Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/309/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2020 року. м. Кропивницький
Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
переглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою адвоката в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2020 року, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівка Братського району Миколаївської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, безробітного, одруженого, із двома малолітніми дітьми на утриманні, такого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимого:

-28.03.2001 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 141, ст. ст. 42, 44 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, на підставі ст. 45 КК України звільнений від відбування покарання, встановлено іспитовий строк тривалістю три роки;

-02.03.2006 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 296, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців,

-31.08.2009 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 296 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки вісім місяців,

-25.07.2012 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;

-02.02.2015 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області закрито провадження за ст. 125 ч. 1 КК України, на підставі ст. 284 ч. 1 п. 7 КПК України;

-12.03.2018 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області кримінальне провадження за ч. 1 ст. 125 КК України закрито, у зв`язку з відмовою від обвинувачення;

-18.07.2018 року вироком Новомиргородського районного суду Кіровоградської області за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки,

визнано винуватим та засуджено до покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк два роки; на підставі положень ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання покарання за попереднім вироком, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Ухвалено стягнути на користь держави процесуальні витрати у розмірі триста чотирнадцять гривень 00 копійок.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнаний винуватим за вчинення: таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_8 , 08 жовтня 2019 року, приблизно о 09 годині 30 хвилин, перебував в господарчому приміщенні на подвір`ї домоволодіння, розташованому по АДРЕСА_1 , де вживав разом з власником домоволодіння ОСОБА_9 алкогольні напої.

Перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, ОСОБА_9 зайшов до житлового будинку, залишивши ОСОБА_8 одного.

Тоді ж у ОСОБА_8 виник умисел, направлений на таємне викрадення майна, яке належить ОСОБА_9 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення майна, ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих спонукань, скориставшись тим, що господар домоволодіння ОСОБА_9 не бачить його протиправних дій, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх не спостерігає, перебуваючи в господарчому приміщенні, таємно та протиправно, шляхом вільного доступу викрав гарбузове насіння, вагою 13,9 кг. вартістю відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №4160/19-27 від 29.10.2019 року 695 грн. 00 коп. та з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

У подальшому ОСОБА_8 викраденим скористався на власний розсуд, спричинивши своїми злочинними діями потерпілому ОСОБА_9 майнового збитку на суму 695 грн. 00 коп.

В апеляційній скарзі адвокат обвинуваченого просить змінити вирок суду першої інстанції, призначити обвинуваченому покарання у даному кримінальному провадженні у виді штрафу, в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

Свої вимоги мотивує наступним.

Судом першої інстанції, при призначенні обвинуваченому покарання, враховано ряд обставин, які пом`якшують покарання, проте, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання за вчинений злочину виді позбавлення волі, а остаточне покарання визначив приєднавши частково покарання за попереднім вироком, на підставі ст. 71 КК України.

Судом не досить враховано обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому.

Визначене обвинуваченому покарання сторона захисту вважає занадто суворим.

Просить врахувати такі обставини, як: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, наявність у ОСОБА_8 постійного місця проживання, роботи і сім`ї, відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, наявність на утриманні двох малолітніх дітей, один з яких є інвалідом, потребує піклування, додаткового догляду, систематичного лікування, відсутність претензій будь-якого характеру з боку потерпілого, критичне ставлення до вчиненого.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката обвинуваченого, який підтримав подану в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, за мотивів, викладених у ній, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, зокрема, вивчивши дані про особу обвинуваченого, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, підтверджені зібраними доказами, що містяться у матеріалах провадження, і в порядку апеляційного оскарження не заперечуються.

Кваліфікація дій обвинуваченого сторонами кримінального провадження не оспорюється.

Відтак, колегія суддів вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), а кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України правильною.
Сторона захисту висловлює позицію відносно необхідності призначення обвинуваченому менш суворого покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У відповідності до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», - відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався принципів призначення покарання, вимог закону, в тому числі, згідно із вимогами ст. 65 КК України, врахував всі передбачені даною нормою закону України про кримінальну відповідальність обставини, як: тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив середньої тяжкості кримінальне правопорушення, правопорушення корисливе та умисне; тяжких наслідків не настало.

ОСОБА_8 визнав повністю вину у вчиненні злочинів, розкаявся.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, визнано щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, враховується також, що ОСОБА_8 по місцю проживання характеризується негативно, проживає із співмешканкою ОСОБА_10 , двома дітьми (один із яких інвалід ІІ групи), безробітний, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря психіатра не перебуває (аркуш провадження 110, 112-113).

Із врахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, у виді позбавлення волі, із реальним його відбуванням у відповідних установах.

Призначене покарання у конкретному випадку, за встановлених обставин злочину, обставин, передбачених ст. 65 КК Украйни, не є надмірним за видом та розміром, є достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, відповідає принципам призначення покарання, й відповідає меті покарання.

Підстав для пом`якшення покарання ОСОБА_8 не убачається.

Слід зауважити, обвинувачений ОСОБА_8 багаторазово судимий, в тому числі за вчинення умисних, корисливих злочинів, нове кримінальне правопорушення вчинив під час іспитового строку.

По місцю проживання незадовільно характеризований як особа, яка вживає спиртні напої.

Слід зауважити, що злочин вчинено в стані алкогольного сп`яніння.

Також, як убачається зі змісту досудової доповіді органу пробації, ОСОБА_8 становить середній ризик небезпеки для суспільства та для окремих осіб; ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення є високим; виправлення обвинуваченого без обмеження або позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства, й лише у винятковому випадку (аркуш провадження 26).

Зважаючи на зазначені вище обставини, є підстави вважати про схильність ОСОБА_8 до неправомірної, асоціальної поведінки.

Тобто, враховуючи особу обвинуваченого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, умови його життя, колегія суддів вважає справедливим покарання, призначене судом першої інстанції.

Відтак, доводи апеляційної скарги сторони захисту свого підтвердження не знайшли.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін як законний.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 15 січня 2020 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4