Дата документу 07.04.2020 Справа № 335/4385/16-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-кп/807/222/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/4385/16-кДоповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ст.286 ч.1 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000415, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, одруженого, працюючого водієм КУ «Запорізька станція екстреної (швидкої) медичної допомоги» Запорізької обласної ради, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и л а:

вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року ОСОБА_8 визнано невинуватим в пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене останнім.

Вирішена доля речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, органами досудового розслідування ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до якого останній 14.11.2015 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, керуючи спеціальним автомобілем швидкої медичної допомоги «Пежо», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по проїжджій частині пр. Металургів від вул. Верхня в напрямку вул. Тюленіна в м. Запоріжжя, наближаючись до регульованого перехрестя вул. Перемоги з вул. Тюленіна. В салоні автомобіля під керуванням ОСОБА_8 в якості пасажирів знаходились медичні працівники ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_12 . На автомобілі під керуванням ОСОБА_8 було увімкнено спеціальний звуковий сигнал та проблисковий маячок синього кольору, що було пов`язано з службовою необхідністю.

В цей же час, ОСОБА_13 , керуючи автомобілем «ДЕУ Ланос», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїжджій частині вул. Тюленіна від Набережної магістралі, наближаючись до регульованого перехрестя з вул. Перемоги. В салоні автомобіля під керуванням ОСОБА_14 в якості пасажира знаходився ОСОБА_15 .

Рух на перехресті вул. Перемоги з вул. Тюленіна регулювався світлофором, що працював в звичному режимі. Для водія ОСОБА_13 було ввімкнено дозволяючий рух зелений сигнал.

14.11.2015 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_8 , наближаючись до перехрестя вул. Перемоги з вул. Тюленіна, діючи в порушення вимог п.3.1 Правил дорожнього руху України, де сказано: п. 3.1: «водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10 - 18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений», маючи об`єктивну можливість виявити попереду регульоване перехрестя, а також те, що для нього увімкнено забороняючий сигнал світлофора, не врахував дорожню обстановку та особливості елементів перехрестя, що унеможливлює своєчасне виявлення автомобіля швидкої допомоги іншими учасниками руху, не забезпечив безпеку дорожнього руху та виїхав на перехрестя.

В результаті порушення водієм ОСОБА_8 вищезазначених вимог правил безпеки дорожнього руху сталося зіткнення передньою частиною автомобіля «ПЕЖО» з лівою боковою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_13 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_7 , згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №23/к від 22.02.2016 року, отримав тілесні ушкодження у вигляді: «закритого осколкового перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням, переломів 5, 6, 7, 8, 9 ребер зліва», що в сукупності кваліфікуються, як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними для життя, але такими, що спричинили довгостроковий розлад здоров`я, більше 21 дня».

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №734/15 від 07.12.2015 року, невідповідність дій водія ОСОБА_8 пункту 3.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали.

Водій ОСОБА_8 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем під керуванням ОСОБА_14 шляхом виконання вимог п. 3.1 ПДР України.

При цьому, водій ОСОБА_13 в даній дорожній ситуації своїми односторонніми діями не мав технічної можливості уникнути події ДТП. В його діях відсутні невідповідності вимогам ПДР України.

Суд першої інстанції за наслідками розгляду кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, прийшов до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду необґрунтованим та незаконним через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, суд, розглядаючи кримінальне провадження, надав неправильну оцінку добутим доказам, у зв`язку із чим судове провадження проведено неповно та однобічно, висновки, викладені судом у вироку, не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать дослідженим доказам по справі та матеріалам кримінального провадження. Вказує, що під час судового засідання 18.08.2017 року судом було задоволено клопотання адвоката ОСОБА_9 про призначення судової авто-технічної експертизи та замість даних, які не суперечать матеріалам кримінального провадження та підтверджені під час допиту в судовому засіданні незацікавленими свідками ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 та зазначені в постанові слідчого СВ Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_19 від 02.12.2015 року, зазначені вихідні дані за показами водія ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 , які зацікавлені в результаті судового розгляду (потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні, пояснив суду, що має добрі відносини з обвинуваченим, так як працюють разом тривалий час). Під час винесення ухвали про призначення судової авто-технічної експертизи від 18.08.2017 року суд зазначив, що вихідні дані про те, що: «автомобіль «Деу Ланос» рухався через перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, спецавтомобіль швидкої медичної допомоги з увімкненими проблисковими маяками синього кольору та спеціальним звуковим сигналом «Сирена» рухався на забороняючий сигнал світлофора» є передчасними висновками слідчого з явним обвинувальним ухилом, не підтверджується беззаперечними доказами, та не можуть бути включені у розділ вихідних даних, як категоричний висновок слідчого. Вважає висновок суду першої інстанції про визнання висновку інженерно-транспортної експертизи № 734/15 від 07.12.2015 року неналежним доказом необґрунтованим, невмотивованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи. Твердження суду щодо недопустимості висновку інженерно-транспортної експертизи №734/15 від 07.12.2015 року спростовується допитами в судових засіданнях незацікавлених свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_18 та ОСОБА_21 , покази яких були перекручені судом. Так, вказані свідки надали суду покази, що автомобіль «Деу Ланос» перетинав перехрестя вул. Перемоги з вул. Сергія Тюленіна на зелений сигнал світлофору, що підтверджується звукозаписами судових засідань. Разом з тим, замість того, щоб дати оцінку показам свідків, які чітко зазначили, що на світлофорному об`єкті, до якого наближався та перетинав автомобіль «Деу Ланос» під керуванням ОСОБА_22 на зелений сигнал світлофору, судом першої інстанції звернуто увагу на те, що свідки ОСОБА_23 , ОСОБА_18 та ОСОБА_21 , в судовому засіданні, пояснювали, що показань світлофора зі сторони пр. Металургів, звідки їхав спецавтомобіль швидкої допомоги від керуванням ОСОБА_8 , вони бачити не могли, оскільки видимість на перехресті була обмежена шляхопроводом, що взагалі не стосується дій водія автомобіля «Деу Ланос» ОСОБА_22 . Також судом не надано оцінку циклограмі роботи світлофорів на перехресті вул. Перемоги з вул. Сергія Тюленіна та проспекту Металургів з вул. Сергія Тюленіна, згідно якої коли на світлофорі, який розташований на перехресті вул. Перемоги з вул. Сергія Тюленіна горить зелений, на світлофорі, який розташований на перехресті проспекту Металургів з вул. Сергія Тюленіна горить червоний, та навпаки. Вказана циклограма роботи світлофорів судом визнана як належний та допустимий доказ, при цьому, суд не надав оцінку показам в судових засіданнях свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_18 та ОСОБА_21 та не прийняв до уваги, що покази обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 не відповідають обставинам вчинення кримінального правопорушення та суперечать дослідженим доказам та показам по справі та матеріалам кримінального провадження як окремо так і в сукупності. Суд першої інстанції безпідставно поклав в обґрунтування невинуватості ОСОБА_8 висновок судової авто-технічної експертизи №539-17 від 15.02.2018 року, проведеної за клопотанням сторони захисту, який надав суду вихідні дані за показами водія ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 , і відкинув покази інших, які суттєво різняться між собою та мають значення для розрахунку експертом при складанні експертного дослідження та прийняття рішення щодо винуватості одного водія та невинуватості іншого. Таким чином, вважає, що судом не взяті до уваги та не проаналізовані докази, які здобуті під час досудового розслідування, які підтверджені безпосередньо в судових засіданнях (безпосереднім допитом свідків в судових засіданням) та при винесенні виправдувального вироку надано перевагу доказам, які отримано під час допиту зацікавлених осіб (обвинуваченого та потерпілого).
На підставі викладеного, просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України, призначивши йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. На підставі п. 5 ст. 74, ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання, але не від відповідальності за строком давності.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та прохав вирок районного суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції; потерпілого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та прохав вирок районного суду залишити без змін; обвинуваченого, зокрема і в останньому слові, та його захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим та прохали апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення; перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 14.11.2015 року він здійснював доставку пацієнта до кардіологічного відділення п`ятої міської лікарні. За наказом лікаря ОСОБА_7 він здійснював рух з увімкненими проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом «Сирена». Коли автомобіль швидкої медичної допомоги наблизився до перехрестя вул. Перемоги з вул. Тюленіна, обвинувачений побачив, що рух на перехресті в цей час регулювався світлофором. Перебуваючи на відстані приблизно 100 метрів від зазначеного перехрестя, обвинувачений побачив, що для нього увімкнено червоний сигнал світлофора, у зв`язку із чим він зменшив швидкість руху автомобіля для того, щоб проїхати перехрестя без зупинки, коли буде увімкнено зелений сигнал. Наблизившись впритул до шляхопроводу, він побачив, що на світлофорі, розташованому під перекриттям шляхопроводу, увімкнувся зелений сигнал світлофора, у зв`язку із чим він без зупинки продовжив рух у напрямку вул. Перемоги. Виїхавши на перехрестя вул. Перемоги з вул. Тюленіна, він побачив, що справа в напрямку карети ШМД від Набережної магістралі на високій швидкості рухається легковий автомобіль. З метою уникнення зіткнення, він інстинктивно повернув автомобіль вліво за ходом руху та натиснув на гальма. Однак, це не допомогло, стався контакт правим кутом переднього бампера карети ШМД з лівим бортом легкового автомобіля «Деу Ланос».

Допитаний в суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_7 пояснив суду, що він у складі спеціалізованої кардіореанімаційної бригади здійснював госпіталізацію пацієнта до інфарктного блоку п`ятої міської лікарні. З урахуванням стану пацієнта, ОСОБА_7 як старший чергової бригади, наказав обвинуваченому увімкнути проблисковий маячок зі спеціальним звуковим сигналом «Сирена» та рухатись у напрямку п`ятої міської лікарні якомога швидше. Подальший рух карета ШМД здійснювала з увімкненими проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом «Сирена». Протягом руху до місця, де сталась ДТП, потерпілий періодично спостерігав за дорожньою обстановкою. Рухаючись по пр. Металургів в напрямку перехрестя вул. Перемоги з вул. Тюленіна він помітив, що рух на перехресті регулюється світлофорами: перший світлофор знаходиться перед поворотом на міст Преображенського, другий під шляхопроводом, третій одразу за шляхопроводом на перехресті вул. Перемоги з вул. Тюленіна. На відстані приблизно 50 метрів від першого світлофора потерпілий побачив, що на ньому увімкнений червоний сигнал. В момент, коли карета ШМД наблизилась впритул до зазначеного світлофора, на ньому додатково увімкнувся жовтий сигнал. Відстань від цього світлофора до шляхопроводу, на його думку, становила приблизно 50 метрів. Які сигнали у цей час були увімкнені на другому та третьому світлофорі він не бачив. Однак, як водій з водійським стажем з 1980 року, стверджував, що шляхопровід та перехрестя вул. Перемоги з вул. Тюленіна карета ШМД перетинала на зелений сигнал, так як після червоного сигнала світлофора, поєднаного з жовтим, за правилами ПДР слідує зелений сигнал. При виїзді з-під шляхопроводу потерпілий побачив, що в лівій смузі вул. Тюленіна при русі від Набережної магістралі перед світлофором стояв автомобіль. Середня смуга проїжджої частини була вільна. В момент, коли карета ШМД почала перетинати перехрестя вул. Перемоги з вул. Тюленіна, він помітив, що по одній із смуг проїжджої частини в напрямку від Набережної магістралі до них з великою швидкістю наближається легковий автомобіль Ланос темного кольору, який «перелітав» перехрестя на червоний сигнал світлофора. Швидкість руху цього автомобіля, на його погляд, складала не менше 90 км/г. Побачивши цей автомобіль, ОСОБА_8 вжив заходів для уникнення зіткнення, а саме повернув кермо вліво та натиснув на гальма, однак, уникнути зіткнення не вдалось. Наступної миті стався контакт правим кутом переднього бампера карети ШМД з лівим бортом зазначеного легкового автомобіля. Після зіткнення карету ШМД розвернуло за часовою стрілкою і автомобіль зупинився. Вийшовши з автомобіля, він побачив, що легковий автомобіль темного кольору зупинився далеко від місця ДТП на тротуарі. На який колір світлофора перетинав перехрестя вул. Перемоги з вул. Тюленіна зазначений автомобіль він не встиг побачити, так як ДТП сталася дуже швидко.

Свідок ОСОБА_13 суду першої інстанції пояснив, що 14.11.2015 року приблизно о 21 годині 00 хвилин, він рухався на належному йому автомобілі «Деу Ланос» по вул. Тюленіна від Набережної магістралі. Разом з ним в автомобілі перебував його друг ОСОБА_15 , який сидів на передньому пасажирському сидінні. Рухаючись по вул. Тюленіна від Набережної магістралі в сторону перехрестя вул. Перемоги з вул. Тюленіна він бачив, що на світлофорі, розташованому по ходу його руху було увімкнено зелене світло, яке дозволяє рух. Швидкість руху була 73-75 км/год. Перед перехрестям вул. Перемоги з вул. Тюленіна він швидкість не знижував. У попутному напрямку позаду нього рухався інший автомобіль, який перед перехрестям повернув у напрямку бул. Шевченка. Наблизившись до перехрестя на відстані приблизно 20 метрів він перестав спостерігати за показаннями світлофорів та був впевнений, що на них увімкнено дозволяючий рух зелений сигнал. Виїхавши на перехрестя, він побачив, що із-під шляхопроводу раптово виїхав автомобіль швидкої медичної допомоги. Спеціальні сигнали на кареті ШМД перед зіткненням не працювали. Вжити заходів для відвернення зіткнення він не встиг і карета ШМД в`їхала в водійські дверцята його автомобіля. Від контакту з автомобілем швидкої допомоги його автомобіль відкинуло на світлофорну тумбу, що розташована на перехресті. В результаті ДТП він та його пасажир отримали тілесні ушкодження. На який сигнал світлофора перетинав перехрестя автомобіль швидкої медичної допомоги він не бачив, але вважає, що на забороняючий, так як він особисто рухався на зелений.

Свідок ОСОБА_15 в суді першої інстанції пояснив, що 14.11.2015 року, приблизно о 21 годині 00 хвилин, він разом зі своїм знайомим ОСОБА_13 рухалися на автомобілі «Деу Ланос» по вул. Тюленіна від Набережної магістралі в напрямку перехрестя з вул. Перемоги. При наближенні на відстань приблизно 100 метрів до перехрестя з вул. Перемоги він побачив, що на світлофорі увімкнене зелене світло. На відстані 50 метрів до світлофору він переключив свою увагу з світлофора на дорогу. Більше на світлофор він не дивився. Інших автомобілів на проїжджій частині до моменту зіткнення він не бачив. Коли їх автомобіль виїхав на перехрестя, він побачив, що із-під шляхопроводу раптово виїхав автомобіль швидкої медичної допомоги. Чи працювали на той час спеціальні сигнали на кареті ШМД він не пам`ятає, але допускає, що міг не почути сигнал «Сирена», у зв`язку із тим, що в їх автомобілі було увімкнене радіо. В результаті ДТП він та ОСОБА_13 отримали тілесні ушкодження. На який сигнал світлофора перетинав перехрестя автомобіль швидкої медичної допомоги він не бачив.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції показав, що 14.11.2015 року ввечері він разом із своєю дівчиною ОСОБА_21 рухалися на належному йому автомобілі по вул. Тюленіна від Набережної магістралі. За кермом був він. Його дівчина перебувала на передньому пасажирському сидінні. Попереду його автомобіля в напрямку перехрестя рухався автомобіль Ланос. Швидкість обох автомобілів була однаковою і становила приблизно 70-75 км/год. Інших автомобілів він не бачив. Перед перехрестям вул. Перемоги з вул. Тюленіна він повернув направо в напрямку бул. Шевченка. На світлофорі, встановленому перед перехрестям вулиць на цей час було увімкнене зелене світло. Автомобіль «Деу Ланос» продовжив рух в напрямку перехрестя не знижуючи швидкість. Після повороту на вулицю Шаумяна, але до виїзду на вул. Перемоги, він побачив як на перехресті зіткнулись автомобіль «Деу Ланос» та автомобіль швидкої медичної допомоги. Автомобіль швидкої медичної допомоги виїхав на перехрестя з-під шляхопроводу. Спеціальні сигнали на кареті ШМД в момент ДТП не працювали, працювали проблискові маячки. В результаті зіткнення з автомобілем швидкої допомоги автомобіль «Деу Ланос» відкинуло на світлофорну тумбу, що розташована на перехресті, а потім відкинуло назад на тротуар. Карету ШМД розвернуло і він зупинився. Які сигнали були увімкнені на світлофорі в момент зіткнення він не помітив, так як на світлофор у цей час не дивився. Також не міг бачити сигналу світлофора для автомобіля швидкої допомоги.

Аналогічні показання надала суду і свідок ОСОБА_21 , які за змістом не відрізняються від показань свідка ОСОБА_18 .

Інші допитані в судовому засіданні свідки надали покази, які фактично не несуть в собі інформативного навантаження.

Зі змісту апеляційної скарги прокурора вбачається, що її доводи в основному зводяться до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи внаслідок неправильної оцінки доказів у кримінальному провадженні та через це щодо безпідставного виправдання ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим; в діяннях обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Як вбачається зі змісту судового рішення, суд першої інстанції при розгляді провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у провадженні, повно й всебічно перевірив зібрані під час досудового розслідування докази і дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку розгорнутий аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Зі змісту обвинувального акта випливало, що ОСОБА_8 органом досудового розслідування було пред`явлено обвинувачення в рамках кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 286 КК України та ставилось йому в провину порушення п. 3.1 Правил дорожнього руху України.

Кримінальна відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, настає лише в разі порушення особою, яка керує транспортним засобом Правил дорожнього руху України, що заподіяло середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому.

Пунктом 3.1 Правил дорожнього руху України передбачено, що «водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та п.28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху. За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.

Відповідно до пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення останній, маючи об`єктивну можливість виявити попереду регульоване перехрестя, а також те, що для нього увімкнено забороняючий сигнал світлофора, не врахував дорожню обстановку та особливості елементів перехрестя, що унеможливлює своєчасне виявлення автомобіля швидкої допомоги іншими учасникам руху, не забезпечив безпеку дорожнього руху та виїхав на перехрестя, в результаті порушення водієм ОСОБА_8 вимог Правил дорожнього руху України сталося зіткнення передньою частиною автомобіля «Пежо» з лівою боковою частиною автомобіля під керуванням ОСОБА_13 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

На підтвердження винуватості водія ОСОБА_8 сторона обвинувачення послалась на ряд доказів, зокрема і на висновок судово-автотехнічної експертизи № 734/15 від 07.12.2015 року.

Згідно з вказаним висновком у дорожньо-транспортній пригоді, яка трапилась 14.11.2015 року, водій автомобіля «ПЕЖО», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_8 повинен був діяти у відповідності до вимог п. 3.1 Правил дорожнього руху України. Водій автомобіля «Деу Лвнос», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_13 повинен був керуватися вимогами п.п. 3.2, 12.3, 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України. У діях водія ОСОБА_8 невідповідність вимогам п. 3.1 Правил дорожнього руху України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП. Технічна можливість водія ОСОБА_8 уникнути зіткнення залежала від виконання ним вимог п. 3.1 Правил дорожнього руху України. Водій ОСОБА_13 не мав технічної можливості запобігти ДТП.

Таким чином, вказаним висновком експерта констатувалось в діях водія ОСОБА_8 порушення правил дорожнього руху, зокрема п. 3.1, що призвело до наслідків, які настали, при цьому, для виконання таких правил дорожнього руху у останнього не було перешкод технічного характеру, оскільки обвинувачений міг запобігти дорожньо-транспортній пригоді, якщо б виконав вимоги п. 3.1 ПДР. Однак, порушення вказаного припису може бути наявне тільки в тому випадку, коли небезпека для руху була об`єктивно виявлена водієм, при цьому, останній не вжив негайних, тобто своєчасних заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху.

При оцінці вказаного висновку експерта суд першої інстанції прийшов до висновку, що даною експертизою встановлюється лише технічна можливість у діях водія запобігти наслідкам дорожньо-транспортної пригоди шляхом дотримання правил дорожнього руху.

На думку колегії суддів, районний суд обґрунтовано визнав висновок експерта № 734/15 від 07.12.2015 року неналежним доказом винуватості ОСОБА_8 з огляду на те, що в постанові слідчого були зазначені вихідні дані, які не підтверджені беззаперечними доказами, а саме те, що автомобіль «Деу Ланос» рухався через перехрестя на дозволяючий сигнал світлофора, а спецавтомобіль швидкої медичної допомоги рухався на забороняючий сигнал світлофора.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції було допитано експерта ОСОБА_24 , який роз`яснив наданий ним висновок судово-автотехнічної експертизи № 734/15 від 07.12.2015 року та зазначив, що вказане експертне дослідження було проведено ним за клопотанням слідчого на основі вихідних даних, що містились у постанові слідчого.

У зв`язку із тим, що висновок експерта № 734/15 від 07.12.2015 року викликав певні сумніви у його правильності, а допит експерта ОСОБА_24 не дав змоги остаточно усунути виявлені суперечності, районним судом, за клопотанням сторони захисту було винесено ухвалу про призначення судово-автотехнічної експертизи з урахуванням вихідних даних, зазначених сторонами кримінального провадження, та даних схем пофазного роз`їзду на перехресті вул. Перемоги-вул. Тюленіна з 20.12.10, схеми розстановки обладнання на перехресті вул. Перемоги-вул. Тюленіна з 20.12.10 та циклограми.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 539-17 від 15.02.2018 року, враховуючи дані схеми пофазного роз`їзду на перехресті вул. Перемоги-вул. Тюленіна з 20.12.10 та схему розстановки обладнання на перехресті вул. Перемоги-вул. Тюленіна з 20.12.10 водій автомобіля «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_13 при проїзді перехрестя вул. Перемоги-вул. С.Тюленіна, рухаючись в напрямку вул. 12 Квітня, повинен був керуватися сигналами світлофорних об`єктів №№14, 1 та 10. В дорожній ситуації водій автомобіля «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_13 здійснив виїзд на перехрестя вул. Перемоги та вул. С.Тюленіна, рухаючись в напрямку вул. 12 Квітня, на увімкнений для нього червоний сигнал світлофора. В дорожній ситуації водій автомобіля «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_13 , здійснюючи рух у населеному пункті, під час вибору швидкості руху повинен був керуватися вимогами пунктів 12.4, 12.9 Правил дорожнього руху України, а при увімкненні на світлофорному об`єкті, що встановлений на перехресті вул. Перемоги з вул. С.Тюленіна в напрямку його руху, сигналу, що забороняє рух, - діяти у відповідності до вимог пунктів 8.7.3, 8.10 Правил дорожнього руху України. Водій спецавтомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_8 , здійснюючи рух з увімкненими проблисковими маячками синього кольору та спеціальним звуковим сигналом «Сирена», повинен був керуватися вимогами п. 3.1 Правил дорожнього руху України, а при виявленні автомобіля «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_2 , який виїжджає на перехрестя вул. Перемоги з вул. С.Тюленіна на сигнал світлофора, що забороняє рух, діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В дорожній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення зі спецавтомобілем швидкої медичної допомоги «Peugeot», р/н НОМЕР_1 , у водія автомобіля «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_13 залежала від виконання вимог пунктів 8.7.3, 8.10 Правил дорожнього руху України. В умовах місця пригоди водій спецавтомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_8 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_2 , який, рухаючись по проїжджій частині вул. С.Тюленіна, виїхав на перехрестя вул. Перемоги з вул. Тюленіна на червоний сигнал світлофора, екстреним гальмуванням із зупинкою транспортного засобу до місця зіткнення з моменту можливості його виявлення, тобто з моменту виїзду з-під шляхопроводу. В діях водія автомобіля «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_13 наявні невідповідності вимогам пунктів 8.7.3, 8.10, 12.4,12.9 Правил дорожнього руху України. В діях водія спецавтомобіля швидкої медичної допомоги «Peugeot», р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_8 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України не вбачається. Невідповідність дій водія автомобіля «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_2 , ОСОБА_13 вимогам пунктів 8.7.3, 8.10 Правил дорожнього руху України знаходяться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Отже, проаналізувавши висновок експерта № 539-17 від 15.02.2018 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з технічної точки зору показання обвинуваченого ОСОБА_8 та потерпілого ОСОБА_7 є спроможними.

З таким висновком районного суду погоджується і колегія суддів.

На думку колегії суддів, районний суд дійшов правильного висновку, що вихідні дані, які слугували підставою для призначення слідчим судово-автотехнічної експертизи під час досудового розслідування, були неповними. З огляду на це, суд першої інстанції вирішив, що висновки експерта № 734/15 від 07.12.2015 року про порушення ОСОБА_8 ПДР під час дорожньо-транспортної ситуації, були помилковими.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтованість висновків суду щодо визнання неналежним доказом висновку експерта № 734/15 від 07.12.2015 року та безпідставне покладення в обґрунтування невинуватості ОСОБА_8 висновку експерта № 539-17 від 15.02.2018 року.

Вказані висновки суду зроблені на підставі оцінки наявних у справі доказів, з урахуванням дорожньої обстановки та обставин, що склались на ділянці дороги в час, коли відбулась ця пригода.

Колегія суддів погоджується з критичною оцінкою суду першої інстанції показів свідка ОСОБА_13 в частині того, що він перетинав перехрестя на зелений сигнал світлофора, оскільки вказаний свідок є зацікавленим у визнанні ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, так як у даному випадку виключається наявність вини ОСОБА_13 у ДТП.

Доводи апеляційної скарги щодо невірної оцінки показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки, як вбачається з показань вказаних свідків, вони фактично не бачили який був сигнал світлофора зі сторони пр. Металургів, звідки рухався спецавтомобіль швидкої допомоги.

Твердження прокурора про те, що суд першої інстанції не надав оцінку циклограмі роботи світлофорів на перехресті вул. Перемоги з вул. С. Тюленіна та пр. Металургів з вул. С. Тюленіна колегія суддів вважає неспроможними, оскільки вказана циклограма була безпосереднім предметом дослідження під час проведення судово-автотехнічної експертизи № 539-17 від 15.02.2018 року, під час якої було встановлено відсутність порушень правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_8 .

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду, що водій ОСОБА_8 в зазначеній дорожній ситуації не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем «Daewoo Lanos», р/н НОМЕР_2 , екстреним гальмуванням із зупинкою транспортного засобу до місця зіткнення з моменту можливості його виявлення, тобто з моменту виїзду з-під шляхопроводу, а тому в діях водія ОСОБА_8 відсутні порушення п.3.1 Правил дорожнього руху України.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що сторона обвинувачення, у разі незгоди з висновком експерта № 539-17 від 15.02.2018 року, не була позбавлена права заявити в суді першої інстанції клопотання про призначення комплексної судово-автотехнічної експертизи для усунення сумнів та протиріч, однак прокурор таким правом не скористався.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що ні органом досудового розслідування, ні судом першої інстанції достеменно не було встановлено, що ОСОБА_8 рухався на забороняючий сигнал світлофора.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, покладається на прокурора.

Ухвалюючи виправдувальний вирок, суд першої інстанції під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було висунуто обвинувачення ОСОБА_8 , навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності та у взаємозв`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Ураховуючи зазначені вимоги закону та беручи до уваги, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, вчинене ОСОБА_8 , суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок.

За таких обставин, колегія суддів, вважає вирок районного суду законним, обґрунтованим і вмотивованим, а тому підстави для його скасування та ухвалення нового вироку відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для безумовного скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 3 ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її оголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4