КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000487 від 30 травня 2019 року, стосовно -
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Неславча Окницького району Респібліки Молдова, українця, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітню дитину, ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого самозайнятою особою ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України за апеляційною скаргою прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою, обвинувальний акт та додані до нього документи стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, у кримінальному провадженні № 0000487 від 30 травня 2019 року, повернуто прокурору у кримінальному провадженні прокурору відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 , для виконання вимог, зазначених в мотивувальній частині ухвали.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є суперечливим, неконкретним та не чітким, оскільки в обвинувальному акті, в порушення вимог закону не зазначено, якою саме особою, зазначеною в диспозиції ч. 1 ст. 388 КК України, є ОСОБА_6 , який здійснив дії по відчуженню майна, не зазначено дати, часу та місця вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , що має істотне значення, оскільки позбавляє суд можливості визначити територіальну підсудність кримінального провадження.

В апеляційній скарзі прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 ставиться питання про скасування ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства та призначення нового розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що твердження суду першої інстанції, які зазначені в оскаржуваній ухвалі є помилковими, оскільки в обвинувальному акті стосовно ОСОБА_6 при формулюванні обвинувачення чітко зазначено, що 19 березня 2014 року у денний час ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні Броварського ВРЕР ДАІ в Київській області за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Чкалова, 4-а, здійснив перереєстрацію автомобілів JAGUAR та LEXUSз ОСОБА_8 на себе, що на переконання апелянта, підтверджує, що саме ОСОБА_6 був власником вказаних автомобілів та свідчить про спосіб їх набуття останнім. Вважає, що зазначені в обвинувальному акті відомості повністю спростовують твердження суду щодо неконкретності пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, так як в ньому чітко зазначено, що ОСОБА_9 є особою, якою було відчужено майно.
Також прокурор звертає увагу, що в обвинувальному акті зазначені всі відомості, зокрема дата, час та місце вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , викладені обставини провадження та наведені фактичні дані, які у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а тому на думку сторони обвинувачення обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

В судове засідання апеляційного суду з»явився прокурор, інші учасники кримінального провадження не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст. 405 КПК України, апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх, оскільки їх неявка не перешкоджає проведенню розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України суд першої інстанції у підготовчому засіданні має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, в тому випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та перешкоджає призначенню справи до судового розгляду.
Пунктами 1-9 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік тих відомостей, які має містити обвинувальний акт і цей перелік є вичерпним. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
За змістом положень ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває особі обвинувачення у вчиненні злочину і яким завершується досудове розслідування.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції як на підставу повернення обвинувального акту послався на те, що обвинувальний акт стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки в обвинувальному акті, в порушення вимог закону не зазначено, якою саме особою, зазначеною в диспозиції ч. 1 ст. 388 КК України, є ОСОБА_6 , який здійснив дії по відчуженню майна, не зазначено дати, часу та місця вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , що має істотне значення для визначення територіальної підсудності кримінального провадження, а викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення є суперечливим, неконкретним та не чітким.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, так як він не ґрунтуються на вимогах чинного кримінального процесуального законодавства та не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Так, зі змісту обвинувального акта, складеного у кримінальному провадженні за ознаками вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України вбачається, що він складений та затверджений прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 відповідно до вимог ст. 291 КПК України. При викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначені місце та час вчинення кримінального правопорушення, додані реєстр матеріалів досудового розслідування і розписка обвинуваченого про отримання копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Перевіривши підстави, з яких обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні повернуто прокурору, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України не грунтується на вимогах кримінального процесуального закону, оскільки у підготовчому провадженні суд вирішує виключно питання пов`язані з можливістю призначення обвинувального акта до розгляду та підготовки до судового розгляду і не вирішує питання про наявність або відсутність доказів на підтвердження вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, а також обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, які можуть бути встановленні лише під час судового розгляду.

Отже, рішення про повернення обвинувального акта прокурору може бути прийняте лише в разі, якщо при його складанні були допущені порушення вимог ст. 291 КПК України.

Таким чином, всупереч висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому правові підстави для його повернення прокурору, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у суду першої інстанції були відсутні.

Колегія суддів вважає, що зазначені у оскаржуваній ухвалі висновки суду першої інстанції щодо невідповідності сформульованого обвинувачення, викладеним фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, без проведення судового розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому главою 28 КПК України, - є передчасними.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора, у зв`язку з чим його апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року про повернення обвинувального акта прокурору скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 грудня 2019 року, якою обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України, у кримінальному провадженні № 0000487 від 30 травня 2019 року повернуто прокурору у кримінальному провадженні прокурору відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтриманням державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_7 для виконання вимог, зазначених в мотивувальній частині ухвали скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ ____________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3