувати ст. 208 КПК України не було так як затримання відбулось не безпосередньо після вчинення злочину, також затримання є незаконним, оскільки підзахисний є особою не судимою, до нього за підозрою у вчиненні злочину, передбаченому ч. 1 ст. 289 КПК України, не може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Також захисник просив суд визнати факт катувань підозрюваного, оскільки протягом майже доби підозрюваного тримали у відділенні поліції без доставлення до ІТТ без їжи та належних умов сна.
У судовому засіданні підозрюваний підтримав захисника, підтвердив пояснення захисника щодо фактичних обставин подій, провину у вчиненні злочину не визнав.
Допитаний в судовому засіданні слідчий ОСОБА_6 пояснив, що дійсно не змогли доставити затриману особу вчасно до ІТТ оскільки не було транспорту, однак підозрюваний був забезпечений іжею, водою, пройшов медичний огляд, від здійснення флюорографії відмовився.
Суд, вивчивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку осіб, які брали участь у розгляді справи, приходить до висновку що клопотання слідчого підлягає до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо ОСОБА_4 а є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
- переховуватися від органу досудового розслідування та суду,
- незаконно впливати на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні,
- вчинити інше кримінальне правопорушення.
Реальним є ризик того, що підозрюваний переховуватиметься від органу досудового розслідування та суду, оскільки у разі визнання його винним у вчиненні даного злочину, останньому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк до восьми років.
Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenkov. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Beccievv. Moldova (Бекчиев проти Молдови)).
Оцінюючи ризик переховування підозрюваного з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити наступне: підозрюваний має на утриманні 2 малолітніх дітей, офіційно не працює, одружений, не має постійного джерела доходів. Таким чином ризик переховування наявний, однак ступінь такого ризику є не значною та відповідає запобіжному заходу у вигляді домашнього арешту.
Враховуючи ці обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, існує реальний ризик залишення ним місця проживання з метою переховуватися від органів розслідування та суду в будь-який час задля уникнення кримінальної відповідальності.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може впливати на свідків та потерпілого, інших осіб у кримінальному провадженні, необхідно зазначити наступне.
Даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний, перебуваючи на свободі та знаючи про фактичне місце проживання свідків та потерпілих, зможе незаконно впливати на них, так як останньому відомо їх місце проживання. На даний час з останніми проведені не всі необхідні слідчі дії у даному кримінальному провадженні, тому він може впливати на них з метою зміни ними своїх показань або неявки в подальшому у судові засідання.
Щодо наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення, необхідно зазначити, що такий ризик існує, оскільки раніше підозрюваний вже вчиняв інші злочини, за що притягався до кримінальної відповідальності, що підозрюваний особисто підтвердив в судовому засіданні.
В той же час, суд позбавлений можливості встановити обставину чинності судимостей підозрюваного в силу відсутності належних та допустимих доказів, відтак суд вважає підозрюваного не судимим.
Підставою застосування щодо нього запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину та наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді вважати, що ОСОБА_4 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину середньої тяжкості, за який законом передбачено покарання штрафом від однієї тисячі до однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк від трьох до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк, та може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд, враховуючи положення ст.ст.177,178 КПК України, приходить до переконання про необхідність застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Суд відхиляє доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри, оскільки свідчення свідка ОСОБА_11 підтверджуються у сукупності свідченнями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , протоколом огляду місця події від 30.07.2019 року, поясненнями потерпілого. Підстав не довіряти свідченням ОСОБА_11 у слідчого судді нема, доводи захисника про тиск на свідка ОСОБА_11 з боку слідчих є припущеннями та не підтверджені доказами. Таким чином, сукупність наданих доказів свідчить про обґрунтованість підозри на даному етапі досудового розслідування.
З урахуванням вищевикладеного суд вважає співмірним наявним ризикам, саме запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, при цьому, слідчий суддя вважає цілодобовість домашнього арешту надмірно обтяжливою з урахуванням факту утримання підозрюваним двох малолітніх дітей. Співмірним встановленим ризикам слідчий суддя вважає нічний домашній арешт.
В частині скарги захисника в порядку ст.. 206 КПК України слідчий суддя зауважує наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин.

Відповідно до ч.1 ст. 210 КПК України Уповноважена службова особа зобов`язана доставити затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством.

Відповідно до ст.. 211 КПК України строк затримання особи без ухвали слідчого судді, суду не може перевищувати сімдесяти двох годин з моменту затримання, який визначається згідно з вимогами статті 209 цього Кодексу. Затримана без ухвали слідчого судді, суду особа не пізніше шістдесяти годин з моменту затримання повинна бути звільнена або доставлена до суду для розгляду клопотання про обрання стосовно неї запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3, 4, 5, ст. 206 КПК України Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

В даному випадку слідчим суддею не встановлено порушення вищезазначених приписів, оскільки підозрювана особа була затримання за підозрою у вчиненні злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, затримання особи відбулось безпосередньо після виявлення вкраденого транспортного засобу на підставі свідчень свідків, підозрювана особа протягом 60 годин з моменту затримання доставлена до слідчого суді для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, зволікань у доставлені слідчим суддею не встановлено.

Слідчий суддя відхиляє доводи захисника про затримання не безпосередньо після вчинення злочину у розумінні ст.. 208 КПК України, оскільки КПК України не встановлює часу який можна вважати безпосереднім, відтак, в кожному окремому випадку це є оціночною категорію в залежності від обставин справи. В даному випадку підозрювана особа була затримана через добу після вчинення можливого злочину, безпосередньо після виявлення викраденого майна, на таку особу вказали свідки, яким підозрювана особа намагалась збуте викрадене майно для завершення свого злочинного умислу. За таких обставин слідчий суддя вважає затримання в порядку ст.. 208 КПК України цілком обґрунтованим.

Таким чином, скарга захисника в частині незаконності затримання задоволенню не підлягає.

Також слідчий суддя залишає без уваги клопотання захисника про визнання факту катування шляхом не поміщення до ІТТ підозрюваного, не забезпечення іжею, оскільки встановлення фактів катувань, не пов`язаних з насильством слідчим суддею не передбачено ст. 206 КПК України та іншими нормами КПК України, а описані підозрюваним обставини не свідчать про застосування до нього насильства в розумінні ч. 6 ст. 206 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 181, 193, 194, 196, 197, 309 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Клопотання слідчого задовольнити частково.
Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Бабинці, Бородянського району, Київської області, громадянина України, українця, освіта повна-загальна середня, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання: АДРЕСА_2 , строком на два місяці, а саме до 01.10.2019 року включно.
Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строкам на два місяці обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:
Заборонити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 19 години вечора до 07 години ранку наступного дня.
Зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, котрі будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього.
Не відлучатися за межі Київської області та м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;
Утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками по справі.
Роз`яснити підозрюваному, що у випадку невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Ухвалу щодо застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.
Роз`яснити підозрюваному, що працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.
Скаргу захисника ОСОБА_5 в порядку ст.. 206 КПК України на незаконність затримання ОСОБА_4 в порядку ст.. 208 КПК України залишити без задоволення.
Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1