ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/5277/20 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2637/20 Доповідач: ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 травня 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 17 травня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання призначене за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 26.02.2015 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 06.03.2017 року на підставі ст.78 КК України скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та ОСОБА_7 направлено для відбуття покарання у виді позбавлення волі призначеного вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 17 травня 2016 року.
В.о. начальника державної установи «Олексіївська виправна колонія (№ 25)» звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 .
Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 травня 2020 року відмовлено в задоволенні подання адміністрації державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» про умовно дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України засудженого ОСОБА_7 .
Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що матеріалами справи не представлені достатні дані про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Також послався на те, що ОСОБА_7 має заборгованість по сплаті судових витрат. Вказав, що суду була надана квитанція з номером платежу від 01 квітня 2020 року. З даної квитанції вбачається про сплату ОСОБА_7 судового збору на рахунок ДСА України у сумі 793 гривни. Натомість відповідно до вироку ОСОБА_7 необхідно сплатити 797,94 гривни та вказані вироком розрахункові рахунки експертних установ. Крім того суму 793 гривни сплачена у відділенні ПАТ « УКРПОШТА» Луганська область м. Лисичанськ 01 квітня 2020 року не могла бути сплачена засудженим, так як він відбував покарання у м. Харків.
Не погодившись з рішенням районного суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 травня 2020 року, призначити нове судове засіданняі розглянути подання більш об`єктивно та застосувати до нього положення ст. 81 КК України. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, оскільки він відбув дві третини строку покарання відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України, характеризується позитивно, працює, має заохочення, стягнень не має, режим не порушує. Також зазначає, що судовий збір у сумі 793 гривни, був сплачений з його банківської карти, на якій були грошові кошти, які він заробив до позбавлення волі у зв`язку з чим суд першої інстанції не вірно зазначив в ухвалі про те, що оплата була не ним.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_7 відбуває покарання за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 17 травня 2016 року, яким засуджений за ч.2 ст.309 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання призначене за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 26.02.2015 року та остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 06.03.2017 року на підставі ст.78 КК України скасовано звільнення від відбування покарання з іспитовим строком та ОСОБА_7 направлено для відбуття покарання у виді позбавлення волі призначеного вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 17 травня 2016 року. Початок строку 17.08.2017 року, кінець строку 17.09.2020 року
Відповідно до вимог ст.81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За характеристикою затверджений у місцях позбавлення волі знаходиться з 17.08.2017. Під час тримання в державній установі «Харківський слідчий ізолятор» не допускав порушень вимог режиму тримання, адміністрацією не заохочувався, до праці не залучався. З 14.09.2017 року відбуває покарання в державній установі «Олексіївська виправна колонія (№25)». За період відбування покарання вимоги режиму відбування покарання не порушував, дисциплінарних стягнень не мав, адміністрацією установи заохочувався. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У відношенні до представників адміністрації ввічливий, але виконує їх вимоги під контролем. Норм санітарії та особистої гігієни дотримується, спальне місце та приліжкову тумбочку намагається завжди утримувати у чистоті і порядку, намагається завжди підтримувати охайний зовнішній вигляд. До праці ставиться сумлінно. Дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується. Виконує роботи із самообслуговування, додержується правил техніки безпеки та пожежної безпеки на відділенні соціально-психологічної служби.
Рішенням комісії установи від 29.08.2018 року було відмовлено в застосуванні до засудженого ст.ст.100, 101 КВК України, як особі, яка не стає на шлях виправлення.
Рішенням комісії установи від 06.03.2019 року було відмовлено в застосуванні до засудженого ст.82 КК України, як особі, яка не стала на шлях виправлення.
Рішенням комісії установи від 11.09.2019 року було розглянуто питання щодо застосування до засудженого ст.81 КК України і було відмовлено, як особі, яка не довела свого виправлення.
Поряд з цим, з матеріалів особової справи вбачається, ОСОБА_7 раніше був неодноразово судимий, звільнення від відбування покарання було скасовано, раніше до нього вже застосовувалися положення ст.ст. 81, 82 КК України.
Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, зміст вищезазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 17 травня 2016 року.
З огляду на наведене, матеріали особової справи на засудженого не містять об`єктивних даних, які б давали безсумнівні підстави колегії суддів вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Зазначені вище дані про особу засудженого та його поведінка за період відбування покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)»свідчать лише про те, що на час звернення із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, засуджений почав ставати на шлях виправлення, але не довів свого остаточного виправлення.

Згідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», дані щодо сумлінної поведінки засудженого та ставлення його до праці повинні відображати процес виправлення засудженого і стосуватися всього періоду відбування ним покарання.
Таким чином, висновки суду на час розгляду клопотання, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів своє виправлення і не заслуговує на умовно-дострокове звільнення від покарання, є обґрунтованими.
Керуючись ст.ст. 405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 13 травня 2020 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: