Провадження №1-кп/127/813/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.08.2014 р. за № 0005512 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Кордишівка Козятинського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, громадянина України, раніше судимого:
16.02.2012 року Ленінським районним судом м. Вінниці за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.10.2013 року постановлено скасувати звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, призначене вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.02.2012 року, та направити ОСОБА_4 для відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.02.2012 року,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, -
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 26.07.2014 року близько 13 год. 00 хв., перебуваючи біля квартири АДРЕСА_2 , підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, з корисливих мотивів, під час розмови із ОСОБА_6 , використовуючи довірливі відносини з ним, під приводом взяття грошових коштів для термінової оплати плитки, доставленої до квартири у якій ОСОБА_4 здійснював ремонтні роботи, не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 200 гривень, запевнивши останнього про їх повернення наступного дня. Заволодівши таким чином чужими грошовими коштами, ОСОБА_4 розпорядився ними на власний розсуд, не повернувши їх ОСОБА_6 , та в подальшому став уникати зустрічей та телефонних розмов з ним, чим заподіяв ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 200 грн. 00 коп.

Крім того, ОСОБА_4 26.07.2014 року близько 23 год. 30 хв., перебуваючи на березі річки Південний Буг у м. Вінниці поблизу вулиці Нагірної, підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, з корисливих мотивів, під час розмови із ОСОБА_6 , використовуючи довірливі відносини із останнім, під приводом термінової потреби у грошових коштах, не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, переконав ОСОБА_6 у необхідності надання йому грошових коштів в сумі 280 гривень з умовою їх повернення ОСОБА_6 наступного дня. У зв`язку з відсутністю у ОСОБА_6 , з його слів, при собі вказаних коштів, останній у телефонній розмові з своїм сусідом ОСОБА_7 попросив останнього надати ОСОБА_4 зазначену суму з умовою її повернення ОСОБА_6 наступного дня. ОСОБА_7 на вказану пропозицію погодився та близько 23 год. 45 хв. 26.07.2014 року, коли до його помешкання за адресою: АДРЕСА_3 , прийшов ОСОБА_4 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_6 передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 280 грн. В подальшому ОСОБА_6 , добросовісно виконуючи свої зобов`язання, 27.07.2014 року повернув ОСОБА_7 зазначену суму коштів, а ОСОБА_4 , заволодівши у вказаний спосіб чужими грошовими коштами, розпорядився ними на власний розсуд, не повернувши їх ОСОБА_6 , та в подальшому став уникати зустрічей та телефонних розмов із останнім, чим заподіяв ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 280 грн. 00 коп.

Крім того, ОСОБА_4 27.07.2014 року близько 03 год. 30 хв., перебуваючи на березі річки Південний Бугу м. Вінниці поблизу вулиці Нагірної, підбурюваний жагою особистої наживи та незаконного збагачення, маючи прямий умисел на заволодіння чужим майном, діючи повторно, з корисливих мотивів, під час розмови із ОСОБА_6 , використовуючи довірливі відносини із останнім, під приводом необхідності придбання подарунків з метою примирення з дитиною та дружиною, не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, отримав від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 200 гривень, запевнивши останнього про їх повернення цього ж дня. Заволодівши таким чином чужими грошовими коштами, ОСОБА_4 розпорядився ними на власний розсуд, не повернувши їх ОСОБА_6 , та в подальшому став уникати зустрічей та телефонних розмов із останнім, чим заподіяв ОСОБА_6 майнову шкоду в розмірі 200 грн. 00 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав та показав, що дійсно вчинив дані злочини за вказаних в обвинувальному акті обставин. Кошти витратив на власні потреби. Завдану шкоду потерпілому відшкодував у повному обсязі. У вчиненому щиро кається та просить вибачення у потерпілого, завіряє суд, що подібне більше не повториться. Просить суд його суворо не карати та не позбавляти волі.
У судове засідання потерпілий ОСОБА_6 , який належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не прибув, однак надав до суду заяву, в якій просить розгляд кримінального провадження здійснювати без потерпілого, при призначенні покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду, претензій майнового характеру до обвинуваченого не має.

Відповідно до ст. 325 Кримінального процесуального кодексу України, якщо в судове засідання не прибув за викликом потерпілий, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, залежно від того, чи можливо за його відсутності з`ясувати всі обставини під час судового розгляду, вирішує питання про проведення судового розгляду без потерпілого або про відкладення судового розгляду.

Суд, заслухавши думку сторін судового провадження, які не заперечують проти проведення судового розгляду без потерпілого, вважає за можливе проведення судового розгляду без потерпілого.

Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
А тому, крім допиту обвинуваченого, інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення злочинів, а також дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.
Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ними обставин злочинів, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, які відповідно до статті 12 Кримінального кодексуУкраїни є злочинами середньої тяжкості, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, однак на шлях виправлення не став, та продовжував вчиняти злочини, непрацевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання.

Обставинами, які, згідно ст. 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставиною, яка, згідно ст. 67 Кримінального кодексу України, обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів.
Суд зазначає, що згідно положень частини 2 статті 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Частинами 1 та 2 статті 65 Кримінального кодексу України, зокрема встановлено, що суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.
Враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових злочинів буде покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, оскільки виправлення обвинуваченого не можливе без його ізоляції від суспільства. Остаточне покарання слід призначити з урахуванням положень ст. 71 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 16.02.2012 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.10.2013 року постановлено скасувати звільнення від відбування покарання з іспитовим строком, призначене вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.02.2012 року, та направити ОСОБА_4 для відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.02.2012 року.
Дана ухвала набрала законної сили.
Разом з тим, ухвала Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17.10.2013 року до виконання не зверталася, ОСОБА_4 не було направлено для відбування покарання, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.02.2012 року.
Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 Кримінального кодексуУкраїни якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні немає.
Керуючись статтями 50, 65-67 Кримінального кодексу України, статтями 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 1 ст. 71 Кримінального кодексу України до покарання, призначеного за даним вироком, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.02.2012 року, та остаточно призначити за сукупністю вироків покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання даного вироку.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя