Справа № 344/7581/19
Провадження № 11-кп/4808/23/20
Категорія ст. 395 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2019 року щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Котовське Вільшанського району Кіровоградської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, раніше судимого: вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 30.12.2010 за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ст. 69, ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 69, ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді 2 років обмеження волі з конфіскацією майна; вироком Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 08.12.2011 за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі з конфіскацією майна; вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.02.2017 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, РНОКПП НОМЕР_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України,

за участю:
прокурора ОСОБА_8 ,
в с т а н о в и в :
1. Зміст вироку суду першої інстанції та встановлені обставини.
1.1. Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, та призначено йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

На підставі статей 71, 72 та ч. 4 ст. 81 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково вирішено приєднати невідбуте покарання за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) місяців.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_7 .

1.2. Згідно даних оскаржуваного вироку, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2017 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК України до двох років позбавлення волі.

20 грудня 2018 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова Львівської області задоволено подання адміністрації Личаківської ВК №30 у Львівській області та встановлено ОСОБА_7 адміністративний нагляд строком один рік, а також встановлено наступні обмеження: заборона виходу з будинку /квартири/ за місцем проживання з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.; зобов`язано з`являтись в органи відділу поліції за місцем його проживання для реєстрації.

21 грудня 2018 року у день звільнення з Личаківської ВК №30 Львівської області, піднаглядному ОСОБА_7 оголошено ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова Львівської області про встановлення щодо нього адміністративного нагляду та зобов`язано прибути і зареєструватись в Івано-Франківській ВП ГУ НП в Івано-Франківській області не пізніше 24 грудня 2018 року і попереджено про кримінальну та адміністративну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду і несвоєчасне неприбуття до обраного місця проживання та реєстрації у відділ поліції.

Однак ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про встановлення адміністративного нагляду, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення від адміністративного нагляду, не прибув без поважних причин у визначений строк до обраного місця проживання, чим умисно порушив правила адміністративного нагляду.

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю.

1.3. На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом першої інстанції встановлено порядок дослідження доказів у даному кримінальному провадженні та визнано недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються. Суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого, дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу.

2. Зміст апеляційної скарги обвинуваченого:
- судом не були взяті до уваги важливі факти;

- суд надав обвинуваченому мало часу для зібрання всіх документів, які пом`якшать та змінять покарання, зокрема: коли обвинувачений відбував покарання, то він захворів (цитую) тяжкою хворобою, яка ІV ступеня, тому не вчиняв злочину під адміністративним наглядом, оскільки в той час тяжко хворів;

- суд не взяв до уваги, що сім`я обвинуваченого проживає в тяжких матеріальних умовах (хвора мати та інвалід дитинства молодша сестра, які потребують опіки).

З цих підстав просив скасувати оскаржуваний вирок, а справу направити до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

3. Правові позиції сторін.
3.1. Обвинувачений, його захисник в засідання апеляційного суду не з`явились. ОСОБА_7 про час і місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений у встановленому порядку: згідно відстеження поштового відправлення (трекінгу), 01.02.2020 ОСОБА_7 вручено судову повістку, а 21.01.2020 складено відповідну телефонограму суду. Про причини неявки суд не повідомлено.

3.2. В засіданні суду апеляційної інстанції прокурор заперечив доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а обґрунтований вирок суду першої інстанції без змін.

3.3. Суд апеляційної інстанції, враховуючи приписи ст. 405 КПК України, вважає за можливе розглянути вказане кримінальне провадження за відсутності ОСОБА_7 .

4. Мотиви суду апеляційної інстанції.
4.1. Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд першої інстанції визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися і обмежився допитом обвинуваченого. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

4.2. Що стосується доводів обвинуваченого в частині невідповідності призначеного йому покарання, то колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, вважає їх непереконливими з огляду на таке.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання, враховуючи обставини, які пом`якшують (повне та беззастережне визнання вини та щире каяття) та обтяжують покарання (рецидив злочинів), виходив з того, що ступінь тяжкості вчиненого злочину невеликої тяжкості, дані про особу винного, його вік, стан здоров`я та його майновий стан, що за місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо, тимчасово не працює, на обліках в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий (востаннє вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.02.2017 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, умовно достроково звільнений від відбуття покарання невідбутий строк становить 6 місяців 22 дні), що з досудової доповіді про обвинуваченого вбачається дуже висока ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, а виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства (в тому числі окремих осіб).

Апеляційний суд погоджується з обґрунтованими висновками суду першої інстанції та, враховуючи висновки досудової доповіді відносно обвинуваченого (а.п. 100), вважає призначене ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) місяців достатнім для виправлення останнього.

По-перше. Доводи апелянта з приводу того, що суд надав обвинуваченому мало часу для зібрання всіх документів, які пом`якшать та змінять покарання не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

По-друге. Твердження обвинуваченого, що під час відбування покарання він захворів (цитую) тяжкою хворобою, яка ІV ступеня, тому не вчиняв злочину під адміністративним наглядом, оскільки в той час тяжко хворів, не підтверджуються долученими до матеріалів провадження копіями документів (в т.ч. медичними). Зокрема, згідно долучених ОСОБА_7 копій документів (медичних виписок, довідок) підтверджується перебування останнього на лікуванні в період з 13.05.2019, а згідно матеріалів провадження 21.12.2018 (у день звільнення з Личаківської ВК №30 Львівської області) піднаглядному ОСОБА_7 оголошено ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова Львівської області про встановлення щодо нього адміністративного нагляду та зобов`язано прибути і зареєструватись в Івано-Франківській ВП ГУ НП в Івано-Франківській області не пізніше 24.12.2018. Відтак обвинувачений ОСОБА_7 ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції не представив належних та допустимих доказів причини неприбуття до обраного місця проживання та реєстрації у відповідний відділ поліції умисного порушення правил адміністративного нагляду.

По-третє. Обтяжуючою обставиною є рецидив злочинів.

З урахуванням вищевказаного, апеляційний суд, з огляду на дискреційні повноваження, вважає аргументи апелянта з приводу того, що сім`я обвинуваченого проживає в тяжких матеріальних умовах (хвора мати та інвалід дитинства молодша сестра, які потребують опіки) не достатніми в розумінні кримінального закону для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, в тому числі і застосування приписів ст. 75 КК України у цій справі.

5. Висновки апеляційного суду.
З огляду на вказане слід дійти висновку, що призначене покарання у даних конкретних обставинах відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирок суду першої інстанції законний, обґрунтований та вмотивований. Підстави для його скасування, зміни, чи направлення справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 22 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України, залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3
Судді ОСОБА_9
ОСОБА_5