Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження 1-кп/641/256/2019 Справа № 641/7138/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

При секретарі ОСОБА_2

З участю прокурора ОСОБА_3

Представника потерпілого адвоката ОСОБА_4

Захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

Потерпілого ОСОБА_6

Обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комінтернівського районного суду м. Харкова кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000930 від 29.08.2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, студента Харківського університету міського господарства, працюючого офіціантом ресторану «СушиЯ», не одруженого, раніше не судимого, мешкаючого: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 286 ч.1 КК України

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 28 серпня 2018 року близько 21.30 год, керуючи технічно справним автомобілем «Джилі» р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Плеханівській м. Харкова зі сторони вул. Морозова в напрямку вул. Польової, при наближенні до трамваю 27-го маршруту, що стояв на зупинці громадського транспорту «вул. Польова» з відчиненими дверима, в порушення вимог п. 18.8 Правил дорожнього руху України, які передбачають, що «водій транспортного засобу повинен зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть з боку відчинених дверей до ( або від) трамвая, що стоїть на зупинці, якщо посадка чи висадка проводиться з проїзної частини чи посадкового майданчика, розміщеного на ній. Продовжувати рух дозволяється лише тоді, коли пішоходи залишають проїзну частину і в трамваї зачиняться двері», діючи з необережності, несвоєчасно застосував заходи до зупинки автомобіля, щоб дати дорогу пішоходам, які йдуть від трамваю, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 який вийшов з задньої двері трамваю і перетинав проїзну частину зліва направо по ходу руху автомобіля, внаслідок чого ОСОБА_6 отримав закритий косой перелом нижньої третини діафізу правої малогомілкової кістки з вивихом стопи назад, що відноситься до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило завдання потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень

ОСОБА_7 свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро покаявся та суду пояснив, що 28 серпня 2018 року близько 21.30 год. , керуючи автомобілем «Джилі» р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Плеханівський м. Харкова та при наближенні до трамваю 27-го маршруту, що стояв на зупинці «вул. Польова» з відчиненими дверима, не зупинився своєчасно та не надав дорогу пішоходу, внаслідок чого скоїв наїзд на чоловіка, який отримав тілесні ушкодження. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не визнав.

Даючи оцінку показанням ОСОБА_7 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони послідовні, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення (злочину), пояснюють мотив скоєного, підстав для самообмови судом не встановлено.

Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що 28 серпня 2018 року близько 21.30 год. він виходив з трамваю на зупинці «вул. Польова», вважав, що всі транспортні засоби стоять та пропускають пішоходів, що виходять з трамваю, але несподівано був збитий автомобілем, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження. Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4702, 92 грн. та моральної шкоди у сумі 100000 грн.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні в частині заявленого ОСОБА_6 цивільного позову пояснила, що ОСОБА_6 є її цивільним чоловіком. Підтвердила, що на лікування отриманої травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди їх сім`я витрачала значні кошти та купувала всі ліки, які зазначав лікар, про що в них збереглися товарні чеки, які її чоловіком долучені до позовної заяви. Також пояснила, що її чоловік отримав моральні страждання, оскільки був порушений його звичний уклад життя, їх сім`я опинилася у скрутному матеріальному становищі, виникла необхідність у додаткових витратах на лікування і всі ці обставини дуже вплинули на душевний стан ОСОБА_6 .

Враховуючи, що ОСОБА_7 визнав вину в повному обсязі, покази потерпілого у судовому засіданні, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України не досліджував всі докази, оскільки є переконання в тому, що обвинувачений та потерпілий правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються, усвідомлюють неможливість у подальшому оскаржити ці обставини в апеляційному порядку і відсутні сумніви відносно добровільності та істинності їх позиції. При цьому учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В частині заявлених позовних вимог суд розглянув справу у повному обсязі.

З урахуванням викладеного, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципу змагальності сторін та свободі в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_7 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження і його дії слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обираючи міру покарання, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи вимоги ст.ст.65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості скоєного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення (злочин) середньої тяжкості, раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, у лікаря психіатра не перебуває, характеризується позитивно, працює.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відсутні.

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) середньої тяжкості, те, що обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_7 відсутні та наявні обставини, які пом`якшують його покарання, вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення вперше, його позитивну характеристику, а також те, що ОСОБА_7 займається суспільно-корисною працею, суд вважає можливим звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням із застосуванням ст. ст. 75, п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, оскільки ОСОБА_7 можливо виправити без реального відбуття покарання.

Щодо застосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, суд вважає необхідним позбавити його права керування транспортним засобом, оскільки вважає, що застосування додаткового покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів і справедливим по відношенню до потерпілих, як того вимагає п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003р. № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання».

Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 суд виходить з наступного:

Згідно позовної заяви ОСОБА_9 ( а.с. 43-45) та уточнених позовних вимог ( а.с. 64), останній просить стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 4702, 92 грн., яка складається з витрат на лікування та моральну шкоду у сумі 100000 грн.

Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: 1) заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; 2) не одержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; 3) оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого, а в разі його смерті - на поховання й виплати з підтримання матеріального добробуту і виховання непрацездатних членів сім`ї потерпілого та його неповнолітніх дітей; 4) кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину.

Виходячи з викладеного та враховуючи, що розмір понесених витрат потерпілим на лікування доведено у сумі 4702, 92 грн., суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду на користь потерпілого у вищевказаній сумі.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Ч. 2 ст. 1167 ЦК України передбачає підстави відшкодування моральної шкоди незалежно від вини заподіювача, проте не змінює відповідальну за відшкодування моральної шкоди особу, якою за змістом ст. 1167 ЦК України залишається особа, яка безпосередньо завдала моральну шкоду, а саме винний водій.

Таким чином, саме ОСОБА_7 повинен відповідати за завдану моральну шкоду.

Судом встановлено та доведено у повному обсязі вину ОСОБА_7 у скоєному кримінальному правопорушенні і між його неправомірними діями та наслідками встановлений причинний зв`язок, а тому з нього на користь ОСОБА_6 слід стягнути моральну шкоду. Виходячи з принципів виваженості, розумності та справедливості, врахувавши всі моральні страждання, які переніс потерпілий, порушення його нормальних життєвих зв`язків, тяжкість тілесного ушкодження, суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Судові витрати по даному кримінальному провадженню за проведення автотехничної експертизи № 1020/18 від 25.09.2018 у сумі 2288 грн. слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Питання про речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2018 року на автомобіль «Джиллі» р.н. НОМЕР_1 , як на речовий доказ- зняти та повернути власнику ОСОБА_10 .

Керуючись ст. ст. 368-374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим в пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням на строк 2 ( два ) роки, якщо він протягом випробувального строку не вчинить нового злочину та виконає обов`язки, передбачені ст. 76 ч.1 п. 1, 2 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

Міру запобіжного заходу ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 4702, 92 грн. ( чотири тисячі сімсот дві грн. 92 коп.).

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 20000 грн. ( двадцять тисяч грн.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати за проведення судово- автотехничної експертизи № 1020/18 від 25.09.2018 у сумі 2288 грн. ( дві тисячі двісті вісімдесят вісім грн.) на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2018 року на автомобіль «Джиллі» р.н. НОМЕР_1 , як на речовий доказ зняти та повернути власнику ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Засудженому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя - ОСОБА_1