Дата документу 24.02.2020 Справа № 311/3532/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 311/3532/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/699/20 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції з Василівського районного суду Запорізької області,
обвинуваченого ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська УВП № 11»,

розглянула 24 лютого 2020року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали контрольного провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на два місяці.
Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_8 строком до 22 березня 2020 року. Приймаючи таке рішення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сприятиме запобіганню спробам переховуватися від суду з метою уникнення покарання за скоєне правопорушення, незаконно впливати на свідків та запобіганню вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, а тому вважав обґрунтованим клопотання прокурора та доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місяці 22 березня 2020 року включно.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає її необґрунтованою та незаконною, такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, посилаючись на Конвенцію з прав людини, зазначив, що ухвали суду про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 містять загальні формування без будь-яких доказів. Вказує, що ризик переховування від суду не існує, оскільки судом в ухвалі не наведено доказів, а зазначені лише абстрактні посилання на існування такого ризику. Вказує, що ОСОБА_8 вважається особою раніше не судимою, та вчиняти інші кримінальні правопорушення ОСОБА_8 не збирається, і протилежному доказів не має. Також, відсутній ризик незаконного впливу на свідків, експертів, оскільки допустимих та достатніх доказів не має. Звертає увагу, що ні прокурор ні суд не навели жодних доказів про наявність ризиків і про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Щодо міцності соціальних зв`язків ОСОБА_8 , зазначив, що останній ухилятися чи переховуватися від суду не бажає, закордонного паспорту не має, тому ризик переховування відсутній. Крім того, матір обвинуваченого виявила бажання надати свій будинок для виконання цілодобового домашнього арешту. Просить ухвалу суду від 24.01.2020 року скасувати, ухвалити нову, якою обрати ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 , не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою просить змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт у зв`язку із погіршенням стану здоров`я.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник та обвинувачений підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор висловив заперечення вимогам апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 суд першої інстанції фактично обґрунтував своє рішення щодо необхідності продовження застосування даного виду заходу забезпечення кримінального провадження досягненням дієвості цього провадження через недопущення переховування обвинуваченого, здійснення ним незаконного впливу на свідків та запобіганню вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положенями ст. 331, ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання обвинуваченого під вартою.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Вказаних вимог кримінального процесуального закону місцевий суд дотримався.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.
Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.
Однак, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.
У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Одночасно суд враховує, щоОСОБА_8 не має сталих соціальних зв`язків, офіційно не працевлаштований, тобто не має законного джерела доходу, що у своїй сукупності додатково засвідчує існування ризику переховування обвинуваченого від правосуддя.
До того ж, ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, однак знову притягується до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину проти життя та здоров`я іншої людини, що свідчить на користь встановленого судом ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Враховуючи фактичні обставини злочину, який інкримінується ОСОБА_8 , останній на ґрунті особистих неприязних відносин вчинив убивство чоловіка з мотивів ревнощів до своєї дружини, шляхом нанесення ударів колючо-ріжучим предметом потерпілому, що стало причиною його смерті, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не змінилися, та не зменшилися.
Доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо незгоди із зазначеними вище ризиками,колегія суддів вважає непереконливими.

Твердження адвоката про те, що матір обвинуваченого виявила бажання надати свій будинок для виконання цілодобового домашнього арешту не здатні спростувати висновок суду стосовно недоцільності застосування альтернативного запобіжного заходу.

Посилання ОСОБА_8 на погіршення стану здоров`я не підтверджено матеріалами провадження, та обвинуваченим не надано відомостей, які б унеможливлювали перебування його під вартою, натомість, прокурором у судовому засіданні апеляційного суду зазначено, що ОСОБА_8 надається належна медична допомога.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зміни запобіжного заходу з наведених підстав є неспроможними.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, у провадженні не вбачається.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Василівського районного суду Запорізької області від 24 січня 2020 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22 березня 2020 року в рамках кримінального провадження відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4