ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1691/20 Справа № 215/2424/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року, щодо:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олександрія Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, не працюючого, який має на утриманні малолітнього сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:
- 18.03.2015 року Олександрійським міськрайоним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185, ч.1 ст. 277, ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1020 гривень. Ухвалою Олександрійського міськрайоного суду Кіровоградської області від 27.03.2016 року несплачену суму штрафу замінено на покарання у виді 66 годин громадських робіт. Станом на 06.02.2020 покарання невідбуто,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15, ч. 3 ст. 185 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,
захисника ОСОБА_9 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ст.ст.71, 72 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2015 року та остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 дня позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді 4 років 1 дня позбавлення волі з випробуванням на 2 роки, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Цим же вироком засуджено обвинуваченого ОСОБА_10 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, вирок суду відносно якого не оскаржується.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
22.12.2018 року приблизно у період часу з 14 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв. ОСОБА_10 у невстановленому місці зустрівся із раніше йому знайомим ОСОБА_7 .
Приблизно у вказаний час та у невстановленому під час досудового розслідування місці у ОСОБА_10 , виник злочинний прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , майна, що належить ПРАТ «ПІВНГЗК» із приміщення цеху ремонтної площадки №1, секції № 1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» у Тернівському районі м. Кривого Рогу.
З метою реалізації свого раптово виниклого прямого умислу, ОСОБА_7 , запропонував вчинити вказаний злочин ОСОБА_10 , на що останній, розуміючи протиправність запропонованих дій, надав свою добровільну згоду та таким чином вступив у попередній зговір з ОСОБА_7 , при цьому останні домовились між собою, разом прийти до РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» у Тернівському районі м. Кривого Рогу, де вони таємно проникнуть до цеху ремонтної площадки № 1, секції № 1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» та підшукають об`єкти свого злочинного посягання і разом здійснять його крадіжку.
Далі, в цей же день, приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_10 разом з ОСОБА_7 прибули до будівлі секції №1 РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» в Тернівському районі м. Кривого Рогу, у якій знаходиться ремонтна площадка №1, де побачили, що вхід до неї здійснюється через незачинені металеві ворота.
Перебуваючи у вказаний час та місці, ОСОБА_10 , реалізуючи свій зазначений вище прямий умисел, з корисливих мотивів, таємно, переконавшись, що за його та ОСОБА_7 діями ніхто не спостерігає, діючи за попередньою змовою групи осіб з останнім, через незачинені зазначені вище металеві ворота зайшли до вказаної будівлі, таким чином, проникли у інше приміщення, що належить ПРАТ «ПІВНГЗК». Знаходячись у вказаному приміщенні ОСОБА_10 та ОСОБА_7 на підлозі, прямо від входу, побачили металеві помольні шари діаметром 100 мм., які визначили об`єктом свого злочинного посягання. Після цього з метою досягнення спільного, зазначеного вище злочинного прямого умислу ОСОБА_10 зібрав металеві помольні шари діаметром 100 мм. в кількості 4 штуки та склав до заздалегідь заготовленої ним господарчої сумки, загальною вагою 18 кг. В свою чергу ОСОБА_7 зібрав металеві помольні шари діаметром 100 мм. в кількості 6 штук та склав до заздалегідь заготовленої ним господарчої сумки, загальною вагою 30 кг.
Далі, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, зберігаючи викрадене ними майно у господарчих сумках, взявши їх у руки, переконавшись у відсутності свідків та очевидців, вийшли з приміщення ремонтної площадки № 1, секції №1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» та хотіли покинути територію ПРАТ «ПІВНГЗК» в Тернівському районі м. Кривого Рогу, із зазначеним вище майном даного підприємства, та отримати реальну змогу розпорядитись викраденим майном у власних корисних інтересах, однак в цей час, біля секції №1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» були помічені охоронцями ТОВ «Охоронного агентства «БАРС»», які викрили та зупинили злочинні дії ОСОБА_10 та ОСОБА_7 .
Таким чином, ОСОБА_10 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення, до кінця, а саме металевих помольних шарів діаметром 100 мм., в кількості 4 штуки загальною вагою 18 кг., які належать ПРАТ «ПІВНГЗК», але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_10 та ОСОБА_7 були зупинені з викраденим майном охоронцями ТОВ «Охоронного агентства «БАРС»» та не отримали змоги розпорядитись викраденим на власний розсуд.
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 34/12.1/385 від 25.03.2019 року вартість 30 кг. помольних металевих шарів, станом на момент скоєння злочину складає 560,00 гривень, вартість 18 кг. помольних металевих шарів, станом на момент скоєння злочину складає 336,00 гривень.
Таким чином, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 у разі доведення свого злочинного умислу до кінця могли спричинити матеріальну шкоду ПРАТ «ПІВНГЗК» на загальну суму 896,00 гривень.
Ці умисні дії ОСОБА_10 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками незакінченого замаху, тобто вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у інше приміщення, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
22.12.2018 року приблизно у період часу з 14 год. 00 хв. по 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 , у невстановленому місці зустрівся із раніше йому знайомим ОСОБА_10 .
Приблизно у вказаний час та у невстановленому під час досудового розслідування місці у ОСОБА_7 повторно, виник злочинний прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_10 , майна, що належить ПрАТ «ПІВНГЗК» із приміщення цеху ремонтної площадки № 1, секції № 1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» у Тернівському районі м. Кривого Рогу.
З метою реалізації свого раптово виниклого прямого умислу, ОСОБА_7 , запропонував вчинити вказаний злочин ОСОБА_10 , на що останній, розуміючи протиправність запропонованих дій, надав свою добровільну згоду та таким чином вступив у попередній зговір з ОСОБА_7 , при цьому останні домовились між собою, разом прийти до РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» у Тернівському районі м. Кривого Рогу, де вони таємно проникнуть до цеху ремонтної площадки № 1, секції № 1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» та підшукають об`єкти свого злочинного посягання і разом здійснять його крадіжку.
Далі, в цей же день, приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_10 прибули до будівлі секції №1 РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» в Тернівському районі м. Кривого Рогу, у якій знаходиться ремонтна площадка №1, де побачили, що вхід до неї здійснюється через незачинені металеві ворота.
Перебуваючи у вказаний час та місці, ОСОБА_7 , реалізуючи свій зазначений вище прямий умисел, з корисливих мотивів, таємно, переконавшись, що за його та ОСОБА_10 діями ніхто не спостерігає, діючи повторно за попередньою змовою групи осіб з останнім, через незачинені зазначені вище металеві ворота зайшли до вказаної будівлі, таким чином, проникли у інше приміщення, що належить ПРАТ «ПІВНГЗК». Знаходячись у вказаному приміщенні ОСОБА_7 та ОСОБА_10 на підлозі, прямо від входу, побачили металеві помольні шари діаметром 100 мм., які визначили об`єктом свого злочинного посягання. Після цього з метою досягнення спільного, зазначеного вище злочинного прямого умислу ОСОБА_7 зібрав металеві помольні шари діаметром 100 мм. та склав до заздалегідь заготовленої ним господарчої сумки, загальною вагою 30 кг. В свою чергу ОСОБА_10 зібрав металеві помольні шари діаметром 100 мм. та склав до заздалегідь заготовленої ним господарчої сумки, загальною вагою 18 кг.
Далі, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, зберігаючи викрадене ними майно у господарчих сумках, взявши їх у руки, переконавшись у відсутності свідків та очевидців, вийшли з приміщення ремонтної площадки № 1, секції №1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» та хотіли покинути територію ПРАТ «ПІВНГЗК» в Тернівському районі м. Кривого Рогу, із зазначеним вище майном даного підприємства, та отримати реальну змогу розпорядитись викраденим майном у власних корисних інтересах, однак в цей час, біля секції №1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» були помічені охоронцями ТОВ «Охоронного агентства «БАРС»», які викрили та зупинили злочинні дії ОСОБА_7 , та ОСОБА_10 .
Таким чином, ОСОБА_7 не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення таємного викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням в інше приміщення, до кінця, а саме металевих помольних шарів діаметром 100 мм., загальною вагою 48 кг., які належать ПРАТ «ПІВНГЗК», але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_10 були зупинені з викраденим майном охоронцями ТОВ «Охоронного агентства «БАРС»» та не отримали змоги розпорядитись викраденим на власний розсуд.
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 34/12.1/385 від 25.03.2019 року вартість 48 кг. помольних металевих шарів, станом на момент скоєння злочину складає 896,00 гривень.
Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у разі доведення свого злочинного умислу до кінця могли спричинити матеріальну шкоду ПРАТ «ПІВНГЗК» на загальну суму 896,00 гривень.
Ці умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками незакінченого замаху, тобто вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у інше приміщення, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Крім того, 06.01.2019 року, близько о 12 год. 30 хв., ОСОБА_7 знаходився за місцем свого мешкання, а саме у квартирі АДРЕСА_3 .
В цей час та місці у ОСОБА_7 виник прямий злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення, а саме металевих помольних шарів, що належить ПРАТ «ПІВНГЗК», та знаходиться у приміщенні цеху ремонтної площадки № 1, секції № 1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» у Тернівському районі м. Кривого Рогу.
З метою реалізації свого раптово виниклого, зазначеного вище прямого умислу, ОСОБА_7 за місцем свого мешкання підшукав господарську сумку та направився до приміщення зазначеної вище дільниці.
Далі, в цей же день, приблизно о 12 год. 50 хв. ОСОБА_7 , прибув до будівлі секції №1 РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» в Тернівському районі м. Кривого Рогу, у якій знаходиться ремонтна площадка №1, де побачив, що вхід до неї здійснюється через незачинені металеві ворота.
Перебуваючи у вказаний час та місці, ОСОБА_7 , реалізуючи свій зазначений вище прямий умисел, з корисливих мотивів, діючи повторно, таємно, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, через незачинені, зазначені вище металеві ворота зайшов до вказаної будівлі, таким чином, проник у інше приміщення, що належить ПРАТ «ПІВНГЗК». Знаходячись у вказаному приміщенні ОСОБА_7 на підлозі, прямо від входу, побачив металеві помольні шари діаметром 100 мм., які визначив об`єктом свого злочинного посягання. Після цього з метою досягнення свого зазначеного вище злочинного прямого умислу ОСОБА_7 зібрав металеві помольні шари діаметром 100 мм., загальною вагою 35 кілограм та склав їх до заздалегідь заготовленої ним зазначеної вище господарчої сумки.
Далі, ОСОБА_7 , бажаючи довести свій злочинний умисел до кінця, зберігаючи викрадене ним майно у вказаній господарчій сумці, взявши її у руки, переконавшись у відсутності свідків та очевидців, вийшов з приміщення ремонтної площадки № 1, секції №1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» та хотів покинути територію ПРАТ «ПІВНГЗК» в Тернівському районі м. Кривого Рогу, із зазначеним вище майном даного підприємства, та отримати реальну змогу розпорядитись викраденим майном у власних корисних інтересах, однак в цей час, поблизу секції №1, РЗФ-1, ПРАТ «ПІВНГЗК» був помічений охоронцями ТОВ «Охоронного агентства «БАРС»», які викрили та зупинили злочинні дії ОСОБА_7 .
Таким чином, ОСОБА_7 не вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення таємного викрадення чужого майна, вчиненого повторно, поєднаного з проникненням в інше приміщення, до кінця, а саме металевих помольних шарів діаметром 100 мм., загальною вагою 35 кг, які належать ПРАТ «ПІВНГЗК».
Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 34/12.1/312 від 19.03.2019 року вартість 35 кг. помольних металевих шарів, станом на момент скоєння злочину складає 653,33 гривень.
Таким чином, ОСОБА_7 у разі доведення свого злочинного умислу до кінця міг спричинити матеріальну шкоду ПРАТ «ПІВНГЗК» на загальну суму 653,33 гривень.
Ці умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, за ознаками незакінченого замаху, тобто вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, якщо особа з причин, що не залежали від її волі, не вчинила усіх дій які вважала необхідними для доведення злочину до кінця.
Не погоджуючись з вказаним вироком, перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2015 року у виді штрафу, яке ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2016 року замінено на 66 годин громадських робіт, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України перерахувати громадські роботи на позбавлення волі, виходячи із співвідношення 1 дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 день.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що суд першої інстанції застосував закон, що не підлягав застосуванню, що потягло безпідставне звільнення засудженого від призначеного покарання. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що за попереднім вироком ОСОБА_7 відбував покарання реально, а тому застосування ст. 75 КК України суперечить вимогам ст. 71 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_10 , представник потерпілого ОСОБА_11 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду, про поважні причини свого неприбуття не повідомили, у зв`язку з чим, з урахуванням думки учасників кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу за їх відсутності, відповідно до вимог ст.405 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу сторони обвинувачення, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Як вбачається з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_7 було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.
При цьому, суд першої інстанції дотримався вимог змісту ч. 3 ст. 349 КПК України, допитав обвинувачених, і за згодою всіх учасників процесу визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оскаржувались, у тому числі і тих фактичних обставин, які зазначені в обвинувальному акті.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувалися і стосовно яких, відповідно до вимог ч. 1 ст. 349 КПК України докази не досліджувались.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Між тим, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
Вирішуючи питання про обрання ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, суд першої інстанції, як видно з вироку, врахував загальні засади призначення покарання характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючої покарання обставини щирого каяття, відсутність обтяжуючих покарання обставин, і, враховуючи, що ОСОБА_7 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період відбування покарання, встановленого вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2015 року, дійшов правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 остаточного покарання із застосуванням положень ст. 71 КК України.
Однак, при цьому суд першої інстанції допустився помилки і прийняв рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, залишивши поза увагою вимоги ч. 3 ст. 374 КПК України та роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року Про практику призначення судами кримінального покарання ( з послідуючими змінами), згідно яких висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку, і в разі, коли особа засуджується до покарання, що належить відбувати реально, а за іншим вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення часткового чи повного складання призначених покарань не допускається.
Застосувавши щодо обвинуваченого ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання, суд першої інстанції врахував лише особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував і не перебуває, раніше судимий, за місцем мешкання характеризується посередньо, має на утриманні малолітнього сина, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не є особою з інвалідністю, а також досудову доповідь органу пробації про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, і цілком проігнорував ту обставину, що ОСОБА_7 умисно ухилявся від призначеного вироком суду покарання, не відбувши 66 годин громадських робіт.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2015 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 277, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 1020 гривень. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2016 року несплачену суму штрафу замінено на покарання у виді 66 годин громадських робіт, тобто, на покарання, яке належить відбувати реально.
Призначивши ОСОБА_7 за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання, і одночасно звільнивши його від відбуття призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд першої інстанції, фактично, звільнив ОСОБА_7 і від відбуття реального заходу примусу громадських робіт, втрутившись у вирок Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2015 року, котрий набрав законної сили, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, що є недопустимим.
За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням не може вважатися законним та обґрунтованим і, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, про що правомірно наголошується прокурором в апеляційній скарзі, з ухваленням нового вироку апеляційним судом.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, і враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність на його утриманні малолітнього сина, суму матеріальної шкоди, яку міг спричинити ОСОБА_7 , наявність обставини, що пом`якшує покарання щире розкаяння, відсутність обтяжуючих покарання обставин, і вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та остаточне покарання - за сукупністю вироків, у відповідності з положеннями ст. 71 КК України.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги прокурора частково обґрунтованими та приходить до висновку про необхідність її часткового задоволення та скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку у відповідності з вимогами ст. 420 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 - задовольнити частково.
Вирок Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 березня 2020 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України, в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18.03.2015 року у виді штрафу, яке ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.03.2016 року замінено на 66 годин громадських робіт, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України перерахувати громадські роботи на позбавлення волі, виходячи із співвідношення одному дню позбавлення волі відповідає вісім годин громадських робіт, та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_7 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 день.
Строк відбуття покарання відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.
В іншій частині вирок суду залишити без змін.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: