Справа № 140/2628/15-к
Провадження №11-кп/801/122/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 січня 2020 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем: ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 189, ст. 356 КК України,

в с т а н о в и в:

До Тиврівського районного суду Вінницької області надійшло на розгляд кримінальне провадження з обвинувальним актом по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 189, ст. 356 КК України.

У підготовчому судовому засіданні суд повернув обвинувальний акт прокурору як такий, що не відповідає вимогам закону, а саме у ньому відсутнє формулювання обвинувачення, яке пред`явлено ОСОБА_7 кваліфікуючи в обвинувальному акті дії ОСОБА_7 за ч.2 ст. 189 КК України, орган досудового розслідування не зазначив, в чому саме полягає завдана обвинуваченим потерпілому значна шкода, а саме, на яку саме суму було завдано потерпілому шкоди.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_11 просить її скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_7 направити до того ж суду для призначення нового судового розгляду.

Апеляційну скаргу прокурор мотивує тим, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених ст. 314 КПК України, оскільки перевіряючи обвинувальний акт на відповідність ст. 291 КПК України, вдався до оцінки повноти проведення досудового розслідування на стадії підготовчого судового засідання, у тому числі щодо наявності доказів про розмір завданої потерпілому матеріальної шкоди. Крім того, суд першої інстанції в ухвалі посилається на ряд рішень ЄСПЛ, які постановлені у справах, де відповідачами є інші держави, а не Україна.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечили проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

В ч.2 ст.291 КПК України визначений перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті ( частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

За змістом вимог ч.3 ст.314 КПК України зі стадії підготовчого судового засідання суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо його невідповідність вимогам ст. 291 КПК України є суттєвою та перешкоджає призначенню провадження до розгляду по суті.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, об`єктивною стороною інкримінованого ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, є настання суспільно-небезпечних наслідків у виді значної шкоди, як її обов`язкову ознаку.

Разом з тим, в обвинувальному акті формулювання обвинувачення викладено неконкретно, а саме, у ньому не зазначено, в чому саме полягає завдана ОСОБА_7 потерпілому значна шкода, а саме на яку суму її було завдано, що перешкоджає призначенню кримінального провадження до розгляду.

Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового розслідування, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення обвинувального акта прокурору, який відповідає рішенням Європейського суду з прав людини, викладених, зокрема, у п.51 у справі «Ващенко проти України» від 26.06.2008, де «поняття «обвинувачення» для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру; у п.34 рішення у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 року, де «Суд зазначає, що у тексті підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії» №9783/82, п.79). В п.35 вказаного вище рішення Європейського суду з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» Суд наголосив, що «право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції (рішення у справі ««Пелісьє та Сассі проти Франції», п.54, а також «Даллос проти Угорщини», п.47).

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2019 року про повернення обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 керівнику Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: