У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11" лютого 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № № 0000073

за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2019 року, у відношенні

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Актумшук Шурчинського району Сурхандар`їнської області республіки Узбекистан, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимий,

- обвинуваченого за ч. 1 ст. 197-1 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5

обвинувачений ОСОБА_6

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2019 року обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_6 обвинуваченого за ч. 1 ст. 197-1 КК України - повернуто прокурору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що ухвала підлягає скасуванню у зв`язку із істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 не містить відомостей щодо часу вчинення злочину, оскільки у ньому зазначена орієнтовна дата початку вчинення злочину, даних щодо його закінчення обвинувальний акт не містить. Зазначає, що формулювання обвинувачення вказує на дату його вчинення «починаючи з березня 2012 року, більш точної дати під час досудового розслідування не встановлено». На думку апелянта, більш детальне посилання на час вчинення злочину в даному випадку не має вирішального значення для кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 197-1 КК України, оскільки суспільно небезпечні наслідки від вчиненого ОСОБА_6 діяння настали з початку незаконного обробітку землі, а саме з березня 2012 року.

Вказує, що в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції послався на наявність крім цього обвинувачення, також іншого обвинувачення ОСОБА_6 за такою самою статтею за інший період часу. Вважає, що з`ясування судом у підготовчому судовому засіданні питань, які виходять за межі його повноважень на цій стадії, зокрема, щодо обвинувачення особи у вчиненні іншого кримінального правопорушення, є неприпустимим.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Повертаючи обвинувальний акт, суд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті не зазначений період час вчинення злочину, який підлягає доказуванню та має бути вказаний в обвинувальному акті у формулюванні обвинувачення, то має місце неконкретність обвинувачення, наслідком якого є порушення права обвинуваченого щодо підготовки захисту від обвинувачення, тобто порушення права на захист.

Також зазначив, що в ході підготовчого судового засідання було з`ясовано, що крім цього обвинувачення, ОСОБА_6 було висунуте інше обвинувачення за цією ж статтею за інший період. Тобто, має місце неконкретизоване обвинувачення. У зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, прокурора на підтримку апеляційної скарги, заперечення захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 17 січня 2019 року скасовано вирок Жовтневого районного суду Миколаївської області від 11 жовтня 2016 року у відношенні ОСОБА_6 та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта прокурору, суд першої інстанції навів обставини кримінального провадження, зазначивши, що згідно обвинувального акта, ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що перебуваючи на посаді директора ТОВ «Таврія-Агро», будучи повідомленим про прийняте Жовтневою районною державною адміністрацією Миколаївської області рішення та необхідність припинення сільськогосподарських робіт, всупереч вимогам ст.ст. 116-126 Земельного кодексу України, достовірно знаючи, що ці ділянки йому у встановленому порядку не надавались у володіння, користування чи власність, жодних право чинів щодо цих земельних ділянок її власником не укладалось, діючи умисно, за допомогою сільськогосподарської техніки та осіб, які не діяли як співвиконавці злочину, оскільки були переконані у законності виконання вказаних робіт, починаючи з березня 2012 року вчинив самовільне зайняття земельних ділянок на території Первомайської селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, що знаходяться за межами населеного пункту і відносяться до земель державної власності, загальною площею 547,9857 га, у вигляді протиправного їх використання у своїх потребах шляхом обробки та вирощування сільськогосподарських культур, чим відповідно до розрахунку Державної інспекції сільського господарства у Миколаївській області від 03.07.2014 року № 25 спричинив шкоду власнику земельної ділянки (державі) в особі Головного управління Державного земельного агентства у Миколаївській області у сумі 452160,54 грн., що у сто і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та є значною шкодою. Вказане діяння кваліфіковано за ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Проте, це обвинувачення було висунуто прокурором під час судового розгляду (т.2, а.с.158-160), на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду прокурор змінив обвинувачення, а розгляд кримінального провадження розпочинався відповідно до обвинувального акта, затвердженого 13.08.2014 р. ст. прокурором відділу прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 (т.1, а.с. 1-3).

Однак, під час підготовчого судового засідання, дійшовши висновку про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України, суд першої інстанції проаналізував зміст не обвинувального акта, який надійшов до суду першої інстанції на розгляд, а обвинувачення, яке змінено під час судового розгляду.

Після скасування вироку призначено новий розгляд, який повинен був відбуватися на підставі обвинувального акта, який надійшов до суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України. В подальшому, під час судового розгляду прокурор мав право змінити обвинувачення в порядку ч.2 ст. 337 КПК України.

За такого, суд першої інстанції зробив висновок про невідповідність вимогам ст. 291 КПК України не обвинувального акта, а обвинувачення, яке змінено в порядку ч.2 ст. 337 КПК України під час судового розгляду, що не передбачено законом.

За таких обставин, суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. Отже, ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною і обґрунтованою, а тому підлягає скасуванню, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 407, 409, 415 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 вересня 2019 року, якою обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.197-1 КК України, повернуто прокурору скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3