Ухвала

Іменем України

27 лютого 2020 р.

м. Київ
Справа № 754/16533/18
Провадження № 51-1074 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року щодо
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янка-Бузька Кам`янка-Бузького району Львівської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 27.06.2002 Богунським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187, ст.ст.42, 75, 76, 104 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 05.05.2003 Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 27.10.2005 на підставі постанови Дубненського міського суду Рівненської області від 19.10.2005 за ст. 107 КК України умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 10 місяців 27 днів;

- 14.07.2006 Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 121, ст. 71 КК України до 7 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений 11.11.2013 з Коростенської ВК Житомирської області №71 по відбуттю строку покарання,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років і 6 (шести) місяців позбавлення волі. Запобіжний захід ОСОБА_4 вирішено залишити у вигляді тримання під вартою. Строк відбування покарання вирішено обчислювати з 27 липня 2018 року. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно з вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року, ОСОБА_4 27 липня 2018 року приблизно о 16 годині 30 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у приміщенні відділення ТОВ «Космолот», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Мілютенко, 19, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків вступив у сварку із ОСОБА_5 , після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті останньому.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, взяв зі столу гострий предмет, що має ріжучі властивості, схожий на кухонний ніж, та, утримуючи його за рукоятку у лівій руці зворотнім хватом лезом донизу, наблизився до ОСОБА_5 , після чого притиснув лезо ножа ріжучою частиною до шиї останнього та із значною силою провів ним зліва направо.

Внаслідок цього він спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани шиї по передній поверхні між правим та лівим кивальними м`язами в середній третині з пересіченням передньої групи кивальних м`язів та гортані на 1/2 її поперечника, яке відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, тобто вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_5 , але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від волі ОСОБА_4 , оскільки потерпілий ОСОБА_5 був своєчасно доставлений до медичного закладу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду змінити в частині призначеного покарання та змінити правову кваліфікацію вчиненого кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити мінімальне покарання, передбачене санкцією вказаної статті. Вказує, що мав з потерпілим дружні відносини, а тому у нього не було умислу його вбивати, оскільки він хотів лише заспокоїти потерпілого. Також на відсутність вказаного умислу, з його точки зору, вказує те, що знаряддя вчинення злочину він з собою не приносив, а узяв на місці; те, що він намагався допомогти потерпілому і просив викликати швидку допомогу. Також вказує, що він мав можливість вбити потерпілого, однак не зробив цього, що також вказує на відсутність у нього умислу на умисне вбивство.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доводи засудженого про те, що він не мав умислу на вбивство потерпілого та його дії неправильно кваліфіковано вироком першої інстанції не знайшли підтвердження при перегляді апеляційним судом, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
При розмежуванні замаху на вбивство та умисного тяжкого тілесного ушкодження суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції, дійшовши висновку про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_4 саме за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, врахувавши, що між засудженим і потерпілим виник конфлікт, ініціатором якого був ОСОБА_4 ; характер, послідовність, рішучість динамічність дій, вчинених обвинуваченим; знаряддя злочину кухонний ніж; локалізацію ножового поранення та механізм його спричинення, а саме нанесення удару ножем в життєво важливий орган шию. Також судами було враховано поведінку засудженого після вчиненого, зокрема те, що він не намагався надати потерпілому допомогу і залишив його на місці події. Повною мірою врахувавши вказані обставини, суд правильно кваліфікував дії ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Суд апеляційної інстанції при постановленні ухвали, врахувавши всі обставини справи, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого та вмотивовано залишив вирок суду першої інстанції без зміни, визнавши ці доводи необґрунтованими, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3