ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11сс/818/793/20 Головуючий 1ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 638/2624/20 Доповідач ОСОБА_2
Категорія : у порядку КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря - ОСОБА_5
представника
власника майна - адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000769 від 22.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000769 від 22.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції прокурор у кримінальному проваджені Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року і прийняти нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого про арешт майна в межах даного кримінального провадження. В обґрунтування скарги прокурор зазначив, що звернення з відповідним клопотанням важливо для забезпечення доказової бази у кримінальному провадженні. Зазначив, що судом в ухвалі зазначено, що слідчим не наведена та не доведена належними доказами , з урахуванням кваліфікації злочину, що передбачає відповідальність саме за незаконну порубку дерев, але не враховано той факт, що ст. 246 КК України передбачено кримінальну відповідальність за незаконну порубку або незаконне перевезення, зберігання, збут лісу. У зв`язку з чим, прокурор просить накласти арешт на вказане в клопотанні слідчого майно.

Прокурор в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 422 та ч. 4 ст. 405 КПК України, думки апелянтів, колегія суддів постановила рішення щодо проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року за відсутності прокурора, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, перевіривши представлені матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи в слідчому управлінні Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000769 від 22.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

27.02.2020 слідчий поліції ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна в межах даного кримінального провадження. В обгрунтування клопотання слідчий зазначав, що 21.02.2020 року в ході огляду місця події за адресою: м. Харків, пр.. Перемоги, 57Г/1 у невстановленої особи виявлено та вилучено транспортний засіб «КАМАЗ», номерний знак НОМЕР_1 № (рами): НОМЕР_2 , в якому знаходиться деревина без належних документів на перевезення. За даним фактом внесено відомості до ЄРДР за № 0000769 за ч.1 ст.246 КК України. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що вказаний автомобіль належить ОСОБА_9 , 1968 р.н. Орган досудового розслідування вважає, що невжиття даного заходу забезпечення кримінального провадження може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню та встановлення всього кола осіб, причетних до скоєння злочину, оскільки у разі повернення зазначеного майна можуть бути вжиті заходи та вчинені дії направлені на його знищення або переховування, що значно ускладнить або взагалі унеможливить встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання слідчого з тих підстав, що слідчим не надано перелік майна, що є об`єктом злочину, тобто деревини, що перебуває у транспортному засобі, яка має певні ознаки та характеристики, відомості про які не надано, а тому, суд позбавлений можливості ідентифікувати, яка саме деревина перебуває у транспортному засобі та на яку слідчий просить накласти арешт, не наведена кількість, ознаки, характеристики вилученого слідчим майна і не доведена належними та допустимими доказами з урахуванням кваліфікації злочину, що передбачає відповідальність саме за незаконну порубку дерев. Суду надано відомості про власника саме транспортного засобу, в якому перебуває деревина, однак не надано доказів про те чи є ця особа власником об`єкту злочину деревини, або лише транспортного засобу. При цьому власник транспортного засобу ОСОБА_9 , захисник якого в судовому засіданні повідомив про законність своїх дій з приводу перевезення деревини, слідчим не допитаний, не з`ясовані всі обставини, що мають значення для встановлення істини по кримінальному провадженню.

Проте, такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах чинного КПК України.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Аналіз вище зазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При цьому, ст. 171 КПК України передбачено вимоги щодо змісту клопотання про накладення арешту на майно. Серед всього іншого зазначено, що у клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути вказано підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна. Тобто, у клопотанні про арешт майна, слідчий повинен чітко вказати мету зазначену в законі та довести необхідність арешту саме з цією метою.

Даних вимог закону слідчим не дотримано.

Як вбачається з наданого клопотання про арешт майна, слідчим зазначено попередню кваліфікацію у даному кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 246 КК України, що вбачає незаконне перевезення, зберігання або збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду. З метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, а також особи, яка може бути причетна до вчинення вказаного злочину, слідчий просив накласти арешт на транспортний засіб «КАМАЗ», номерний знак НОМЕР_1 № (рами): НОМЕР_2 , в якому знаходиться деревина. При цьому, як вірно зазначив слідчий суддя, слідчим не конкретизовано клопотання, так як не надано відомості про власника саме транспортного засобу, в якому перебуває деревина і доказів про те, чи є ця особа власником об`єкту злочину деревини або лише транспортного засобу. Також не вказано перелік майна, що є об`єктом злочину, тобто деревини, що знаходиться у транспортному засобі, оскільки неможливо ідентифікувати, яка саме деревина перебуває у транспортному засобі та на яку слідчий просить накласти арешт, її кількість, ознаки, характеристики. Також слідчим чітко не зазначена мета, з якою необхідно накласти арешт на вилучене майно.

У судове засідання апеляційного суду прокурор не з`явився, пояснень не надав.

Отже, вищевказане свідчить про неконкретизованість та неповноту клопотання слідчого, яке за таких обставин підлягає обов`язковому уточненню, шляхом повернення клопотання відповідно до вимог ч. 3 ст. 172 КПК України прокурору для усунення недоліків. Проте, слідчий суддя відмовив у його задоволенні, що не передбачено чинним КПК України.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року скасуванню, з поверненням зазначеного клопотання прокурору для приведення його у відповідність з вимогами ст. 171 КПК України та усунення недоліків.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 392,404,405,407,418,419,423 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора Харківської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_7 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року скасувати.
Матеріли клопотання про арешт майна від 27 лютого 2020 р. слідчого СВ Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000769 від 22.02.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України повернути прокурору для усунення недоліків та приведення у відповідність з вимогами ст. 171 КПК України, надавши для цього строк 72 години з моменту отримання повного тексту ухвали.
Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді