ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/380/20 Справа № 932/2384/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,-
за участю учасників провадження:
прокурора: ОСОБА_8
захисника: ОСОБА_9
підозрюваного: ОСОБА_7

встановила:
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

В обґрунтування своїх вимог, зазначає, що існують беззаперечні дані про наявність у матеріалах досудового розслідування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 5 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що застосування до підозрюваного ОСОБА_10 іншого запобіжного заходу, окрім тримання під вартою, не призведе до здійснення підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, а тому, підозрюваний, розуміючи резонанс даної справи, а також, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.
Також, суд не надав оцінку ризику того, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки не встановлено місцезнаходження всіх предметів, які були використані під час хуліганських дій та добровільно не видано підозрюваним органу досудового розслідування.
Крім того, підозрюваний може вчинити інший злочин чи продовжити кримінальне правопорушення.
Прокурор зазначає, що тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.
У запереченнях захисник ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.
Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року було відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 та обрано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту до 00 годин 01 хвилин 23 квітня 2020 року.
Відповідно до ст.194 КПК України на підозрюваного ОСОБА_7 покладено обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою; не залишати місце постійного проживання квартиру АДРЕСА_1 з 21.00 години до 07.00 години без дозволу слідчого, прокурора або суду.
Рішення слідчого судді обґрунтовано тим, що прокурор надав достатні докази наявності обґрунтованої підозри у причетності підозрюваного до кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України. Також, прокурором доведена наявність ризиків, зазначених у клопотанні, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у причетності до вчинення тяжкого злочину, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, всі знаряддя злочину до теперішнього часу не виявлені. При цьому, суд зазначив, що кваліфікація дій ОСОБА_7 викликає сумнів та це питання необхідно більш детально з`ясувати, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Крім того, суд врахував, що підозрюваний має постійне місце мешкання та раніше не судимий.
Слідчий суддя вважав, що прокурор не довів необхідність застосування запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.
Вислухавши суддю - доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та з підстав, викладених в скарзі просив її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, думку захисника ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_7 , які вважали апеляційну скаргу прокурора безпідставною і просили залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Частиною першою статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.
Відповідно до ст. ст. 177, 178 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
За змістом ч. 1 ст. 196 КПК України в ухвалі про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зазначає відомості про: кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому підозрюється особа; обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу; обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу; посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; запобіжний захід, який застосовується.
Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого слідчим суддею не були дотримані в повній мірі, ухвала слідчого судді не відповідає вимогам обґрунтованості та вмотивованості, не містить належних висновків по кожній з обставин, передбачених статтею 194 КПК України, які має встановити слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України.
Розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою апеляційним судом встановлено наступне.
Як видно з матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у тому, що він 24 лютого 2020 року приблизно о 17 годині 20 хвилин на перехресті вулиць О.Поля та Титова у м. Дніпрі грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю (хуліганство), вчинене групою осіб із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.
Вирішуючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у вчиненні даного злочину, підтверджуються матеріалами, доданими до клопотання, зокрема, протоколом огляду місця події від 24.02.2020, показаннями свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , протоколом огляду відеозапису з камер відеоспостереження з місця вчинення злочину та іншими матеріалами, долученими до клопотання слідчого.
При цьому суд апеляційної інстанції зважає на те, що питання обґрунтованості підозри не оспорюється як в апеляційній скарзі прокурора, так і сторона захисту не подавала апеляційної скарги з цих підстав, незважаючи на те, що обґрунтована підозра у вчиненні злочину є підставою для застосування будь-яких запобіжних заходів, в тому числі і домашнього арешту, який був застосований щодо ОСОБА_7 .
Посилання сторони захисту та висновки слідчого судді щодо сумнівної кваліфікації дій підозрюваного, апеляційний суд вважає передчасними, виходячи з того, що ті питання, які слідчий суддя в даній справі має вирішити, приймаючи рішення на досудовому етапі провадження, відрізняються від питань, які є вирішальними для прийняття остаточного рішення. Приймаючи рішення про запобіжне ув`язнення та інші подібні рішення в досудовому провадженні, суд оцінює у спрощеному провадженні наявні дані, для того щоб з`ясувати, чи має поліція підстави для підозри за відсутності доказів на користь протилежного; приймаючи рішення, яке підсумовує судовий розгляд, він повинен визначити, чи є подані до суду і розглянуті ним докази достатніми для визнання вини обвинуваченого. Оцінка підозри й офіційне визнання вини не повинні вважатися однаковим процесом.
Таким чином, з огляду на вищевикладені докази, долучені до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого злочину, що є достатнім для вирішення питання про застосування запобіжного заходу. З огляду на початкову стадію досудового розслідування та об`єктивну необхідність в проведенні слідчих дій, вирішення питання про остаточну кваліфікацію дій підозрюваних є передчасним.
Зазначені вище висновки, узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульованою у справі (справа "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року, пункт 48), мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. "Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 частини 1(c), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.
Стосовно клопотання слідчого в частині підтвердження ризиків, передбачених статтею 177 КПК України та доводів апеляційної скарги прокурора в цій частині, апеляційний суд доходить наступних висновків.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд вважає, що заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені п.п. 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують та для їх запобігання необхідно застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Так, апеляційним судом встановлено, що існують обґрунтовані ризики, передбачені пунктами 1, 2, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, апеляційний суд, у відповідності до ст. 178 КПК України, враховує тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим, а саме позбавлення волі строком до семи років, тяжкість інкримінованого йому злочину, що у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, вагомість наявних доказів про вчинення ним вказаного кримінального правопорушення, особливу зухвалість з якою був вчинений даний злочин та за яких обставин, вік та стан його здоров`я, те, що він раніше не судимий, однак заявлені ризики дійсно об`єктивно існують і застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе їм запобігти та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Крім того, апеляційний суд зважає на процесуальну поведінку підозрюваного після застосування стосовно нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Суддею відзначається, що законодавством встановлено строки здійснення провадження щодо розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу з метою забезпечення учасникам процесу визначеності у часі, протягом якого суд розгляне справу. Передусім такі строки слугують інтересам особи, яка зазнає заходів впливу, оскільки наявність визначеного строку дає розуміння того, скільки триватиме такий вплив.
Водночас протягом такого строку особу наділено процесуальними правами та обов`язками, що дає особі можливість, в тому числі з використанням адміністративного ресурсу (повноважень суду щодо витребування доказів, допиту свідків тощо), представити суду доводи на захист своєї правової позиції. Добросовісна участь особи у процесі вирішення її справи полягає в активній участі у розгляді її справи і недопущенні зловживань наданими їй правами.
Дотримання балансу між інтересами всіх сторін при розгляді справи покладено на суд, який, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін, також зобов`язаний дотримуватися встановлених законодавством правил та строків розгляду справи.
В той же час практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Вказаним рішенням закріплено принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним.
Так, справа даної категорії, відповідно до ст. 422 КПК України, розглядається у скорочені строки після надходження до суду апеляційної інстанції.
Проте, через багаторазові неявки у судові засідання підозрюваного ОСОБА_7 матеріали знаходяться в провадженні апеляційного суду вже більше місяця з 02 березня 2020 року.
ОСОБА_7 11.03.2020 року у судове засідання не з`явився, оскільки з 11.03.2020 року перебував на лікуванні у КНП "МКЛ № 21 ім. проф. Є.Г. Попкової" ДМР. Розгляд справи було перенесено на 13.03.2020 року.
13.03.2020 року у судове засідання не з`явився, оскільки продовжував перебувати у КНП "МКЛ №21 ім. проф. Є.Г. Попкової" ДМР. Розгляд справи було перенесено на 18.03.2020 року.
18.03.2020 року ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, оскільки продовжував перебувати у КНП "МКЛ №21 ім. проф. Є.Г. Попкової" ДМР, з орієнтовним терміном виписки 19.03.2020 року. Розгляд справи було перенесено на 25.03.2020 року.
25.03.2020 року у судове засідання не з`явився, оскільки, з 25.03.2020 року КНП "МКЛ №16" ДМР перебував на амбулаторному лікуванні, що не позбавляло його можливості з`явитися до суду за викликом.Розгляд справи було перенесено на 01.04.2020 року.
У судове засідання ОСОБА_7 не з`явився та ухвалою Дніпровського апеляційного суду до нього було застосовано привід у наступне судове засідання, призначене на 03.04.2020 року.
Привід ОСОБА_10 у судове засідання на 03.04.2020 року виконано не було, оскільки він з 02.04.2020 року знов після виписки із лікарні, звернувся до КНП "МКЛ №21 ім. проф. Є.Г. Попкової" ДМР, звідки був виписаний 19.03. 2020 року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду до нього було застосовано привід у наступне судове засідання, призначене на 08.04.2020 року на 15.00 годину.
Вищевказані обставини свідчать про те, що як тільки справа призначається до розгляду підозрюваний звертається до лікарів, що може свідчити про зловживання ними правом на звернення за медичною допомогою та їх правом бути присутніми у судовому засіданні.
Будь-яких належних відомостей, що підозрюваний за станом здоров`я не може приймати участь в судових засіданнях у справі відсутні і не надані стороною захисту.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», згідно з положеннями частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції,а тому судом приймалися всі можливі заходи для розгляду справи у розумні строки.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить по умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.
Крім зазначеного, на порушення підозрюваним ОСОБА_7 , обраного щодо нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, також вказує приховування ним від органів досудового розслідування та суду дійсного місця проживання.

