Справа № 127/6276/20
Провадження №11-сс/801/229/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2020 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 13.03.2020, якою частково задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні, за №0000505 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 21.00год по 06.00год, з покладенням обов`язків, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

який органами досудового слідства підозрюється за ч. 2 ст. 186 КК України в тому, що 12.03.2020 приблизно о 14:00 год., проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , помітив у малознайомої йому ОСОБА_9 в руках мобільний телефон марки «Нокіа 301» у корпусі чорного кольору вартістю близько 400 грн. В цей час у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на відкрите викрадення зазначеного мобільного телефону.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 з метою незаконного збагачення, підбурюваний жагою особистої наживи, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих спонукань, діючи повторно, розуміючи, що його дії є відкритими, шляхом ривка вирвав із правої руки у ОСОБА_9 належний їй мобільний телефон марки «Нокіа 301» у корпусі чорного кольору ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 .
Після зазначеного, ОСОБА_7 , незважаючи на прохання потерпілої повернути їй мобільний телефон, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій матеріального збитку на суму 400 грн.
13.03.2020 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, при цьому в судовому засіданні не встановлено наявності ризику щодо можливості переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризиків, передбачених ст.177 КПК України, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, а тому обрав запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді про часткове задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

На думку прокурора, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого умисного, корисливого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі до шести років, раніше судимий та в короткий проміжок часу знову вчинив злочин, тому існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування з метою уникнення покарання, здійснювати незаконний вплив на потерпілу, яка є неповнолітньою а також продовжувати свою злочинну діяльність, що свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Адвокат ОСОБА_8 подала свої заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просить залишити ухвалу слідчого судді без зміни.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, ОСОБА_7 та адвоката, які просили ухвалу слідчого судді залишити без зміни, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Слідчий суддя, під час розгляду клопотання вірно встановив, що прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам та дотримуючись вимог ст. 194 КПК України, належним чином мотивував свій висновок та обґрунтовано прийняв рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби підозрюваному ОСОБА_7 навівши переконливі мотиви про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, врахувавши всі обставини провадження по якому ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років.
Відповідно до ст. 178 КПК України слідчий суддя врахував наявність постійного місця проживання у м. Вінниця, тобто наявні міцні соціальні зв`язки.
З урахуванням вищенаведених обставин колегія суддів вважає, що ризики не виправдовують застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , а тому доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
З огляду на вищенаведене, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, дані про особу підозрюваного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, важкий стан здоров`я та з урахуванням відсутності належного обґрунтування існуючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийшов до вірних висновків застосувавши до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, а тому оскаржувана ухвала є обґрунтованою та законною, а апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 419, 422, 492 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду від 13.03.2020, якою частково задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні, за №0000505 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період з 21.00год по 06.00год, з покладенням обов`язків, щодо ОСОБА_7 без зміни

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3