ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 623/540/17 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп/818/436/20 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст.286 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з участю потерпілого ОСОБА_10 та його представника ОСОБА_11 , без участі інших учасників, а саме потерпілої ОСОБА_12 , належним чином повідомленої про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників на вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 07 2019 року, -

В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Лиманське, Раздельнянського району Одеської області, українця, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з вищою освітою, раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України і призначено основне покарання у виді 6 місяців арешту із застосуванням додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Звільнено ОСОБА_7 від призначеного основного та додаткового покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, на підставі ч.5 ст.74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, визначених п.2 ч.1 ст.49 КК України.

Ухвалено не обирати міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до набранням вироком законної сили.

Задоволено цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі фінансового управління Ізюмської міської ради та стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави в особі Ізюмської центральної міської лікарні витрати на лікування потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 в розмірі 18 230 грн. 56 коп.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 - відмовлено.

Задоволено частково цивільний позов представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 - ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 грошові кошти на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2240 грн. 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 судові витрати за проведення Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром :

автотехнічної експертизи № 866/15 від 03 11 2015 року в розмірі 736 грн. 56 коп.,

автотехнічної експертизи № 867/15 від 03 11 2015 року в розмірі 1227 грн. 60 коп.,

транспортно-трасологічної експертизи № 865/15 від 18 12 2015 року в розмірі 2762 грн. 10 коп.;

автотехнічної експертизи № 455/16 від 26.07.2016 року в розмірі 1964 грн.16 коп.,

а всього 6690 грн. 42 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

ОСОБА_7 визнаний винним судом та засуджений за те, що він 17 09 2015 року приблизно о 14 год., керуючи технічно справним автомобілем ІЖ 27175-036, д.н.з. НОМЕР_1 , біля будинку №50 по просп. Незалежності в м. Ізюмі Харківської області, почав рух та маневр розвороту на проїжджій частині в напрямку вул. Гагаріна у м. Ізюмі Харківської області.

В процесі руху водій ОСОБА_7 , виконуючи маневр розвороту, грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 10.2 та 10.4 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з мотоциклом Yamaha, д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_10 , який рухався зі сторони вул. Гагаріна в напрямку вул. Приладобудівників (колишня вул. Комінтерна в м. Ізюм Харківської області) в м. Ізюм харківської області.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоциклу ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у виді закритого осколкового перелому лівої стегнової кістки в нижній третині зі зміщенням, закритий уламковий перелом кісток лівої гомілки в нижній третині зі зміщенням, забитої рани лівої гомілки та правої кисті, кваліфіковані згідно з висновком судово-медичної експертизи №365-ИЗ/15 від 28 09 2015 року, як середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я, та пасажир мотоциклу неповнолітня ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у виді закритого перелому крила правої клубової кістки, саден голови та тулуба, які кваліфіковані згідно з висновком судово-медичної експертизи №364-ИЗ/15 від 28 09 2015 року, як середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Порушення вимог п.п. 10.1, 10.2 та 10.4 Правил дорожнього руху ОСОБА_7 , які, відповідно до висновку авто-технічної експертизи № 12739 від 20 12 2016 року, знаходяться в причинному зв`язку з подією та наслідками і виразилося в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем ИЖ 27175-036, д.н.з. НОМЕР_1 , проявив необачність, перед зміною напрямку свого руху не впевнився в безпеці своїх дій та, виконуючи маневр розвороту, не надав перевагу в русі мотоциклу Yamaha, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався у зустрічному йому напрямку, та допустив з ним зіткнення, що спричинило вищевказані наслідки.

Вказані дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 середньої тяжкості тілесні ушкодження (т.3 а.с.15-29).

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції в частині визначення суми стягнення моральної шкоди, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, просив змінити оскаржуваний вирок в частині збільшення сум, які підлягають стягненню. Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 спричинену моральну шкоду в розмірі 120000 грн. Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 спричинену моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Такі вимоги обґрунтував тим, що враховуючи доведеність підстав заявленого позову спричинення внаслідок дій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я ОСОБА_10 та неповнолітньої ОСОБА_12 , доведеність його вини і спричинення його протиправними діями моральних страждань, завдана ОСОБА_10 моральна шкода підлягає відшкодуванню у сумі 120000 грн., аналогічно підлягає відшкодуванню моральна шкода, спричинена неповнолітній ОСОБА_12 у розмірі 50000 грн. (т.3 а.с. 42-45).

Крім того, не погоджуючись із зазначеним вироком в частині відшкодування завданої шкоди, подав апеляційну скаргу представник потерпілого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 , в якій просив змінити оскаржуваний вирок в частині відмови ОСОБА_10 у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди, задовольнивши позов в сумі 15320 грн. 96 коп. Змінити вирок суду в частині задоволення відшкодування ОСОБА_10 моральної шкоди у сумі 10000 грн., стягнувши з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_10 120000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині оскаржуваний вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог послався на те, що суд, обґрунтовуючи лише часткове задоволення позовних вимог, вказав на відсутність чеків на ліки. При цьому, до суду першої інстанції подавалася уточнена позовна заява, в додатках до якої були вказані чеки, однак, з невідомих причин, вона не була долучена до матеріалів справи. Крім того, вказав, що розмір моральної шкоди, визначений судом, не відповідає моральним стражданням, які переніс потерпілий (т.3 а.с.59-60).

На вказане рішення була також подана апеляційна скарга захисником обвинуваченого - адвокатом ОСОБА_9 , в якій він просив вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити виправдувальний вирок щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Обґрунтовуючи такі вимоги, захисник послався на недостовірність деяких даних, що містяться у протоколі огляду місця події від 17 09 2015 року, серед них: в протоколі не зазначено заокруглення дороги зі сторони руху водія ОСОБА_10 , що створює обмежену видимість для обох водіїв, оскільки обабіч дороги маються зелені насадження і у п.14 даного протоколу вказано, що видимість з робочого місця водія (не зрозуміло якого з двох водіїв) більше 500 метрів, у п.15 протоколу зазначено, що об`єкти, які обмежують оглядовість праворуч та ліворуч відсутні, що не відповідає дійсності; в протоколі не зазначене перехрестя доріг, яке знаходиться в безпосередній близькості до місця ДТП, і яке перед зіткненням пересікав водій ОСОБА_10 ; у п.17-1, при огляді мотоцикла, вказано, що перемикач швидкості мотоцикла знаходиться на передачі №5. Стрілка тахометра зупинилася на 7200 обертів, що викликає сумнів у швидкості мотоцикла, вказаної у всіх процесуальних документах слідчого, які послугували вихідними даними при проведенні авто-технічної експертизи.

Захисник наголосив також на тому, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , допитані в судовому засіданні, показали, що швидкість мотоцикла була 80-90 км/год., їх показання протирічать версії ДТП, яку надано стороною обвинувачення.

Крім того, апелянт вказав, що залишилися невирішеними клопотання: про проведення додаткового огляду місця події з фіксуванням всіх обставин дорожньої обстановки, замірами відстані з місця ДТП до перехрестя доріг, встановлення видимості дорожньої обстановки з робочих місць водіїв транспортних засобів; про надання доручення органу досудового розслідування провести слідчі експерименти з вищевказаними свідками на предмет встановлення швидкості та траєкторії руху мотоцикла під керуванням ОСОБА_10 безпосередньо перед ДТП; про надання доручення органу досудового розслідування провести слідчі експерименти для з`ясування початкового моменту та відстані між транспортними засобами (а.с.46-48).

Сам обвинувачений ОСОБА_7 , а також інший його захисник адвокат ОСОБА_8 також подали апеляційні скарги на вирок, доводи та вимоги яких повністю співпадають із викладеними в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_9 (а.с.50-52, 54-56).

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисники просили задовольнити вимоги поданих ними апеляційних скарг, заперечували проти задоволення апеляційних вимог прокурора та представника потерпілого.

Представник потерпілого просив задовольнити вимоги його апеляційної скарги, підтримав вимоги апеляційної скарги прокурора, заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників.

Прокурор просив задовольнити його апеляційні вимоги, підтримав вимоги апеляційної скарги представника потерпілого, вважав апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників необґрунтованими.

Потерпіла ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Жодних заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, від неї не надходило.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого та його захисників, прокурора та представника потерпілого на підтримку поданих ними апеляційних скарг, їх думку щодо апеляційних вимог опонентів, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, а також документи, представлені представником потерпіло в судовому засіданні, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваного вироку, а також неповноти та однобічності судового слідства, порушення права на захист обвинуваченого, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину зроблені на підставі низки досліджених доказів, які походять з різних джерел, що безпосередньо стосуються події злочину та його наслідків, тому є належними та допустимими доказами.

Так, під час судового розгляду, судом першої інстанції було допитано обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_10 , неповнолітню потерпілу ОСОБА_12 , свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , а також експерта ОСОБА_18 .

Крім того, досліджено та надано об`єктивну оцінку наступним доказам, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 17 09 2015р., схема ДТП та фото-таблиця до нього (т.1, а.с.133-141);

- висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 17 09 2015 року за №139 щодо ОСОБА_7 (т.1, а.с. 142);

- висновок автотехнічної експертизи №867/15 від 03 11 2015 року з фото-таблицею до нього, яким було досліджено технічний стан транспортного засобу мотоцикл Ямаха, д.н.з. НОМЕР_2 (т.1 а.с.153-163);

- висновок автотехнічної експертизи №865/15 від 18 12 2015 року з фото-таблицею до нього, яким було досліджено автомобіль ИЖ 27175-036, д.н.з. НОМЕР_1 , мотоцикл Yamaha, д.н.з. НОМЕР_2 , ксерокопії схеми до протоколу огляду місця ДТП на 1 арк. (т.1 а.с.164-175);

- висновок судово-медичної експертизи №365-ІЗ/15 за результатами огляду ОСОБА_10 ( т.1 а.с.176-177);

- висновок судово-медичної експертизи №364-ІЗ/15 за результатами огляду ОСОБА_19 (т.1 а.с.178,178-зворот);

- протоколи проведення слідчого експерименту від 26 11 2015 та від 26 04 2016 зі схемами до них за участю свідка ОСОБА_17 (т.1, а.с.179,180; а.с.181,182);

- протоколи проведення слідчого експерименту від 26 11 2015 року, 23 02 2016 року та від 22 04 2016 року зі схемами до них, з метою перевірки та уточнення показів потерпілого ОСОБА_10 , за участю ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_11 (т.1 а.с.183-184; а.с.185,186; а.с.187,188; а.с.189,190);

- протоколи проведення слідчого експерименту від 26 11 2015 року, 23 02 2016 року, 22 04 2016 року зі схемами до них за участю свідка ОСОБА_16 , (т.1 а.с.191,192; а.с.193,194; а.с.195,196; а.с.197,198);

- протокол проведення слідчого експерименту від 26 11 2015 року зі схемою до нього, з метою перевірки та уточнення показів ОСОБА_7 , за участю ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , (т.1 а.с.212, 213);

- протокол проведення слідчого експерименту від 26 04 2016 року зі схемою до нього, з метою перевірки та уточнення показів ОСОБА_7 , за участю ОСОБА_7 (т.1 а.с.214,215);

- протоколи проведення слідчого експерименту від 26 11 2015 року, 26 04 2016 року зі схемою до них, за участі неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 , представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_12 ОСОБА_13 , . (т.1 а.с.216, 217; а.с.218,219);

- висновок судової авто технічної експертизи № 455/16 від 26 07 2016 року, яка проводилася за вихідними даними, отриманими з показань потерпілої ОСОБА_12 , потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 , свідка ОСОБА_20 (т.1 а.с.220-229);

- висновок судової автотехнічної експертизи №12739 від 20 12 2016 року, яка була проведена на основі показань пасажира мотоциклу Ямаха ОСОБА_12 , водія мотоцикла Ямаха ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_16 , свідка ОСОБА_17 , водія автомобіля ИЖ ОСОБА_7 (т.1 а.с.231-242).

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів та наводити її вдруге вважає недоцільним.

При цьому, суд першої інстанції ретельно проаналізував заперечення захисту щодо незгоди з обвинуваченням, висунутим ОСОБА_7 та його доведеності, і визнав ці заперечення необґрунтованими, належним чином мотивувавши своє рішення.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисники посилаються на те, що протоколі огляду місця події від 17 09 2015 року містяться недостовірні дані, що на думку сторони захисту, завадило суду прийняти законне та обґрунтоване рішення. Зокрема вказують, що у зазначеному протоколі огляду місця події не зазначено заокруглення дороги зі сторони руху водія ОСОБА_10 , що створює обмежену видимість для обох водіїв, оскільки обабіч дороги маються зелені насадження, а також висловлюють зауваження до п.п.14, 15 протоколу.

Як вбачається з матеріалів справи, інформація, відображена у протоколі огляду місця події від 17 09 2015 року (т.1 а.с.133-137), що підписаний слідчим і понятими, щодо змісту якого у сторони захисту виникли сумніви, повністю відповідає відомостям, зафіксованим у фото-таблиці до нього (т.1 а.с.139-14) та інформації, зазначеній у схемі ДТП (т.1 а.с.141), яка підписана слідчим, понятими та самим обвинуваченим без будь-яких коректив та зауважень. Посилання на те, що ділянка дороги має заокруглення, яке начебто перешкоджало видимості, як вірно зазначено в мотивувальній частині оскаржуваного вироку, спростована самим же обвинуваченим, який пояснював суду, що видимість з його місця водія була такою, що він переконався, що здійснюючи маневр розвороту, не створить перешкод іншим учасникам руху.

Крім того, з фотознімків, на яких зафіксовано загальний вид місця ДТП, а саме №№1,2,6 (т.1 а.с. 138,139), а також схеми місця ДТП, не вбачається заокруглення дороги, зважаючи на що, доводи сторони захисту щодо наявності перешкод для видимості колегією суддів не приймаються.

Посилання апелянтів на те, що свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , допитані в судовому засіданні, показали, що швидкість мотоцикла була 80-90 км/год., що суперечить версії ДТП, яку надано стороною обвинувачення, не заслуговують на увагу, оскільки, пояснення вказаних свідків є суто суб`єктивними та ґрунтуюся на їх особистих припущеннях. Більше того, свідок ОСОБА_15 даючи показання в судовому засіданні, вказував, що не бачив самого моменту зіткнення транспортних засобів, а лише чув звук удару. Свідок ОСОБА_14 , даючи показання, вказував, що мотоцикл вскочив у вибоїну на перехресті, що суперечить показанням потерпілого ОСОБА_10 , який вказував, що змушений був об`їхати вибоїну, виїхавши на зустрічну полосу руху. Наведене в сукупності дає підстави для сумнівів щодо об`єктивності показань вказаних свідків.

Доводи щодо невірно визначеної швидкості, яка в подальшому була вказана у всіх процесуальних документах слідчого, які послугували вихідними даними при проведенні авто-технічної експертизи, обґрунтовані тим, що у п.17-1 протоколу огляду місця події (т.1 а.с.134, зворот) вказано, що перемикач швидкості мотоцикла знаходиться на передачі №5, а стрілка тахометра зупинилася на 7200 обертів, - є лише припущенням сторони захисту та жодними належними доказами не підтверджується.

Відомості щодо швидкості руху транспортних засобів неодноразово встановлювалася в ході слідчих експериментів, які проводилися за участю кожного з учасників ДТП, потерпілої ОСОБА_12 , а також свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які були безпосередніми свідками руху транспортних засобів до та під час дорожньо-транспортної пригоди, показання яких не викликають сумнівів у їх об`єктивності та правдивості (т.1 а.с.179,181,183,185,187,189,191,193, 195,197,212,214,216,218).

Також в апеляційних скаргах сторона захисту посилається на те, що залишилися невирішеними неодноразово заявлені клопотання про проведення додаткового огляду місця події з фіксуванням всіх обставин дорожньої обстановки, замірами відстані з місця ДТП до перехрестя доріг, встановлення видимості дорожньої обстановки з робочих місць водіїв транспортних засобів.

