Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3296/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2020 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд

у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі в режимі відеоконференції клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні №0000258.

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

перекладача ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и в:
Прокурор ОСОБА_6 , представник потерпілого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 , обвинувачений ОСОБА_7 звернулись із апеляційними скаргами на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2020 року у кримінальному провадженні №0000258 щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.02.2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 діб по 23 квітня 2020 року включно.

Від прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 надійшло клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор посилається на те, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, на даний час у кримінальному провадженні не зменшились.
Вказує, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Кримінальне правопорушення вчинено на території Житомирської області, обвинувачений не має зареєстрованого місця проживання, що свідчить про те, що ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Обвинувачений під час досудового розслідування був оголошений у розшук та відносно нього було змінено запобіжний захід з домашнього арешту на тримання під вартою, отже він може намагатися уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні. Послався на те, що є всі підстави вважати, що обвинувачений буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки самим ОСОБА_7 вчиняються дії, направлені на створення хибної думки про вчинення злочину іншою особою, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить його належну процесуальну поведінку та проведення судового розгляду у розумні строки.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 надійшли заперечення на клопотання прокурора щодо продовження ОСОБА_7 строку тримання під ватрою. Захисник просить клопотання прокурора залишити без задоволення та змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт за його місцем проживання. Вважає, що посилання прокурора в своєму клопотанні на обставини, якими обґрунтував необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , є безпідставними.

Заслухавши прокурора, який підтримав клопотання, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечили щодо задоволення клопотання прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи клопотання, колегія суддів вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, або без такого.
Отже, існує ризик того, що обвинувачений під загрозою можливого покарання може переховуватися від суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Про наявність існування ризику, передбаченого п.1ст.177 КПК України, свідчить і те, що під час досудового розслідування ОСОБА_7 , до якого було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, було оголошено у розшук, у зв`язку з чим запобіжний захід змінено з домашнього арешту на тримання під вартою. Крім того, постійного зареєстрованого місця проживання на території Житомирської області обвинувачений не має.

Що ж стосується доводів захисника щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який, а саме домашній арешт за його місцем проживання, то, на думку колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження не встановлено тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.
Враховуючи характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , наслідки, які настали в результаті його вчинення, суворість можливого покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винними, процесуальну поведінку ОСОБА_7 під час здійснення вказаного кримінального провадження, колегії суддів дійшла до висновку про існування, на час постановлення ухвали, обґрунтованих підстав вважати, що наявні не абстрактні, а конкретні ризики можливості вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень та переховування від суду, а відповідно неможливості застосування до нього менш суворого запобіжного заходу.
З урахуванням викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти існуючим ризикам та наявні достатні правові підстави для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, а також необхідним і доцільним для забезпечення його належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 10 січня 2020 року ОСОБА_7 залишено раніше обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням кінцевого терміну його дії, передбаченого ч.1 ст.197 КПК України, а саме до 10.03.2020 року.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.02.2020 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 діб по 23 квітня 2020 року включно.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає доцільним продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 діб, тобто по 13 червня 2020 року включно.
Керуючись ст.ст.197, 199, 401, 405 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 діб по 13 червня 2020 року включно.

Строк дії ухвали по 13 червня 2020 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді :