ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2720/19 Справа № 204/2880/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисника ОСОБА_7
засудженого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк, з зарахуванням відбутого строку до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк, з зарахуванням відбутого строку до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк було відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що, як вбачається з матеріалів, згідно вироку Дніпропетровського обласного суду від 12 квітня 2001 року ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «і» ст.93, ч.2 ст.145, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього індивідуального майна. Строк відбування покарання рахувати з 25 грудня 2000 року, тобто з дня його затримання. Ухвалою Верховного суду України від 10 липня 2001 року, вирок Дніпропетровського обласного суду від 12 квітня 2001 року залишено без змін. Вирок суду набрав законної сили 10 липня 2001 року.
Виходячи з кримінального процесуального кодексу України, можливість звільнення від відбування покарання може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Разом з тим, законодавством України про кримінальну відповідальність передбачено механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, шляхом помилування.
Таким чином, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, передбачені ст. ст. 81, 82 КК України, можуть застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк. Застосування ж умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміна невідбутої частини покарання більш м`яким відносно засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачено.

Засуджений ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року та повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що висновок суду не відповідає нормам міжнародного та національного законодавства, а тому ухвала має бути скасована в силу ст. 413 КПК.
Зазначає, що вже відбув 18 років та 9 місяців довічного позбавлення волі в умовах тримання максимального рівня безпеки. Подальше його тримання під вартою, на його думку, є порушенням ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод.
Звертає увагу на те, що він не звертався до суду першої інстанції з клопотанням про звільнення його умовно дострокове або заміну покарання на більш м`яке у порядку ст. ст. 81, 82, 87 КК України. Натомість мотивуючи своє рішення суд першої інстанції посилався саме на норми законодавства щодо умовно дострокового звільнення та заміну покарання на більш м`яке у порядку ст. 82 КК України, про що він не просив.
Зазначає, що правову оцінку підставам, на які він посилався, районний суд на надав. Натомість, підставами для його звернення були: наявність рішення Європейського суду з прав людини у справі Пєтухов проти України № 2, відповідно до якого довічне позбавлення волі у тому вигляді, що існує в Україні, являє по своїй суті жорстоке поводження. Відповідно, його застосування суперечить нормам Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; дія ст. 17 Закону України сТІро виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини та його практика є частиною національного законодавства України; застосування ст. 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, норми міжнародного права мають вищу юридичну силу, ніж національне законодавство, а країни не можуть посилатись у невиконанні міжнародних договорів на норми національного права.
Вважає, що його покарання повинно бути пом`якшено через невідповідність новій нормі чинного законодавства, а саме, рішенню Європейського суду з прав людини.

Заслухавши суддю - доповідача, думки засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали вимоги апеляційної скарги засудженого та просили їх задовольнити, думку прокурора, яка не погодилася з апеляційними вимогами сторони захисту та просила залишити їх без задоволення, а ухвалу суду, - без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що районний суд вказаних вимог дотримався у повному обсязі.
Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 26 січня 2011 року зазначено, що новий вид кримінального покарання, запроваджений Законом № 1483-ІІІ, довічне позбавлення волі є менш суворим видом покарання порівняно із смертною карою. Цей висновок Конституційного Суду України ґрунтується на тому, що при застосуванні довічного позбавлення волі забезпечується невід`ємне право на життя людини, яка вчинила особливо тяжкий злочин; у санкціях статей, що передбачали покарання за особливо тяжкі злочини, у тому числі умисні вбивства, вчинювані за обтяжуючих обставин, замість смертної кари встановлено довічне позбавлення волі як найбільш суворий вид покарання. У переліку кримінальних покарань поряд із позбавленням волі на максимальний строк до п`ятнадцяти років засудженому до довічного позбавлення волі передбачена можливість заміни цього покарання актом помилування на позбавлення волі на певний строк.
Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року (справа №5-16кс11) покарання у виді довічного позбавлення волі не належить до строкових видів покарання і відповідно до нього не можна застосовувати строкові критерії.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Відповідно до вимог ст. 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
Відповідно до роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ч. 1 ст. 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Статтею 51 КК України визначено вичерпний перелік покарань, які судом можуть бути застосовані до осіб, визнаних винуватими у вчиненні злочину, серед яких позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі зазначені як окремі покарання.
Із змісту положення ч. 1 ст. 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Крім того, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 82 КК України заміна невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням щодо осіб, засуджених за вчинення особливо-тяжких злочинів, можлива за умови відбуття ними не менше двох третин строку покарання, такий строк визначається при призначенні покарання у виді позбавлення волі на певний строк відповідно до ст. 63 КК України.
Покарання ж у виді довічного позбавлення волі, призначене у відповідності до ст. 64 КК України, не має строкового виміру, тому вирішення питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, є неможливим.
Згідно матеріалів провадження, вироком Дніпропетровського обласного суду від 12 квітня 2001 року ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.142, п.п. «а», «г», «і» ст.93, ч.2 ст.145, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього індивідуального майна. Строк відбування покарання вирішено рахувати з 25 грудня 2000 року, тобто з дня його затримання. Ухвалою Верховного суду України від 10 липня 2001 року, вирок Дніпропетровського обласного суду від 12 квітня 2001 року залишено без змін. Вирок суду набрав законної сили 10 липня 2001 року.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про неможливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання та заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засудженим до довічного позбавлення волі, а також заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на певний строк, оскільки така процедура не передбачена законодавством України у сфері кримінальної юстиції.
При цьому суд вказав на механізм захисту прав осіб, які засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі шляхом помилування. Такий механізм звільнення засуджених від покарання у виді довічного позбавлення волі повністю відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки місцевого суду та були безумовною підставою для скасування судового рішення.
Доводи апелянта про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права є особистою думкою засудженого, яка є помилковою, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.
Колегія суддів зазначає, що апелянт не навів конкретних фактів порушення прав та законних інтересів засудженого, а лише обмежився перерахунком та декларуванням міжнародних норм права. Такі твердження носять абстрактний характер та не ґрунтуються на засадах національного законодавства.
З урахуванням наведеного апеляційний суд зазначає, що в національному законодавстві України відсутній механізм перегляду довічних вироків, на теперішній час в України існує тільки інститут Президентського помилування, передбачений ст. 87 КК України, згідно якого актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі строком не менше 25 років, а за таких обставин клопотання засудженого ОСОБА_8 є передчасним, оскільки не може бути вирішене судом за відсутності законодавчого механізму.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 19 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 про заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк, з зарахуванням відбутого строку до покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили після її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4