Справа № 524/3951/20
Провадження № 1-кс/524/1822/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2020 року Слідчий суддя Автозаводського районного суду м. Кременчука ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участі прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника - ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області клопотання слідчого СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного:
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Світловодськ Кіровоградської області, українеця, громадянина України, освіта середня, виконує роботи за приватними замовленнями, офіційно у трудових відносинах з будь-якими особами не перебуває, розлученого, перебуває у фактичних сімейних відносинах, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
в матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000508 від 28 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді із клопотанням, погодженого прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 у вказаному кримінальному провадженні.
Слідчий вказує, що 28 червня 2020 року близько 18 год. 00 хв., ОСОБА_4 перебуваючи разом із ОСОБА_7 у кім. № 3 (під`їзд №2), у буд. № 1 бази відпочинку «Альбатрос» на території с. Потоки Кременчуцького району, де між останніми відбувся конфлікт на ґрунті ревнощів, в ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав наносити удари кулаками обох рук в область голови ОСОБА_7 , від чого остання впала на ліжко на правий бік, після чого, продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 взяв до рук металевий шампур, який лежав на столі у вказаній кімнаті, та наніс один удар гострою частиною вказаного шампуру, один удар у лівий бік ОСОБА_7 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у виді проникаючого поранення черевної порожнини та грудної клітини зліва з пошкодженням діафрагми, малого лівобічного пневмогематораксу, гемоперитонеуму.
Тобто, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, зокрема, у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження.
09 липня 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Слідчий вважає, що підозра ОСОБА_4 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення доводиться зібраними та наданими до клопотання органом досудового розслідування наступними доказами:
- протоколами огляду місця події від 28.06.2020 р.;
- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 ;
- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ;
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.06.2020 р., під час якого свідок ОСОБА_8 , серед запропонованих фотознімків, впізнала чоловіка, який відпочивав на території бази відпочинку «Альбатрос» 27.06.2020 та на її очах спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 ОСОБА_4 .
Слідчий з посиланням на наявність вказаних у клопотанні перелічених доказів, які за його висновком доводять наявність обґрунтованої підозри щодо скоєння ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вважав, що наявні ризики в сукупності з обґрунтованою підозрою в силу ч. 2 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний вчинив тяжкий злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, під загрозою покарання може переховуватися від органів досудового слідства та суду, може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого, з метою зміни показів, що в подальшому може унеможливити належним чином провести слідчі дії та надати показання останніми у судовому засіданні, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, що є підставою для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.
У судовому засіданні прокурор Кременчуцької місцевої прокуратури ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 кримінального правопорушенння та ризиків, які зазначалися у клопотанні. При цьому, не заперечував відсутність фактів про вчинення підозрюваним погроз в адресу потерпілої та свідків, відсутність викликів підозрюваного слідчим у порядку, встановленому КПК України.
Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 з клопотанням не погодились, просили обрати більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання у зв`язку з тим, що орган досудового розслідування штучно створив обставини щодо нібито наявності фактів ухилення підозрюваного від явки до слідчого, його подальшого розшуку, а також, що слідчим були створені обставини фактичного позбавлення підозрюваного доступу до житлового приміщення, в якому він фактично мешкав однією сім`єю з потерпілою шляхом вилучення у підозрюваного ключів та їх передачі дітям потерпілої особи.
Слідчий суддя, вивчивши клопотання, вислухавши думку прокурора та пояснення підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали клопотання, встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;
4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;
5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Частиною 6 статті 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;
2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Як вбачається із наданих суду матеріалів клопотання в рамках кримінального провадження, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.
Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше. При цьому, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного тощо. Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки. Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.
ЄСПЛ робить висновок, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (п. 31 рішення ЄСПЛ у справі «Амбрушкевич проти Республіка Польща (заява № 38797 від 03.11.2003р.).
Розглядаючи дане клопотання, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії», заява № 26772/95 від 10.04.1994 р. та у справі «Харченко проти України», заява №40107/02 від 10.02.2011 р.).
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»): тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» (пункт 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», заява № 38717/04 від 14.10.2004 р.).
Право на свободу є одним із основоположних прав людини, яке має виняткову роль як засіб забезпечення інших прав і свобод людини. Це право гарантується статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 29 Конституції України.
Проголошуючи «право на свободу», стаття 5 Конвенції передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена волі.
Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
ЄСПЛ відповідно до усталеної практики зазначив, що особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду - суворим винятком.
Так, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Курт проти Туреччини» (заява від 11.05.1994 р.) тримання під вартою не можна виправдати тільки тяжкістю злочину та у справі «Мамедова проти Росії» (заява № 7064/05 від 06.01.2005 р.), де вказано, що посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що підозрюваний переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходу розслідування є недостатнім. Також, даним рішенням зазначено, що ризик знищення доказів втрачає свою значимість після їх повного зібрання.
Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Під час розгляду слідчим суддею клопотання, прокурором та слідчим не було доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують всі одночасно ризики, які передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні щодо необхідності та з метою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 а також обставин, передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним в клопотанні, з урахуванням кримінального процесуального законодавства України, Європейської конвенції з прав людини та практики Європейського суду з прав людини, зокрема, з урахуванням того, що запобіжний захід у виді тримання під вартою обмежує право особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 цієї Конвенції, і, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу з врахуванням правової позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України».
Слідчий суддя вважає, що посилання слідчого і прокурора на те, що підозрюваний буде впливати на свідків та потерпілого, а також на те, що підозрюваний буде ухилятися від явки до органу досудового слідства та суду, є фактично не доведеними, а також, що ними не були наведені у судовому засіданні жодні належні обґрунтовані та переконливі доводи на підтвердження наявності всіх ризиків передбачених у п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Натомість, слідчий суддя приймає до уваги, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а звідси посилання слідчого та прокурора на наявність такого ризику, як вчинення інших кримінальних правопорушень ОСОБА_4 відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є прийнятними.
При цьому, слідчий суддя погоджується з доводами захисника та підозрюваного щодо того, що орган досудового розслідування створив штучно обставини, які нібито вказують на ухилення підозрюваного від явки до органу досудового розслідування, його подальшого розшуку, а також, що слідчим були створені обставини фактичного позбавлення підозрюваного доступу до житлового приміщення, в якому він фактично мешкав однією сім`єю з потерпілою, шляхом вилучення у підозрюваного ключів та їх передачі дітям потерпілої особи.
Так, ні слідчим, ні прокурором не було надано достоврні відомості щодо того, що підозрюваний викликався до органу досудового розслідування у конкретно визначений час. З пояснень підозрюваного, наданих у судовому засіданні постає, що слідчий просив його прибувати за першим викликом, але повістка останньому не вручалася, і конкретний час явки не оголошувався.
Слідчий суддя констатує, що на даний час орган досудового розслідування фактично позбавив підозрюваного право на житло, яке виражалось у тому, що підозрюваний проживав однією сім`єю із потерпілою за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом відібрання ключів від кімнати та передачі їх дітям потерпілої.
Одночасно, слідчий суддя враховує, що підозрюваний визнає вину у вчиненні злочину, щиро розкаюється у вчиненому, про що ним було озвучено у судовому засіданні. При цьому, слідчий суддя враховує, що за період лікування потерпілої підозрюваний не відвідував потерпілу в лікувально-медичному закладі. Крім того, підозрюваний не мав зустрічей і зі свідками. Дані обставини за висновком слідчого судді свідчать про явний факт відсутності впливу і тиску підозрюваного на потерпілу та свідків.
Слідчий суддя, оцінюючи в сукупності всі обставини зазначені у клопотанні, доданих до нього матеріалах та наданих у судовому засіданні поясненнях, а також, ті які були встановлені у судовому засіданні та вище наведені, враховує, при обранні запобіжного заходу, особу підозрюваного, його сімейний стан, зокрема що він є розлученим, проживав однією сім`єю з потерпілою близько трьох років постійно у місті Кременчуці, мав нерегулярні роботи, має постійне зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою, яка зазначена в ухвалі, тобто має стабільні соціальні зв`язки, а також його стан здоров`я, раніше не судимого, відсутності відомостей про наявність негативної характеристики за місцями проживань, дійшов висновку про доцільність застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, що зазначений в клопотанні, а саме особисте зобов`язання.
Керуючись ст.ст. 181, 183, 193-197, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання слідчого СВ Кременчуцького РВП КВП ГУ НП ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Світловодськ Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000508 від 28 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України задовольнити частково.
Застосувати запобіжний захід у виді особистого зобов`язання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Світловодськ Кіровоградської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на строк не більше двох місяців до 07 вересня 2020 року та покласти обов`язки:
1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою;
2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
3)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну своїх зареєстрованого та фактичного місць проживання.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Полтавського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: