Справа № 991/3334/20
Провадження1-кс/991/3435/20
У Х В А Л А

27 квітня 2020 року м.Київ

Слідча суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність Генерального прокурора, що полягає у нерозгляді клопотання про визначення підслідності у кримінальному провадженні (номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань не зазначено),

ВСТАНОВИЛА

24 квітня 2020 року до Вищого антикорупційного суду надійшла скарга ОСОБА_2 (далі скаржника), що діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність Генерального прокурора, що полягає у нерозгляді клопотання про визначення підслідності у кримінальному провадженні (номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань не зазначено).

Скаржник зазначив, що кримінальне провадження здійснюється щодо можливих протиправних дій Президента, повноваження якого припинено, при призначенні суддів Верховного Суду. Про це кримінальне провадження він дізнався з повідомлення на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора щодо початку досудового розслідування від 08.04.2020 року. Він вважає, що мова йде про особу, інтереси якої він представляє П`ятого Президента України ОСОБА_3 .

Слідча суддя розглянула матеріали скарги та документи, що її обґрунтовують.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування регламентовано главою 26 Кримінального процесуального кодексу України (КПК України), параграфом 1, ст. 303-308 КПК України.

Слідча суддя встановлює, чи скарга відповідає вимогам процесуального закону. Для цього необхідно встановити, чи 1) скарга підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді (підсудна цьому суду), 2) скарга була подана особою, що має право подавати скаргу, 3) подана в строк, передбачений ч. 1 ст. 304 КПК України, а також 4) оскаржується рішення, дія чи бездіяльність слідчого, яка підлягає оскарженню (тобто, належить до зазначених у ч. 1 ст. 303 КПК України).

Чи скарга підлягає розгляду у Вищому антикорупційному суді (підсудна цьому суду)

Відповідно до вимог ст. 306 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування в кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду розглядаються слідчим суддею Вищого антикорупційного суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 33-1 Кримінального процесуального кодексу України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних злочинів, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-1 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини п`ятої статті 216 Кримінального процесуального кодексу України. Примітка статті 45 КК України деталізує перелік антикорупційних злочинів, до яких входять злочини, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також злочини, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368 369-2 КК України. Пункти 1-3 частини п`ятої статті 216 КПК України встановлюють вимоги до спеціального суб`єкта кримінального правопорушення та розміру шкоди, предмету злочину.

Підсудність Вищого антикорупційного суду, передбачена КПК України, як суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції та слідчих суддів, поширюється на кримінальні провадження, відомості за якими про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань:

1) з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо початку роботи Вищого антикорупційного суду";

2) до дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо початку роботи Вищого антикорупційного суду", якщо досудове розслідування здійснюється або здійснювалося Національним антикорупційним бюро України та закінчено прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. (пункт 20-2 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України)

Скаржник не зазначає дату початку кримінального провадження, проте з високим рівнем ймовірності датою, коли відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, є 06.04.2020 року (на це вказує посилання на повідомлення зі сайту Офісу Генерального прокурора). Тобто, кримінальне провадження, найімовірніше, здійснюється з моменту набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо початку роботи Вищого антикорупційного суду" (після 22.09.2019 року). При цьому, кримінальне провадження здійснюється Державним бюро розслідувань.

Сукупний аналіз статей 33-1, 216 та пункту 20-2 Розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України вказує на те, що станом на момент розгляду, така скарга з урахуванням ознак кримінального провадження наявного факту предметної підсудності за ч. 2 ст. 364 Кримінального кодексу України та суб`єктного складу у виді Президента України, повноваження якого припинено, є підставою для розгляду скарги у Вищому антикорупційному суді.

Чи скарга була подана особою, що має право подавати скаргу

Оскільки скарга подається на бездіяльність прокурора, суд повинен для розгляду цього питання встановити не тільки факт бездіяльності прокурора, а також якої процесуальної дії така скарга стосується (тобто, стосовно чого прокурор не вчинив дій, які слідчий був зобов`язаний вчинити відповідно до процесуального закону). Це необхідно для, зокрема, визначення підстав для задоволення скарги, або ж повернення скарги чи відмови у відкритті провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України заявник, потерпілий, його представник чи законний представник, підозрюваний, його захисник чи законний представник, володілець тимчасово вилученого майна може оскаржити на досудовому провадженні бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у, зокрема, нездійсненні процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк. Клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених КПК України, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, у а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй. (стаття 220 КПК України)

Скаржник заявляє у скарзі, що він надіслав 09.04.2020 року Генеральному прокурору поштою клопотання про визначення підслідності у кримінальному провадженні «щодо можливих протиправних дій Президента, повноваження якого припинено, при призначенні суддів Верховного Суду» (клопотання № 20-228-0812 від 08.04.2020 року). Станом на момент звернення зі скаргою, клопотання не було розглянуте, отже, прокурор не вчинив процесуального реагування на нього. Скаржник переконаний, що його процесуальний статус захисник особи, щодо якої фактично здійснюється кримінальне провадження, який було набуто без повідомлення про підозру. Скаржник посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо цього питання.

Дійсно, особа може набути статусу особи, щодо якої здійснюється кримінальне обвинувачення, і без формальних процесуальних дій таких як вручення повідомлення про підозру, пред`явлення обвинувачення (обвинувальний акт). Поняття «кримінальне обвинувачення» (або «обвинувачення») має автономне значення, яке є незалежним від категоризації у національній системі законодавства (серед інших, Рішення Великої Палати у справі Blokhin проти Росії від 23 березня 2016 року, заява № 47152/06, параграф 179). При цьому, особа набуває процесуального статусу особи, проти якої висунуто «кримінальне обвинувачення» у двох випадках: 1) з моменту, коли особа офіційно повідомлена компетентним органом про наявність обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і 2) з моменту, коли ситуація [особи] значно змінилася під впливом дій компетентних органів (тест, встановлений Рішенням у справі Deweer проти Бельгії від 27 лютого 1980 року, заява № 6903/75, параграф 46, пізніше закріплений у, наприклад, Рішенні Великої Палати у справі Ibrahim та інші проти Сполученого Королівства від 13 вересня 2016 року, заяви № 50541/08, 50571/08, 50573/08 та 40351/09, параграф 73). ЄСПЛ зазначив, що особа яка, зокрема, була допитана стосовно своєї причетності до вчинення кримінального правопорушення, може визнаватися такою, проти якої є «кримінальне обвинувачення». Отже, особа може отримати процесуальні права «обвинуваченої» особи і у випадку, якщо повідомлення про підозру не було.

Необхідно звернути увагу на те, що хоча у скаржника є підстави вважати, що кримінальне провадження здійснюється щодо його клієнта, повідомлення про підозру станом на зараз не було вручене; а ситуація особи не змінилася під впливом дій компетентних органів, оскільки до клієнта не застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження, він не брав участь у жодній слідчій (розшуковій) дії. В цілому, позиція адвоката відхиляється через те, що поточний етап кримінального провадження не демонструє те, що статус клієнта скаржника досягає рівня «обвинуваченої» особи, тобто особи, що має процесуальні права, зокрема, для звернення з клопотанням у порядку статті 220 КПК України. Відповідно, у цьому випадку Генеральний прокурор не має обов`язку здійснювати процесуальне реагування на клопотання особи, що не набула відповідного процесуального статусу у кримінальному провадженні. Ця позиція узгоджується з принципом верховенства права (в контексті дослідження матеріально-правового аспекту обвинувачення, а не формального, передбаченого національним законодавством) та законності (оскільки здійснення кримінального провадження має здійснюватися з дотриманням принципів неупередженості, безсторонності, а також незалежності та самостійності прокурора, до дискреції якого, зокрема, належить визначення підслідності у кримінальному провадженні з урахуванням КПК України. На етапі відкриття провадження та оцінки підстав для розгляду скарги у Вищому антикорупційному суді, не вирішується питання законності та обґрунтованості рішення, дії чи бездіяльності прокурора, слідчого (детектива).

Оскільки у скаржника відсутній належний процесуальний статус, що дозволяє йому звернутися зі скаргою у порядку статті 303 КПК України, слідча суддя приходить до висновку, що скарга подана неналежним суб`єктом. Скарга повертається, якщо, зокрема, скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу (п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України). Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що ця скарга не може бути розглянути слідчою суддею Вищого антикорупційного суду по суті.

Відповідність скарги іншим вимогам процесуального закону не перевіряється, оскільки скарга підлягає поверненню через подання її неналежним суб`єктом.

Керуючись ст. ст. 33-1, 220, 303, 304, 309 КПК України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Повернути скаргу ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , на бездіяльність Генерального прокурора, що полягає у нерозгляді клопотання про визначення підслідності у кримінальному провадженні (номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань не зазначено).

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала скаргу, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідча суддя ОСОБА_1