Справа № 379/1585/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.12.2019 року

Таращанський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Тараща матеріали кримінального провадження №0000733 щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Косяківка Таращанського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з вищою освітою, працюючого майстром виробничого навчання Броваського професійного ліцею, одруженого, військовозобов`язаного, на утриманні маючого двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
ВСТАНОВИВ:
07.12.2013 приблизно о 19 год 10 хв ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Gelly державний номер НОМЕР_1 , разом із пасажирами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , рухався із швидкістю близько 75-89 км/год по асфальтобетонному вологому покриттю автодороги в межах населеного пункту с.Антонівка Таращанського району Київської області, в напрямку с.Веселий Кут Таращанського району Київської області.
Під час проїзду заокругленої ділянки дороги по вул..Петровського, що в с.Антонівка Таращанського району Київської області, ОСОБА_3 в порушення вимог п.п.12.1, 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху ( далі ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, згідно з яких «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», невірно оцінив дорожню обстановку та не вибрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; в порушення вимог п.п. 12.2 ПДР згідно з яким «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги», при наближенні до заокругленої ділянки дороги з обмеженою оглядовістю не обрав безпечну швидкість руху; в порушення вимог п.п. 12.4 ПДР, відповідно до якого « у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 60 км/год», перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункті, рухаючись із швидкістю 75-89 км/год, та в порушення вимог п.п.12.3 ПДР згідно з яким « у разі виявлення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди», допустив неуважність, невірно оцінив дорожню ситуацію, при виявленні небезпеки для руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, поставивши під загрозу життя та здоров`я учасників дорожнього руху, повернув кермо вліво та, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1 ( вузька суцільна лінія) ПДР, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, з подальшим зіткненням передньої частини автомобіля з деревом.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля ОСОБА_9 , ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, а пасажир ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, як небезпечні для життя, що спричинили її смерть.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №6Д від 23.01.2014 у ОСОБА_9 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, відкритого двостороннього перелому нижньої щелепи, струсу головного мозку, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та потягли тривалий розлад здоров`я понад 21 день.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №67 від 23.01.2014 у ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців на обличчі, відкритого двостороннього перелому нижньої щелепи, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та потягли тривалий розлад здоров`я понад 21 день.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи №209 від 13.01.2014 у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, що потягли за собою настання смерті. По ступеню тяжкості тілесне ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне в момент заподіяння.
Грубе порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 12.1, 12.2, 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, введених в дію 01.01.2002, перебуває в прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у виді отримання потерпілою ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть та отримання ОСОБА_9 , ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.
Цивільні позови по справі не заявлені.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою провину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України визнав повністю, погодився із кваліфікацією вчиненого ним діяння та підтвердив обставини, за яких трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої загинула ОСОБА_8 ,а ОСОБА_9 , ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження. У скоєному щиро розкаявся. Просить суд застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році» та звільнити від призначеного судом покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 підтримав клопотання обвинуваченого, подане до суду під час підготовчого судового засідання, про його звільнення від кримінальної відповідальності, оскільки він вчинив злочин з необережності, має на утриманні двох малолітніх дітей, щодо яких не позбавлений батьківських прав, працює, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, а тому, враховуючи вище викладене, ОСОБА_3 підпадає під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VIII і щодо нього можливе застосування амністії та звільнення від відбування покарання.

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилася, проте подала на адресу суду заяву про розгляд кримінального провадження у її відсутності. Претензій до обвинуваченого не має, просить суд призначити йому покарання на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, проте подав на адресу суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності. Претензій до обвинуваченого не має, просить суд призначити йому покарання на розсуд суду.
ОСОБА_9 під час досудового розгляду подав заяву в якій заперечив щодо визнання його потерпілим у даному кримінальному провадженні та відмовився від участі у всих слідчих діях.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 та інші учасники процесу не оспорюють фактичні обставини справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, не наполягають на дослідженні інших доказів по справі, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, суд провів розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження в частині даних, які характеризують особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.
Дослідивши безпосередньо всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом. У суду не має сумнівів щодо об`єктивності та правдивості показань обвинуваченого, оскільки ці покази підтверджені дослідженими безпосередньо в судовому засіданні іншими доказами, яким суд дав належну оцінку.
Оцінюючи докази, досліджені в судовому засіданні, в їх сукупності, суд вважає їх допустимими, достатніми та достовірними, такими, що узгоджуються між собою, в зв`язку з чим суд вважає доведеною винність обвинуваченого в скоєнні злочину.
Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування правильно кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілої.
Судом досліджено характеризуючі дані обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше не судимий, на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей. Матеріальну шкоду відшкодував на досудовому слідстві.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст.ст. 65-68 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання суд відповідно до ст.ст. 65-68 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно ст. 12 КК України є тяжким необережним злочином, особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, в скоєному розкаявся, попросив вибачення у потерпілих та повністю відшкодував заподіяну шкоду, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, не перебуває на «Д»-обліку у лікаря-нарколога та психіатра, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, позицію потерпілих, дійшов висновку про те, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, а також попередження вчинення ним нових злочинів, що відповідає меті покарання, зазначеної в ст. 50 КК України.

Обвинуваченим до суду було подано клопотання про звільнення його від покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VІІІ, дане клопотання обвинувачений та його захисник підтримали.
Прокурор в судовому засіданні просила суд застосувати до обвинуваченого Закон України «Про амністію у 2016 році» та не призначати йому додаткове покарання.

Судом встановлені обставини, які є підставою для звільнення обвинуваченого від призначеного основного та додаткового покарання на підставі акту амністії.
Як зазначено в ст.85 КК України, на підставі закону про амністію засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.
Згідно ч.2 ст. 86 КК України, законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили. Амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.
Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
08 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році», згідно із п. «в» ст.1 якого, звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також особи, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили, не позбавлених батьківських прав. які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років.
Як встановлено судом, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України. Вказаний злочин відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, скоєних з необережності. Обвинувачений одружений, є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не позбавлений батьківських прав.
Таким чином, ОСОБА_3 є суб`єктом застосування до нього зазначеного вище акту амністії.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про амністію у 2016 році» особи, на яких поширюється дія цього Закону, можуть бути звільнені від відбування основного і додаткового покарання, призначеного судом, крім конфіскації майна, у частині вироку, що не була виконана на день набрання чинності цим Законом.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, передбачених ст.4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та ст.9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено, амністія до нього не застосовувалась.
За таких обставин суд вважає, що на обвинуваченого поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році», а тому він підлягає звільненню від відбування основного та додаткового покарання.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
Витрати на залучення експертів та проведення експертиз в даному кримінальному провадженні суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави, які підтверджуються довідками про вартість проведених експертиз. Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України, процесуальні витрати на проведення експертиз підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь держави у сумі - 6285 грн. 65 коп.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Суд дійшов висновку про відсутність необхідності обрання або продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили, оскільки учасники судового процесу не заявляли клопотання про його обрання або продовження, та не надали суду доказів, що на час розгляду справи в суді існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, призначити йому основне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання ОСОБА_3 , якщо протягом двох років іспитового строку він не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст.76 КК України: - періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації..
На підставі ст. ст. 85, 86 КК України, п. «в» ч. 1 ст.1 Закону України «Про амністію в 2016році» звільнити ОСОБА_3 від призначеного судом покарання.
Запобіжний захід ОСОБА_3 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Косяківка Таращанського району Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави (отримувач платежу: УДКСУ у Шевченківському районі м.Києва, р/р 0011, МФО 820019, Банк: ГУ ДКС України в м.Києві, код 37995466) в розмірі 6285,65 (шість тисяч двісті вісімдесят шість гривень 65 коп) грн.
Речові докази :
- автомобіль марки Gelly державний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на штраф майданчику Таращанського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області, повернути власнику ОСОБА_12 .
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

Головуючий:ОСОБА_1