Так, під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , що підтвердив сам підозрюваний та зазначив, що проживає за цією адресою вже майже 3 роки.

Ухвалою ж слідчого судді застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 , де він, згідно повідомлення про підозру, зареєстрований та проживає.

Так, ОСОБА_7 , будучи присутнім при ухваленні судового рішення першої інстанції, приховав від суду дійсне своє місце проживання, не повідомив про нього суд.

Крім того, слідчий у судовому засіданні апеляційного суду пояснила, що їй також не було відомо про те, що ОСОБА_7 проживає саме у квартирі АДРЕСА_4 , а крім того, підозрюваний на неодноразові її виклики не з`являвся, без поважних на те причин.

Із заявою про зміну місця свого перебування до Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_7 також не звертався, що може свідчить про переховування підозрюваного від слідчого та суду.

При розгляді клопотання слідчого, апеляційний суд враховує суспільний інтерес до даного кримінального провадження і, що справа має резонансне значення, оскільки дії підозрюваних пов`язані із застосуванням зброї, відбувалися у громадському місці, на проїжджій частині дороги, а також той факт, що відносно вказаного підозрюваного застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням обов`язку з`являтися до суду за першою вимогою, що не виконується останнім, апеляційний суд доходить висновку про неможливість запобігти встановленим ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Так, відповідно до п.п. 9, 12 ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше та ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.
За таких обставин, доводи сторони обвинувачення є обґрунтованими, належними та підтверджуються матеріалами справи, у зв`язку з чим до підозрюваного ОСОБА_7 слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, без визначення застави, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, вчиненого із застосуванням насильства.
Керуючись ст. ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -
п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2020 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_11 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23 квітня 2020 року.

Підозрюваного ОСОБА_7 взяти під варту в залі суду негайно.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.
Судді:

------------------- ------------------- --------------------
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4