Справа № 675/609/20
Провадження № 1-в/675/84/2020
У Х В А Л А
"17" червня 2020 р. м.Ізяслав

Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ізяслав клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Замкова виправна колонія (№58)», звернувся до суду із клопотанням, у якому зазначає, що застосування до нього покарання у виді довічного позбавлення волі без реальної можливості дострокового звільнення або перегляду призначеного судом покарання порушує вимоги міжнародного та національного законодавства. Так, вказує, що стаття 3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод вимагає наявності реальної можливості дострокового звільнення від довічного позбавлення волі. Натомість, національне законодавство України не передбачає права на умовно-дострокове звільнення таких осіб або заміни їм невідбутої частини покарання більш м`яким. Також, посилаючись на ст.28 Конституції України, яка кореспондується із приписами ст.3 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та практику Європейського суду з прав людини, просить звільнити його умовно-достроково від відбування призначеного судом покарання або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, зважаючи на те, що він зробив прогрес у напрямку виправлення, а тому на даний час відсутні обґрунтовані пенологічні підстави для його подальшого позбавлення волі. Засуджений також просить визначити термін можливого перегляду його покарання із встановленням чітких критеріїв, як підстав для перегляду.
В судовому засіданні ОСОБА_4 своє клопотання підтримав з підстав, вказаних у ньому, просив суд його задовольнити.
Захисник ОСОБА_5 клопотання засудженого підтримала, просила його задовольнити. Вказала, що хоча Кримінальний кодекс України передбачає помилування від Президента України та заміну довічно засудженим покарання на певний строк, однак цей механізм має винятковий характер і його не можна вважати реалістичною перспективою звільнення.
Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на відсутність в національному законодавстві механізму звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, від відбування покарання умовно-достроково або заміни їм невідбутої частини покарання більш м`яким.
Представник установи, повідомлений про дату, час, місце судового розгляду, в судове засідання не прибув, що не позбавляє суд можливості розглянути клопотання за його відсутності.
Заслухавши пояснення засудженого та його захисника, з`ясувавши думку прокурора, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Вироком колегії суддів судової палати з кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 09.02.2012 року ОСОБА_4 засуджено до довічного позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ст.ст.115 ч.2 п.п.1, 4, 9, 10, 152 ч.4, 70 ч.ч.1, 2 КК України.
Вказаний вирок залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.08.2012 року.
Ухвалою Ізяславського районного суду від 17.08.2016 року в строк відбування покарання ОСОБА_4 зараховано строк його попереднього ув`язнення з 09.05.2010 року по 14.08.2012 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
На даний час ОСОБА_4 установою виконання покарань характеризується посередньо, заохочень не має, чотири накладені на нього дисциплінарні стягнення є погашеними.
У відповідності до ст.152 КВК України, підставою звільнення від відбування покарання є відбуття строку покарання, призначеного вироком суду.
Покарання у виді довічного позбавлення волі має початок його обрахунку, але не має кінцевого терміну відбуття покарання.
Питання умовно-дострокового звільнення та заміни покарання більш м`яким врегульовані ст.ст.81, 82 КК України відповідно.
Порядок застосування зазначених норм права було роз`яснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким». Так, згідно п.п.3, 4 вказаної постанови, відповідно до ч.1 ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч.1 ст.82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі на певний строк.
Таким чином, для застосування положень статей 81 та 82 КК України необхідно, щоб засуджена особа відбула відповідно не менше трьох чвертей та двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Тобто положення даних правових норм вимагають наявності строкового характеру призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про їх застосування.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що можливість умовно-дострокового звільнення та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким для осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, ст.ст.81, 82 КК України не передбачена.
Проте, національним законодавством передбачений інститут помилування. Так, ч.1 ст.87 КК України встановлена можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з ч.2 ст.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років, а згідно ч.7 ст.151 КВК України засудженим до довічного позбавлення волі може бути подано клопотання про його помилування після відбуття ним не менше 20 років призначеного покарання.
Отже, нормами Кримінального кодексу України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Що стосується посилань засудженого на відповідні рішення Європейського суду з прав людини, в яких вказується, що ув`язнення, яке не передбачає кінцевої конкретної дати, є порушенням ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід зазначити наступне.
Так, за змістом рішення ЄСПЛ від 9 липня 2013 року у справі «Вінтер та інші проти Об`єднаного Королівства (Великобританія)», Велика Палата Європейського суду з прав людини у справі Вінтера постановила, що відсутність в законодавстві Англії і Уельсу ефективного механізму реалізації можливості помилування або перегляду рішення суду про призначення міри покарання у вигляді довічного тюремного ув`язнення, з врахуванням прогресу ув`язненого на дорозі соціальної реабілітації, є порушенням прав засуджених і статті 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод.
У справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року Європейський суд з прав людини у своєму рішенні висловив позицію, що засуджені до довічного позбавлення волі повинні не тільки мати можливість дострокового звільнення, але й знати, що потрібно їм зробити, щоб стосовно них було розглянуто питання про таке звільнення.
Водночас, у рішенні «Ласло Магьяр проти Угорщини» Європейський суд з прав людини зазначив, що для належного виконання цього рішення держава відповідач повинна провести реформи, переважно законодавчі, механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення. Цей механізм повинен гарантувати оцінку в кожному конкретному випадку того, чи є утримання під вартою виправданим на обґрунтованих пенологічних підставах, і надати довічникам можливість передбачити, з певним ступенем точності, що вони повинні робити, щоб стосовно них було розглянуто питання звільнення і за яких умов. При цьому Європейський суд з прав людини у вказаному рішенні наголосив, що встановлення судом порушення вимог ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у даній справі не є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання.
З урахуванням наведеного суд зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків. На теперішній час існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст.87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років.
За таких обставин, поставлені в клопотанні вимоги засудженим про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини призначеного покарання на більш м`яке, а також про визначення терміну можливого перегляду його покарання не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст.372, 537, 539 КПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо застосування до нього умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без задоволення.
Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду через Ізяславський районний суд Хмельницької області протягом семи днів з дня її проголошення, а засудженим протягом семи днів з дня отримання копії ухвали.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1