Житомирський апеляційний суд
Справа №274/1132/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд
в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2020 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до двох місяців з дня постановлення ухвали щодо

ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтава,

Проживаючого: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.263, ч ст.189, ч.2ст.146 КК України

у кримінальному провадженні №0000320 від 06.12.2018,

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2020 року, якою йому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на два місяці.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 зазначає, що оскаржувана ухвала винесена у неробочий час, упередженим судом, не у спосіб та не у порядку, що визначений законом.

Зазначає, що у судовому засіданні приймав участь неуповноважений на те прокурор, який не був ні під час досудового розслідування, ні під час судового провадження, не зазначений в обвинувальному акті. Постанову, яка була надана прокурором на підтвердження своїх повноважень, вважає незаконною. Вищенаведене свідчить про порушення норм ст.37 КПК України.

Вказує, що оскаржуване рішення прийнято з істотним порушенням вимог процесуального закону, фактично за відсутності захисника, оскільки захисник ОСОБА_9 , який був призначений Регіональним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Житомирській області, жодного разу не прибув на конфіденційне побачення, не узгодив правову позицію захисту.

Стверджує, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст.ст.370, 372 КПК України, оскільки судом було розглянуто одночасно клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Окремо клопотанню про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 в нарадчій кімнаті судом не надано оцінки, винесено одне рішення за декілька клопотань.

Також судом не було надано оцінки наявним ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Зазначає, що судом незаконно визначено строк тримання під вартою тривалістю два місяці, оскільки це суперечить положенням ч.1 ст.197 КПК України, де зазначено, що строк тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Зазначає, що твердження суду про наявність такого ризику, як вплив на потерпілу, є безпідставним, оскільки потерпіла надала усі свої показання, а тому ризик впливати на неї зменшився. Твердження щодо можливості вчинення інших кримінальних правопорушень, також є безпідставним, оскільки жодних доказів тому немає. Факт того, що він раніше судимий, не може бути підставою для тривалого строку тримання під вартою.

Звертає увагу, що оскільки судове рішення винесене всупереч та не в порядку, визначеному законом, унаслідок неповноти судового розгляду, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що є безумовною підставою для скасування вказаного рішення.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2020 року продовжено ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місця з дня постановлення ухвали.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що станом на 17.01.20 ризики , які слугували підставою для обрання тримання під вартою ОСОБА_6 , залишились незмінними, обвинуваченому інкримінується вчинення ряду злочинів, в тому числі тяжких, з погрозою застосування небезпечного для життя потерпілої насильства. ОСОБА_6 є особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за умисне вбивство, тривалий час відбував покарання у виді позбавлення волі у виправній колонії з максимальним рівнем безпеки і був звільнений лише по відбуттю строку покарання, тобто не мав спроб стати на шлях виправлення за час відбування покарання. Відповідно до обвинувачення на шлях виправлення не став і в подальшому, та на даний час обвинувачується у вчиненні низки злочинів, в тому числі з застосуванням погрози насильства та насильства.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

В провадженні Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146, ч.2 ст.263 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.146 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, 17.01.2020 року в судовому засіданні суду першої інстанції під час розгляду вказаного кримінального провадження, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 .

Вирішуючи клопотання прокурора, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Разом з тим, колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_6 , в тому числі, умисного тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу обвинуваченого вказують на обґрунтованість продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також судом враховано, що ОСОБА_6 є особою, яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності за умисне вбивство, тривалий час відбував покарання у виді позбавлення волі і був звільнений лише по відбуттю строку покарання, тобто не намагався стати на шлях виправлення за час відбування покарання. Відповідно до обвинувального акту останній обвинувачується у вчиненні низки злочинів, в тому числі із застосуванням погрози насильства та насильства, що вказує на необхідність врахування ризику вчинення повторного правопорушення або незаконного впливу на потерпілу при відсутності умов ізоляції.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що у судовому засіданні приймав участь неуповноважений на те прокурор, спростовуються матеріалами кримінального провадження. Відповідно до копії постанови про зміну та визначення групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у кримінальному провадженні від 16.01.2020 за підписом заступника прокурора області ОСОБА_12 , до вказаної групи прокурорів входить і прокурор ОСОБА_13 (а.п.41-42). Підстави вважати вказану постанову незаконною відсутні.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 стосовно того, що судовий розгляд відбувся без захисника, спростовуються матеріалами кримінального провадження, з яких вбачається, що у судовому засіданні 17.01.2020 року приймав участь захисник обвинуваченого ОСОБА_9 (а.п.47). Згідно матеріалів кримінального провадження заява ОСОБА_6 про відмову від адвоката ОСОБА_9 зареєстрована у місцевому суді 20.01.2020 року, ухвалою суду від 30.01.2020 року задоволено відвід обвинуваченого ОСОБА_6 захиснику ОСОБА_9 , тобто після постановлення оскаржуваної ухвали (а.п.39-40, 59-60).

Згідно копії журналу судового засідання від 17.01.2020 року, засідання розпочалось о 15 годині 40 хвилин, тобто в межах робочого часу, та закінчилось о 20 годині 29 хвилин (а.с.43-46). Твердження апелянта про те, що оскаржувана ухвала винесена у неробочий час, не є тим істотним порушенням вимог КПК України, що тягне за собою безумовне скасування судового рішення.

Доводи апелянта про те, що судом було розглянуто одночасно клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_6 та змінено запобіжний захід ОСОБА_10 та за результатами такого розгляду постановлено одне рішення, не суперечить нормам кримінального процесуального закону, можуть слугувати безумовною підставою для визнання ухвали суду незаконною.
Одночасно, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_6 в частині строку, на який було продовжено раніше обраний запобіжний захід.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.
Згідно копії клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 вбачається, що прокурор просив продовжити строк тримання під вартою на 60 діб без визначення розміру застави (а.п.37-38). Однак, суд 1-ї інстанції вийшов за межі клопотання прокурора, продовжуючи строк запобіжного заходу до двох місяців.
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині визначення строку тримання під вартою, з постановленням у вказаній частині нової ухвали, якою слід продовжити дію застосованого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою в межах строку, зазначеного у клопотанні прокурора.

Керуючись ст.404, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17 січня 2020 року, якою частково задоволено клопотання прокурора та продовжено дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 2-х місяців з дня постановлення ухвали - скасувати в частині визначення строку тримання під вартою.

Постановити нову ухвалу в цій частині, якою продовжити дію застосованого до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто по 16 березня 2020 року (включно).

В іншій частині ухвалу суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :