Справа № 487/5905/19
Провадження № 1-кс/487/295/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2020 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000210 від 14.05.2019,-

ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000210 від 14.05.2019 року.

В обґрунтування скарги зазначила, що СУ ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000210 від 14.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 372 КК України, по факту притягнення завідомо невинної особи до кримінальної відповідальності особами Одеської місцевої прокуратури №3. При розслідуванні даного кримінального провадження, постановою слідчого від 24.12.2019 року, ОСОБА_3 було відмовлено в визнанні її потерпілою в даному кримінальному провадженні у зв`язку із відсутністю в матеріалах провадження даних стосовно завдання їй будь-якої шкоди. Таким чином, вважає, що вказана постанова підлягає скасуванню оскільки суперечить вимогам чинного законодавства та обмежує її у процесуальних правах.

До судового засідання ОСОБА_3 не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, вимоги викладені в скарзі підтримує, наполягає на її задоволенні.

До судового засідання слідчий Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 , не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в задоволенні скарги просила відмовити. Крім того, надала до суду матеріали кримінального провадження №0000210 від 14.05.2019 року, розпочатого за повідомленням ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 372 КК України.

У порядку ч.3 ст. 306 КПК України, скаргу було розглянуто за відсутності представника суб`єкта оскарження.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Із матеріалів скарги вбачається, що СУ ТУ ДБР розташованого в м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000210 від 14.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 372 КК України, по факту притягнення завідомо невинної особи до кримінальної відповідальності особами Одеської місцевої прокуратури №3 та СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області.

24.12.2019 року слідчим Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000210 від 14.05.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 372 КК України у зв`язку із відсутністю відомостей про завдання шкоди.

Під час винесення постанови, слідчий, виходив з того, що відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Разом з тим, обставини, викладені у заяві ОСОБА_3 , не містять очевидних та достатніх підстав вважати, що кримінальним правопорушенням їй завдано моральної, чи матеріальної шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди; права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого; потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення; за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

З огляду на зазначену процесуальну норму, слідчий у випадку відмови у визнанні потерпілим, виносить вмотивовано постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у п.67 рішення від 4 квітня 2006 року у справі "Шевченко проти України", розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть детально вивчені, а висновки не будуть обґрунтовані.

Дослідивши постанову про відмову у визнанні потерпілим від 24.12.2019 року на предмет її обґрунтованості, слідчий суддя приходить до висновку, що окрім посилання на положення ст.55 КПК України, слідчим зроблено загальне посилання на відсутність у матеріалах провадження даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 було завдано шкоди, однак на підтвердження такого свого висновку не навів та не послався, які саме матеріали досудового розслідування дають підстави прийти до такого висновку, які слідчі дії були ним проведені, та у сукупності свідчать про те, що ОСОБА_3 не було завдано шкоди. Крім того, в своєму клопотанні про залучення у якості потерпілого ОСОБА_3 зазначає, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення працівниками Одеської місцевої прокуратури №3 їй було завдано майнової шкоди у розмірі 220000,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 100000,00 грн. У постанові про відмову у визнанні потерпілим слідчим не надано оцінку вказаним обтавинам.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_3 щодо скасування постанови слідчого.

Приймаючи до уваги вищевикладене скарга ОСОБА_3 про скасування постанови слідчого від 24.12.2019 року про відмову у визнані потерпілим у кримінальному провадженні №0000210 від 14.05.2019 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 376 КПК України,-

УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову слідчого Першого слідчого відділу Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 24.12.2019 року про відмову у визнані потерпілою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000210 від 14.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 372 КК України скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1