Справа № 308/8815/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 січня 2020 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , старшого слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні №0000018 слідчого з ОВС СУФР ГУ ДФС у Закарпатській області капітана податкової міліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 28.03.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України про арешт майна -,

ВСТАНОВИВ:
Старший слідчий слідчої групи у кримінальному провадженні №0000018 слідчий з ОВС СУФР ГУ ДФС у Закарпатській області капітан податкової міліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням, погоджене прокурором, у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 28.03.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що 28.03.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості, що можуть свідчити про умисне ухилення від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах. За даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000018 з попередньою правовою кваліфікацією вказаного кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 212 КК України.

Як вказано в клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи з метою умисного ухилення від сплати митних платежів, організували схему ввезення на митну територію України товарів, які не декларують в повному обсязі та ввозять вантажними автомобілями через митні пункти пропуску Закарпатської області, що призводить до ненадходження до державного бюджету коштів у особливо великих розмірах.

Попередня правова кваліфікація вказаного кримінального правопорушення визначена за ч. 1 ст. 212 КК України.

Окрім того слідчий зазначає, що в ході досудового розслідування на адресу ОУ ГУ ДФС у Закарпатській області скеровано доручення з метою встановлення та допиту осіб, причетних до схеми незаконного ввезення через пункти пропуску Закарпатської митниці великих партій товарів, а також встановлення місць накопичення товару, незаконно ввезеного на територію України. Так, на виконання доручення на адресу СУ ФР ГУ ДФС у Закарпатській області від ОУ ГУ ДФС у Закарпатській області за надійшли матеріали відпрацювання, відповідно до яких встановлено, що в складських приміщеннях, які знаходяться на території ПАТ «Ужгородський завод «Електродвигун», розташованих за адресою: м. Ужгород, вул. Олександра Блистіва, 1, систематично розвантажуються мікроавтобуси, якими завозяться для подальшої реалізації спортивний одяг та інвентар.

Слідчий зазначає, що до прикладу, 23.10.2019 на вказану територію заїхав мікроавтобус марки Mercedes-Benz Sprinter, номерний знак НОМЕР_1 , з якого було розвантажено коробки із спортивним спорядженням та одягом іноземного виробництва, які згідно наявної інформації ввезені на територію України з порушенням вимог митного та податкового законодавства. В результаті аналізу АСМО «Інспектор» встановлено, що вищевказаний мікроавтобус 23.10.2019 о 0 год. 39 хв. заїхав через пункт пропуску «Чоп Загонь», в якому знаходилось 8 пасажирів.

Як вказано в клопотанні, за наявною інформацією, зазначене складське приміщення орендує фізична особа-підприємець ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Слідчий вказує, що в результаті проведених заходів встановлено, що ФОП ОСОБА_4 та його син ФОП ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) займаються реалізацією спортивним спорядженням та одягом іноземного виробництва через магазин, який знаходиться на третьому поверсі спортивного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 .

В клопотанні вказано, що в свою чергу спортивний одяг та інвентар, які реалізовуються в зазначеному магазині, переважно завозяться на територію України за схемою подрібнення на партії, у межах дозволеної законодавством норми, нібито для особистих потреб громадян.

Як вказує слідчий, також, в результаті проведених заходів встановлено, що гр. ОСОБА_5 разом із своїм братом гр. ОСОБА_4 перетинає державний кордон на автомобілі марки Фольксваген Транспортер р.н.з. НОМЕР_3 та на автомобілі марки Suzuki Swift р.н.з. НОМЕР_4 .

Окрім того, як вказано в клопотанні, згідно наявних баз даних встановлено, що ФОП ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ), основним видом діяльності є Іншi види роздрiбної торгiвлi в неспецiалiзованих магазинах. Даний підприємець перебуває на спрощеній системі оподаткування, платник єдиного податку третьої групи, за 9 місяців 2019 року ним задекларовано загальний обсяг доходу в сумі 274 919 грн., за 2018 рік задекларовано 621 364 грн., що значно менше фактичного річного доходу даної особи.

Слідчий вказує, що ФОП ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) основний вид діяльності Іншi види роздрiбної торгiвлi в неспецiалiзованих магазинах. Даний підприємець перебуває на спрощеній системі оподаткування, платник єдиного податку другої групи, за 2018 рік ним задекларовано 1 478 243 грн., що значно менше фактичного річного доходу даної особи.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власниками вищезазначеного спортивного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 (673/1000 власності), ОСОБА_7 (324/1000 власності) ОСОБА_8 (3/1000 власності).

Поряд з цим, відповідно до АСМО «Інспектор» встановлено, що починаючи з 01.09.2019 по теперішній час гр. ОСОБА_5 лише одного разу розмитнив товар, який перевозився в мікроавтобусі марки Mercedes-Benz Sprinter р.н.з. НОМЕР_6 , а саме: 04.12.2019 за МД-1 №0456369, м`ячі для гри у волейбол торгової марки «Winner» виробництва країни Пакістан в кількості 700 шт. вагою 196 кг., фактурною вартістю 17930,47грн. (25,61 грн. за 1 шт.) та м`ячі для гри у футбол торгової марки «Winner» виробництва країни Пакістан, в кількості 1800 шт., вагою 756 кг., фактурною вартістю 87043 грн. (48,36 грн. за 1 шт.), всього сплачено до бюджету за вказаною МД 31827,24 грн.

Окрім того, як вказано у клопотанні, в ході огляду веб-ресурсу https://teamwear.com.ua/ встановлено, що вартість реалізації волейбольних м`ячів ТМ «Winner» становить від 189 до 1430грн. за 1 шт., а вартість реалізації футбольних м`ячів від 248 до 1142 грн. за 1 шт.

Також, в ході огляду вищевказаного інтернет ресурсу встановлено, що на сайті реалізовуються 23 торгові марки, зокрема: Adidas, Nike, Macron, Legea, Winner, Joma, Gala, Lancast, Alvic та інші. У вказаному інтернет-магазині реалізовуються: футбольні, баскетбольні, волейбольні, футзальні м`ячі, спортивний одяг, спортивний інвентар, термобілизна, спортивне взуття тощо. Доставка та розрахунок за товар, здійснюється готівкою кур`єру служби доставки, або на картковий рахунок Приват Банку.

Крім цього, дана інформація підтверджується протоколом допиту свідка від 17.01.2020 року, який в ході допиту показав, що йому стало відомо про те, що в комплексі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_2 в магазині на третьому поверсі можна забирати речі замовлені на веб-ресурсі https://teamwear.com.ua.

Клопотанні вказано, що 23.01.2020 на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного районного суду Закарпатської області від 22.01.2020 проведено обшук офісного та складського приміщення (магазину) за адресою: АДРЕСА_2 , яке використовує у господарській діяльності ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) разом із своїм батьком ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ). Під час обшуку виявлено та вилучено флеш-накопичувач 1 шт.; телефон Redmi 5 Plus 1 шт.; системні блоки 3 шт.; кругла печатка ФОП ОСОБА_9 1 шт., які відповідають критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, і є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Як вказує слідчий, вказані матеріальні об`єкти містять на собі відомості (інформацію щодо фінансово-господарських взаємовідносин, проведення імпортних операцій та подальшу реалізацію імпортованих ТМЦ поза бухгалтерським обліком ФОП ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_5 )), які необхідні органу досудового розслідування для встановлення осіб причетних до вчинення кримінального правопорушення та виконнаня завдання кримінального провадження в частині повного, всебічного та об`єктивного розслідування кримінального правопорушення.

Слідчий зазначає, що так, виявлені речі (флеш-накопичувач, системні блоки, мобільний телефон, кругла печатка ФОП ОСОБА_9 ) є матеріальними об`єктами, які містять інформацію про фінансово-господарські взаємовідносини, імпортні операції та реалізацію імпортованих ТМЦ поза бухгалтерським обліком ФОП ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_5 ), а також здійснення фактичної реалізації через веб-резсурс https://teamwear.com.ua/ та які визнані речовими доказами, згідно постанови про визнання речовими доказами від 24.01.2020.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів. Відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину. Підставою для накладення арешту на майно, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, є існування достатніх підстав вважати, що воно є доказом кримінального провадження. Метою накладення арешту згідно процесуальних норм п.п. 1,2 ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів, проведення огляду інформації що міститься на технічних засобах, за результатами отримання якої можливо буде встановити осіб причетних до здійснення кримінального правопорушення; кількість реально проданих імпортованих товарно-матеріальних цінностей (спортивного одягу та інвентарю) поза бухгалтерським обліком (в тому числі і через веб-ресурс ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

З огляду на викладене, з метою збереження вищевказаних речових доказів, а також уникнення їх пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, та враховуючи, що речові докази повинні зберігатися до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ (п. 4 «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою КМ України від 19 листопада 2012 р. № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України»), керуючись ст. 2, п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 7, ст. ст. 8, 9, 84, 98, 100 ст. 131-132, ст. 167-169, 170-171 КПК України, слідчий просить: постановити ухвалу про арешт майна вилученого за адресою: АДРЕСА_2 а саме: флеш-накопичувача 1 шт.; телефону Redmi 5 Plus 1 шт.; системних блоків 3 шт.; круглої печатки ФОП ОСОБА_9 1 шт. та передати їх на зберігання згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України».

Слідчий в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання, подав рапорт про розгляд клопотання без його участі, просив слідчого суддю накласти арешт на вилучене мано.

Власник майна та його представник в судове засіданні не з`явилися про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином, клопотань на адресу суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається з матеріалів клопотання 28.03.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості, що можуть свідчити про умисне ухилення від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у значних розмірах. За даним фактом розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000018 з попередньою правовою кваліфікацією вказаного кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 212 КК України.

23.01.2020 на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного районного суду Закарпатської області від 22.01.2020 проведено обшук офісного та складського приміщення (магазину) за адресою: АДРЕСА_2 , яке використовує у господарській діяльності ОСОБА_5 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) разом із своїм батьком ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 ).

Згідно протоколу обшуку від 23.01.2020 , копія якого міститься у матеріалах клопотання, під час обшуку виявлено та вилучено крім іншого і флеш-накопичувач 1 шт.; телефон Redmi 5 Plus 1 шт.; системні блоки 3 шт.; кругла печатка ФОП ОСОБА_9 1 шт.

Згідно постанови слідчого від 24.01.2020 року флеш-накопичувача 1 шт.; телефону Redmi 5 Plus 1 шт.; системних блоків 3 шт.; круглої печатки ФОП ОСОБА_9 1 шт. визнано речовими доказами.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як передбачено п. 1 та п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів та спеціальної конфіскації. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучене в ході обшуку майно може зберегти на собі сліди злочину або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, може бути знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, необхідність проведення експертного дослідження, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині накладення арешту на : флеш-накопичувача 1 шт.; телефону Redmi 5 Plus 1 шт.; круглої печатки ФОП ОСОБА_9 1 шт.

Разом із тим, щодо накладення арешту на системні блоки в кількості 3 шт., слідчий суддя вважає, що в цій частині клопотання до задоволення не підлягає, зважуючи на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду. Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту…

Відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені під час обшуку речі і документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Однак, у клопотання слідчим, необґрунтовано необхідності вилучення системних блоків. Слідчий суддя критично оцінює зазначену у клопотанні мету накладення арешту на системні блоки, а саме «проведення огляду інформації що міститься на технічних засобах, за результатами отримання якої можливо буде встановити осіб причетних до здійснення кримінального правопорушення».

Разом з тим, у клопотанні та матеріалах що до нього додані відсутня інформація про те, що в кримінальному провадженні призначено, або буде призначено експертне дослідження вказаних системних блоків або відповідної інформації що міститься на технічних засобах або доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту. В клопотанні відсутнє обґрунтування неможливості зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, без їх вилучення.

Крім того, в силу ч.2 ст.159 КПК України, тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Регламентований КПК України спосіб отримання доступу до електронних інформаційних систем надає можливість досягнути мети досудового розслідування шляхом вилучення копії інформації та проведення слідчих дій з їх використанням, без вилучення оригіналу інформації та її носія.

Згідно положень ч.2 ст. 168 КПК України, у разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста. Тобто, вказана норма, дає можливість отримання необхідної інформації без вилучення носіїв - в даному випадку системних блоків.

А тому, клопотання слідчого в частині накладення арешту на системні блоки задоволенню не підлягає.

Окрім того, щодо клопотання слідчого про передачу: флеш-накопичувача 1 шт.; телефону Redmi 5 Plus 1 шт.; системних блоків 3 шт.; круглої печатки ФОП ОСОБА_9 1 шт. на зберігання згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», то слідчий суддя вважає за необхідне вказати наступне: оскільки питання, що визначення місця знаходження майна на яке накладено арешт, не належить до компетенції слідчого судді, то таке задоволенню не підлягає також.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на викладене слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання старшого слідчого слідчої групи у кримінальному провадженні №0000018 слідчого з ОВС СУФР ГУ ДФС у Закарпатській області капітана податкової міліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000018 від 28.03.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.212 КК України про арешт майна, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно вилучене в ході обшуку проведеного за адресою: АДРЕСА_2 а саме: флеш-накопичувача 1 шт.; телефону Redmi 5 Plus 1 шт.; круглої печатки ФОП ОСОБА_9 1 шт.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1