Проте, такі посилання спростовуються матеріалами справи, зокрема ухвалою суду першої інстанції від 06 11 2017 року, з якої вбачається, що у задоволенні клопотання відмовлено, з тих підстав, що стороною захисту не доведено необхідності надання доручення органу досудового розслідування провести певні слідчі дії, а саме додаткового огляду місця події, для отримання (збирання) доказів або перевірки вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні та можливості досягнення мети такої слідчої дії (т.1 а.с.258-260).

З приводу клопотань захисників обвинуваченого про надання доручення органу досудового розслідування провести слідчі експерименти з вищевказаними свідками на предмет встановлення швидкості та траєкторії руху мотоцикла під керуванням ОСОБА_10 безпосередньо перед ДТП, а також про надання доручення органу досудового розслідування провести слідчі експерименти для з`ясування початкового моменту та відстані між транспортними засобами судом першої інстанції було постановлено ухвалу від 29 01 2019 року про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про надання доручення органу досудового розслідування проведення додаткового огляду місця події та додаткових слідчих експериментів з тих підстав, що, поміж іншим, змінилася обстановка на ділянці дороги, де відбулася дорожньо-транспортна пригода, стан дорожнього покриття, пора року не відповідає часу скоєння ДТП. Крім того, в мотивувальній частині зазначено, що стороною захисту не доведено необхідності надання доручення органу досудового розслідування проведення зазначених слідчих дій, доцільності такого доручення, конкретизації можливості досягнення мети такої слідчої дії (т.2 а.с.157-158).

Інші доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисників не дають підстав для висновку про неповноту, однобічність досудового слідства, а зводяться лише до переоцінки доказів, які досліджувалися районним судом та яким надана детальна оцінка, викладена в оскаржуваному рішенні.

Зважаючи на наведене, стороною захисту не надано доказів та не наведено беззаперечних доводів, які б свідчили про відсутність причинного зв`язку між порушенням ОСОБА_7 вимог п.п.10.1,10.2 та 10.4 Правил дорожнього руху України з подією та наслідками, які мали місце внаслідок доржньо-транспортної пригоди.

Надаючи оцінку вимогам апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого в частині збільшення розміру моральної шкоди, стягненої з обвинуваченого на користь потерпілих, судова колегія знаходить такими, що підлягають частковому задоволенню.

Право кожної фізичної особи на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів, гарантоване ст.ст.32,56 Конституції України.

Цивільне законодавство України, під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2, ч.3, ч.4 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції всебічно і повно дослідив матеріали кримінального провадження щодо цивільного позову відносно необхідності відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд першої інстанції правильно встановив, що діями обвинуваченого потерпілим завдано моральну шкоду.

З урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілим моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.

Разом з цим, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_10 в частині відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого, та дійшовши висновку, що потерпілий має право на відшкодування лише у розмірі 10 000 грн., суд не в повній мірі врахував тяжкість фізичних страждань потерпілого, період його перебування у лікувальних закладах, кількість перенесених операцій, втрату роботи, можливості заробляти кошти на своє утримання, у зв`язку з чим він був вимушений жити за рахунок батьків, душевні страждання потерпілого, яких він, поза сумнівом, зазнав.

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілої ОСОБА_12 , а саме стягнувши на її користь з обвинуваченого 10 000 грн. моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що ушкодження, отримані потерпілої, у виді закритого перелому правої клубової кістки, саден голови та тулуба, що також спричинило тривалий розлад здоров`я та призвело до втрати можливості навчатися, у зв`язку з чим остання перенесла душевні страждання через тривалу безпомічність незручності, нервові стреси.

Однак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції не врахував непоправність наслідків скоєного, необхідність тривалого лікування та втрату можливості належним чином навчатися, характер та обсяг душевних та фізичних страждань, яких зазнала неповнолітня потерпіла, характер немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін ужитті.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Оцінивши всі вказані обставини у сукупності, колегія суддів вважає, що розмір стягнення з обвинуваченого потерпілих необхідно збільшити: на користь ОСОБА_10 до 80 000,00 грн., на користь ОСОБА_12 до 20 000 грн., що обумовлює часткове задоволення апеляційних скарг прокурора та представника потерпілого, та, на думку колегії суддів відповідатиме засадам розумності, виваженості й справедливості.

В апеляційній скарзі представник потерпілого, окрім необхідності збільшення стягнення на відшкодування моральної шкоди, піднімає питання щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 15 320 грн. 96 коп., які, за доводами апелянта, були витрачені ОСОБА_10 на проходження курсів лікування, про що, начебто, зазначалося в уточненому позові, який було подано до суду першої інстанції в судовому засіданні, однак, з невідомих причин, не долучено до матеріалів справи.

Згідно положень ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно вимог ст.374 КПК України мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно вимог ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат є обставинами , що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим до суду була подана позовна заява про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 90000 грн. та матеріальної шкоди у розмірі 12 392 грн. 80 коп. (т.1 а.с.11-12).

В судовому засіданні потерпілий просив задовольнити його цивільний позов, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 15 320 грн. та моральну шкоду в розмірі 120 000 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 17 09 2015 по 17 10 2015 року він знаходився на стаціонарному лікуванні в Ізюмській ЦМЛ, тільки через 2,5 місяці з його ноги зняли гіпс, через що він був змушений 2 тижні з 07 12 2015 по 21 12 2015 знаходитись на стаціонарному лікуванні в Ізюмській ЦМЛ витрачати кошти на лікування. Крім того, у 2016 році він проходив курс лікування у стаціонарі 2 рази по 2 тижні. В результаті того, що він отримав потрійний перелом ноги, йому було встановлено 2 групу інвалідності на 1 рік, а після закінчення вказаного терміну, йому була встановлена третя група інвалідності терміном на 2 роки і цей термін спливає у 2019 році (т.3 а.с.17).

Суд першої інстанції частково задовольнив цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 - відмовлено з тих підстав що суду не надано фіскальних чи товарних чеків.

В судовому засіданні апеляційного суду представник потерпілого зазначив, що до суду першої інстанції потерпілим подавався уточнений цивільний позов, до якого було додано усі необхідні чеки за придбання ліків, однак він, з невідомих причин, не був долучений до матеріалів справи.

Натомість, 27 08 2019 року судом першої інстанції було направлено уточнену позовну заяву, датовану 05 09 2018 року з додатками на адресу Харківського апеляційного суду (т.3 а.с.63-76).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки уточненим позовним вимогам потерпілого, про які він заявляв також і в судовому засіданні, і при вирішенні цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не з`ясував та не дослідив всіх обставин, які підлягали з`ясуванню для належного вирішення цивільного позову.

З`ясування зазначених обставин має істотне значення для правильного вирішення пред`явленого цивільного позову. Отже, суд допустив неповноту судового розгляду, яка вплинула на правильність прийнятого рішення в частині вирішення цивільного позову, що відповідно до п.1 ч.1 ст.409, ст. 410 КПК України є підставою для скасування вироку в цій частині з поверненням справи на новий судовий розгляд в суд першої інстанції.

З огляду на наведене, переглядаючи рішення в межах апеляційної скарги представника потерпілого, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягає скасуванню із призначенням нового розгляду в порядку цивільного судочинства для повного, об`єктивного і правильного визначення розміру відшкодування, під час якого суду першої інстанції у відповідності до вимог цивільного та цивільно-процесуального законодавства слід прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 07 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 , - в частині вирішення цивільного позову, - змінити.

Апеляційні скарги прокурора та представника потерпілого, - задовольнити частково.

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисників, - залишити без задоволення.

На підставі п.3 ч.1 ст.408 КПК України збільшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_10 до 80 000 (восьмидесяти) тисяч грн., а на користь потерпілої ОСОБА_12 до 20 000 (двадцяти) тисяч грн.

В частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 щодо відмови у стягненні 15 320 грн. 96 коп. матеріальної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, - вирок скасувати та призначити новий розгляд в порядку цивільного судочинства в суді першої інстанції.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст.424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4