ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/4044/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/231/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.3 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України
30 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.08.2018 відносно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, з середньою освітою, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

-24.10.2002 Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.141, ч.2 ст.142, ч.3 ст.142, ч.3 ст.101 КК України до 14 років 6 місяців позбавлення волі, ухвалою апеляційного суду Харківської області, вирок змінено та призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі, звільнений 01.03.2012 року умовно-достроково на не відбутий строк 2 роки 19 днів,
засуджений за ч.3 ст.185 КК України до 3(трьох) років позбавлення волі.

Згідно вироку, 08.06.2018, ОСОБА_7 , о 03год. 30хв. в ночі знаходився в павільйоні кафетерію «Метро», розташованого по вул. Полтавський шлях, 153, де помітив в робочому приміщенні, відгородженому від павільйону, раніше йому незнайомого ОСОБА_8 , який спав за столом. Саме в той час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на викрадення будь-якого майна, належного ОСОБА_8 , яке, як на його думку, могло знаходитися у зазначеному робочому приміщенні. Надалі, ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, використовуючи нічний час доби, а також ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає, спочатку безперешкодно увійшов через незачинені на замок вхідні двері до робочого приміщення кафетерію, де, оглянувши його, помітив на столі біля сплячого ОСОБА_8 , належний останньому мобільний телефон «Xiomi Redmi 4Х», та клач-портмоне, в якому знаходилось 750грн., якими і вирішив заволодіти. Таким чином, ОСОБА_7 виконав всі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї мети, спрямованої на проникнення до приміщення, яким слід вважати робоче приміщення кафетерію «Метро». Потім, ОСОБА_7 , оцінивши ситуацію, що склалася, бажаючи довести свій злочинний задум до кінця, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, таємно заволодів вказаним мобільним телефоном «Xiomi Redmi 4Х», грошовими коштами в сумі 750грн. та клач-портмоне, який матеріальної цінності для потерпілого не представляє. Після цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь таємно викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.

В результаті злочинного діяння ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 3782грн. 54коп., з яких 750грн. грошові кошти, а 3032грн. 54коп., вартість викраденого мобільного телефону «Xiomi Redmi 4Х».

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно.

Обвинувачений в апеляційній скарзі зі зміненими доводами просить пом`якшити призначене покарання та не позбавляти його свободи. Мотивуючи скаргу вказав, що він має родину та дитину, працює, позитивно характеризується, зробив для себе належні висновки та злочинів більше не вчинятиме.

Прокурор від раніше поданої апеляційної скарги відмовився.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого, на підтримку апеляційної скарги зі зміненими доводами; прокурора, який вважав можливим звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, застосувавши іспитовий строк 3 роки; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового провадження, не досліджувалися докази щодо фактичних обставин справи, а сам обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, зазначивши, що згоден з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.
Відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційний суд переглядає вирок стосовно ОСОБА_7 в межах поданої апеляційної скарги обвинуваченого в редакції її змінених доводів, а саме в частині правильності призначення покарання.
При призначенні покарання, суд керується положеннями ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпечність, дані про особу обвинуваченого, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
В оскаржуваному вироку вказано, що при призначенні покарання враховано дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність таких, що його пом`якшують; ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого ним злочину, наявність на утриманні сина інваліда ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У підсумку, суд першої інстанції дійшов висновку, що для виправлення та запобігання вчинення нових злочинів ОСОБА_7 слід призначити покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям в місцях позбавлення волі в межах мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України.
При цьому, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про виключну можливість виправлення обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства.
Згідно з положеннями ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Дослідженням матеріалів кримінального провадження та наданих обвинуваченим під час апеляційного розгляду документів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, має на утриманні сина інваліда ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Згідно довідки № 30 від 21.01.2020 за підписом голови правління та начальника ВК, ОСОБА_7 працює бетоняром 5 розряду в будівельно-монтажному управлінні №1 ПАТ «Південспецатоменергомонтаж з 02.04.2012 по 08.04.2015 та з 22.05.2015 по терепішній час.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст.67 КК України, не встановлено.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого в силу ст.66 КК України, суд визнав активне сприяння в розкритті злочину.
Апеляційний суд також визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст.66 КК України щире каяття у вчиненні злочину та повне відшкодування завданої шкоди.
При вирішенні питання щодо обґрунтованості апеляційної скарги обвинуваченого, апеляційний суд приймає до уваги, що викрадене майно повернуто власнику, претензій матеріального та морального характеру потерпілий не має (т.1, а.с.12), за місцем роботи характеризується виключно з позитивної сторони. Крім того, з часу вчинення злочину за даним кримінальним провадженням 08.06.2018, інформація про вчинення ОСОБА_7 інших злочинів або адміністративних правопорушень не надходила.
Сукупність наведених даних свідчать про те, що обвинувачений заслуговує на довіру суду та отримання шансу на виправлення й повернення до суспільно корисного, законослухняного життя без ізоляції від суспільства.
При цьому, відповідно до ч.ч.2, 3 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
У зв`язку з викладеним, доводи апеляції обвинуваченого про необхідність його звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України на умовах контролю за поведінкою засудженого є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (незастосування судом закону, який підлягає застосуванню) тягне за собою зміну судового рішення.
На підставі викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає зміні, а призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України буде відповідати вимогам ст.65 КК України, а саме: ступеню суспільної небезпечності, особі обвинуваченого та принципам законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації; буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, в тому числі порушень прав обвинуваченого на захист, що тягнуло б безумовне скасуванні судового рішення, при апеляційному перегляді справи, не встановлено.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 413, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити, вирокЖовтневого районного суду м. Харкова від 21.08.2018 відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного цим вироком покарання з іспитовим строком 3 роки.

Згідно п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 протягом іспитового строку наступні обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
-повідомляти уповноваженого органу з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді