ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №640/9762/18 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження 11-кп/818/1317/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
УХВАЛА
Іменем України

25 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,
обвинуваченої - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2018 відносно ОСОБА_9 ,-
ВСТАНОВИЛА:
Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова, громадянка України, непрацююча, з неповною загально-середньою освітою, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,-
засуджена за ч.2 ст.121 КК України до 7 років позбавлення волі.
Цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів.
Згідно вироку, ОСОБА_9 , 02 вересня 2018, близько 11год. 30хв., знаходячись за місцем свого мешкання в приміщенні кімнати квартири АДРЕСА_2 , з мотивів особистих неприязних відносин, що сформувалися за час тривалого спільного проживання, у ході конфлікту зі своєю матір`ю ОСОБА_10 , маючи злочинний умисел та мету, направлені на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, взяла з шухляди стола кухонний ніж та, тримаючи його в правій руці, стоячи на відстані близько одного метру, обличчям до матері, яка сиділа навпроти неї на кухонному дивані за столом, нанесла ним останній один удар в область внутрішньої поверхні правого стегна, заподіявши їй колото-різане поранення правого стегна (по передньо внутрішній поверхні) з пошкодженням по ходу раневого каналу м`яких тканин (м`яза) стегна з подальшим пошкодженням стегневої вени, яке є тяжким тілесним ушкодженням по критерію небезпеки для життя, від якого цього ж дня, близько об 11год. 40хв. ОСОБА_10 померла. Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що вона 02.09.2018, близько об 11год. 30хв., з мотивів особистих неприязних відносин, які сформувалися за час тривалого спільного проживання, маючи злочинний умисел за час тривалого спільного проживання, маючи злочинний умисел та мету, направлені на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, в ході конфлікту, умисно спричинила своїй матері ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння, від якого остання померла.
Прокурор, ще до початку апеляційного розгляду справи відмовився від своєї апеляційної скарги в порядку ст.403 КПК України.
В апеляційній скарзі обвинувачена, з урахуванням змінених доводів в останній редакції, не оскаржуючи фактичні обставини справи та кваліфікацію своїх дій, просить вирок змінити, пом`якшити покарання, застосувавши положення ст.69 КК України, оскільки вважає, що суд першої інстанції призначив їй занадто суворе покарання.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченої, її захисника та потерпілої, які просили задовольнити апеляційну скаргу, вислухавши думку прокурора, який заперечували проти апеляційної скарги, перевіривши апеляційні доводи та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Так, згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
На думку колегії суддів, зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано у повному обсязі.
Згідно вироку (т.1 а.с.74-78), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.
Відповідно до вимог ч.ч.1 та 2 ст.65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Призначаючи покарання, суд першої інстанції достатньою мірою врахував характер, ступінь суспільної небезпеки злочину, дані про особу обвинуваченої.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, і також вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку, за переконанням колегії суддів про необхідність призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі санкції, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.
Такий підхід при призначенні покарання, колегія суддів находить таким, що в повній мірі відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Так, у згаданій постанові Пленуму зазначається, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Як вбачається, при призначені покарання обвинуваченій суд першої інстанції, врахував, що ОСОБА_9 вчинила тяжкий злочин, раніше не судима, не працевлаштована, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставиною, що пом`якшує її покарання, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, надання нею медичної допомоги, викликала швидку допомогу потерпілій ОСОБА_10 безпосередньо після вчинення злочину, обставиною, що обтяжує її покарання, суд визнав вчинення злочину щодо особи, з якою вона перебувала у сімейних відносинах, вчинення злочину щодо особи похилого віку.
Також суд врахував висновок судово-психіатричного експерта №789 від 22.10.2018 згідно якого, у період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_9 перебувала поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психіки діяльності або іншого хворобливого стану психіки. Могла усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Таким чином, колегія суддів вважає, що районний суд, в достатній мірі врахував характер і ступінь тяжкості скоєного обвинуваченою ОСОБА_9 кримінального правопорушення (злочину), дані про особу обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, в зв`язку з чим, останній дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, що буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), обставинам справи, але й особі обвинуваченої, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.
Разом з тим, вирішуючи питання щодо можливості застосування до обвинуваченої ОСОБА_9 положень ст.69 КК України, колегія суддів вважає, що відповідно до п.8 Пленуму Верховного Суду України, який у своїй постанові №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», зазначає, що призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст.69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч.1 ст.69 КК. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченої ст.69 КК України, оскільки судом окрім пом`якшуючих обставин, встановлено дві обтяжуючі обставини покарання.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дотримався вимог процесуального і матеріального права, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а розмір призначеного покарання, виходячи з положення ст.414 КПК України, за переконанням колегії суддів, не можна вважати явно несправедливим через суворість.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і не підлягаючим скасуванню або зміні.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2018 відносно ОСОБА_9 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, - у той же строк з моменту отримання копії.

Головуючий

Судді