У Х В А Л А

15 червня 2020 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі колегії суддів:

головуюча ОСОБА_1 ,
судді ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні у приміщенні суду кримінальне провадження № 0000482 стосовно обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Ташкент, Узбекистан, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Долгий Луг Братського району Іркутської області (Росія), зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_6 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця с. Воєводське Арбузинського району Миколаївської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_7 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Волгоград Російської Федерації, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_9 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Вовчанськ Харківської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_10 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

сторона обвинувачення прокурор ОСОБА_12
сторона захисту захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,
ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,
ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ;
обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 ,
ОСОБА_9 ,

а також за участі представника потерпілого ОСОБА_24 ,

в с т а н о в и в :

На розгляді у Вищому антикорупційному суді перебуває зазначене кримінальне провадження.
15 червня 2020 року до суду надійшли заяви захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_17 про відвід судді ОСОБА_3 та усієї колегії суддів у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які захисник підтримав у судовому засіданні та просив задовольнити.
Заяву про відвід судді ОСОБА_3 захисник ОСОБА_17 мотивував тим, що 28 травня 2020 року під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу його підзахисному ОСОБА_8 суддя ОСОБА_3 ставив провокаційні питання, які не відносились до предмета клопотання та посягнули на честь, гідність та особисте життя обвинуваченого ОСОБА_8 . Зокрема, суддя ОСОБА_3 у судовому засіданні запитав обвинуваченого ОСОБА_8 про те, чи віддає останній гроші заставодавцю та скільки саме віддає, а також про те, як саме та за який кошт обвинувачений віддає гроші священнослужителю з церкви, хоча це, на думку захисника ОСОБА_17 не має ніякого відношення до питань, які слід брати до уваги при зміні запобіжного заходу на особисте зобов`язання. Крім того, зазначив, що наведені обставини ніяким чином не впливають на право заставодавця повернути свої гроші, а відповідну заяву останнього суд взагалі не розглянув відповідно до КПК України. Підсумовуючи, захисник вказав, що висловлювання судді стосувались релігійних переконань обвинуваченого ОСОБА_8 , а отримані відомості, зокрема, стосовно умовиводу про те, що здійснення обвинуваченим внесків на користь церкви є його цивільно-правовими обв`язками, були перекручені.
У заяві про відвід колегії суддів захисник ОСОБА_17 посилався на ті ж підстави, що й у заяві про відвід судді ОСОБА_3 . Додав, що судді, розглядаючи клопотання про зміну запобіжного заходу, ставили обвинуваченому ганебні питання, а в подальшому суд включив до тексту ухвали інформацію, отриману у відповідь на вказані запитання, яка, як вважає захисник, була значно викривлена. Адже ОСОБА_8 зазначав про те, що робить пожертвування до церкви, а не віддає гроші заставодавцю, що, на думку захисника, є різними речами, які судом було умисно спотворено. Крім того, зазначає, що колегією суддів 25 травня 2020 року постановлено рішення про виділення матеріалів кримінального провадження, що суперечить нормам законодавства та позбавляє сторону захисту можливості з`ясувати усі обставини кримінального провадження у сукупності, перевірити усі можливі версії та докази. Захисник ОСОБА_17 також вказав, що ст. 314 КПК України визначено виключний перелік питань, які вирішуються судом на стадії підготовчого судового засідання, водночас, вважає, що питання об`єднання або виділення кримінальних проваджень до зазначеного переліку не відноситься. Додав, що ст. 217 КПК України визначено дві підстави для виділення кримінального провадження, жодної з яких не існувало на момент вирішення питання про виділення матеріалів провадження. При цьому, суд не навів достатнього обґрунтування тому, що таке виділення не вплине на повноту судового розгляду. Такі дії колегії суддів, як пояснює захисник ОСОБА_17 , спричинили виникнення сумніву у їх безсторонності, а тому це є підставою для відводу складу суду.
У судовому засіданні додав, що клопотання про зміну запобіжного заходу його підзахисному також не було розглянуто у строк, визначений КПК України.
Вирішуючи заявлені відводи, суд виходить з такого.
Можливість неупередженого та об`єктивного розгляду справи є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом.
З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який повинен бути вмотивованим (ст. 80 КПК України).
Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді, передбачений ст. 75, 76 КПК України, це зокрема, й наявність сумніву у його неупередженості.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Олександр Волков проти України» від 09 квітня 2013 року (заява № 21722/11), зазначається, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно із: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п. 104 рішення).
Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), п.п. 49, 50). Тест об`єктивності передбачає встановлення того, чи наявні доказані факти, які можуть викликати сумніви у неупередженості (рішення у справі «Кастільо Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain), п. 45). При цьому, при визначенні наявності законних підстав сумніватися у безсторонності певного судді позиція особи, яка заявляє відвід, має важливе, але не вирішальне значення, вирішальним є те, чи є відповідні побоювання виправданими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 44).
Таким чином, особиста безсторонність суду презюмується доки не встановлена на підставі доказів наявність виправданих побоювань щодо неупередженості судді.
Щодо заяви про відвід судді ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне зазначити, що зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший більш або менш суворий.
Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Таким чином, необхідність з`ясування суддею питань, що стосуються майнового стану обвинуваченого прямо передбачено кримінальним процесуальним законом. А тому, реалізація суддею ОСОБА_3 положень вказаної норми не може свідчити про його упередженість. Тим паче, питання були поставлені у формі, що не викликає сумнівів у тактовності судді ОСОБА_3 та повазі до обвинуваченого, а також не стосувались його релігійних переконань.
Крім того, за змістом ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до статті 94 цього Кодексу, за якою суд, для прийняття відповідного процесуального рішення, серед іншого, керується і своїм внутрішнім переконанням. Відтак, формування думки судді та подальше прийняття ним судового рішення, потребує всебічного та повного з`ясування обставин, на які посилаються у своїх доводах сторони, на що і були спрямовані питання судді ОСОБА_3 .
Щодо доводів захисника ОСОБА_17 про відображення у тексті ухвали від 28 травня 2020 року недостовірної інформації, отриманої на підставі пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 суд зазначає, що при ухваленні рішення, суд не може керуватись одними лише поясненнями обвинуваченого, а здійснює розгляд шляхом оцінки наданих суду доказів з урахуванням положень законодавства, на підставі чого сформульовані висновки у відповідній ухвалі. Натомість із доводів захисника ОСОБА_17 вбачається незгода не лише із прийнятим процесуальним рішенням, а й порядком його ухвалення, що не може свідчити про відсутність безсторонності суду.
Посилання захисника на те, що клопотання про зміну запобіжного заходу було розглянуто не у строк, визначений кримінальним процесуальним законом не знаходять підтвердження. За змістом ст. 201 КПК України, суд зобов`язаний розглянути клопотання обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.
Клопотання про зміну запобіжного заходу надійшло до суду 08 листопада 2020 року, а його розгляд мав відбутись у підготовчому судовому засіданні, призначеному на 11 листопада 2019 року. Проте, у зв`язку із задоволенням заяви ОСОБА_17 про відвід прокурору, подальше проведення судового засідання не відбулось, оскільки явка іншого прокурора не була забезпечена. Водночас, виходячи із системного аналізу ч. 2 ст. 331 та ч. 1 ст. 193 КПК України, участь прокурора під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу є обов`язковою. У судовому засіданні було з`ясовано думку учасників судового засідання про можливість розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, зважаючи на неявку прокурора, зокрема і думку захисника ОСОБА_17 , який вказав, що вважає за необхідне оголосити перерву у розгляді даного клопотання та продовжити його розгляд у наступному судовому засіданні. Обвинувачений ОСОБА_8 , в свою чергу, підтримав свого захисника. Причиною для відкладення судового засідання стало й те, що захисники ОСОБА_8 не змогли підтвердити направлення копії клопотання про зміну запобіжного заходу прокурору всупереч вимогам ст. 201 КПК України. З огляду на зазначене, суд, вбачаючи обставини, які об`єктивно перешкоджали розгляду клопотання ОСОБА_8 оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні та відклав його на 21 листопада 2020 року.
Таким чином, розгляд клопотання, на переконання суду, розпочався у визначений КПК України строк з моменту надходження відповідного клопотання. Адже відкладення судового засідання на таку дату було зумовлене як необхідністю забезпечення права на судовий розгляд учасників інших кримінальних проваджень, що перебувають на розгляді суду, так і необхідністю забезпечити явку прокурора, а також з метою надання необхідного часу для вручення копії клопотання про зміну запобіжного заходу прокурору.
Надалі ж підготовче судове засідання відкладалось у зв`язку із неявкою учасників кримінального провадження або ж у зв`язку із зайнятістю колегії суддів у інших провадженнях.
Процесуальні строки, серед іншого, також мають бути такими, що дають достатньо часу для вчинення відповідних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень та не перешкоджають реалізації права на захист.
З огляду на зазначене, оскільки розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу було розпочато у визначений КПК України строк, а відкладення його розгляду відбулось з підстав, які об`єктивно унеможливлювали його розгляд судом, обставин, які б свідчили про упередженість суду не виявлено.
Також є безпідставними посилання на те, що не була вирішена заява заставодавця про повернення застави. Адже зі змісту відповідної ухвали від 28 травня 2020 року вбачається, що доводи наведеної заяви перевірялись судом.
Доводи, викладені у заяві захисника ОСОБА_17 про відвід колегії суддів, на переконання суду, зводяться виключно до незгоди захисника із прийнятим судом 25 травня 2020 року процесуальним рішенням щодо виділення матеріалів судового провадження в окреме провадження, що також не може породжувати об`єктивно обґрунтовані сумніви в неупередженості складу суду за відсутності доказів такого.
Відповідно до КПК України, суд наділений дискреційними повноваженнями приймати рішення щодо виділення матеріалів кримінального провадження в окреме провадження. Мотиви відповідного рішення викладені в ухвалі від 25 травня 2020 року, яка набрала законної сили з моменту її оголошення. Також, в її резолютивній частині зазначалось, що ухвала окремому оскарженню не підлягає, а заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.
З цього приводу, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою коли суди винесли остаточне рішення з якогось питання, їхнє рішення не підлягає сумніву («Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [Велика Палата], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а проста можливість існування двох поглядів на питання не є підставою для повторного розгляду. Відхилення від цього принципу виправдані, тільки якщо вони необхідні в обставинах істотного і незаперечного характеру («Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд відповідно до принципу юридичної визначеності не переглядає власне рішення, яке набрало законної сили.
Відтак, незгода захисника ОСОБА_17 із ухваленим рішенням суду не є підставою для відводу колегії суддів.
З огляду на зазначене, у задоволенні заявлених відводів слід відмовити.
Керуючись статтями 21, 75, 76, 80, 182, 369-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:
У задоволенні заяв ОСОБА_17 про відвід судді ОСОБА_3 та колегії суддів у складі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.
Ухвала окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_1