ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/513/20 Справа № 187/374/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Петриківського відділу Новомосковської місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року про відмову у арешті майна, у кримінальному провадженні № 20000321, за ч.5 ст. 191 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна належного ОСОБА_7 , яке слідчий суддя обґрунтував тим, що клопотання слідчого про арешт земельної ділянки подано на підставі п.4 ч.2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення відшкодування шкоди, але в даному кримінальному провадженні не подано цивільного позову, а також не встановлено вартість майна на, яке слідчий просить накласти арешт, у зв`язку з чим не можливо перевірити співмірність розміру збитків завданих злочином.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого і накласти арешт на земельну ділянку площею 0, 15 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони на відчуження та розпорядження.

Свої доводи прокурор обґрунтовує тим, що рішення слідчого судді незаконне та необґрунтоване, оскільки цивільний позовна час подачі клопотання про арешт майна на підставі п.4 ч.2 ст. 170 КПК України, не повинен подаватися, оскільки відповідно до положень ст. 28, ч.4 ст. 291 КПК України, він подається до початку судового розгляду, або разом з обвинувальним актом. Крім того, прокурор вказує, що вартість земельної ділянки не можливо встановити, так як це не передбачено ч.2 ст. 242 КПК України, в якій йдеться про експертизи, які проводяться під час досудового розслідування. Окрім того прокурор вказує, що санкція ч.5 ст. 191 КК України передбачає додаткове покарання як конфіскація майна, а тому з метою не допущення відчуження земельної ділянки на неї необхідно накласти арешт.

В апеляційному суді прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Захисник ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в апеляційному суді заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши головуючого суддю, пояснення учасників розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотання слідчого про арешт майна, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Зі змісту ст. 170 КПК України випливає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або для відмови у ньому.
Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані не в повній мірі.
Так, наданими до клопотання слідчого матеріалами підтверджується, що Петриківським ВП Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені, яке внесено під № 0000321, за знаками злочину, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, за фактом зловживанням службовими особами управління каналу Дніпро-Донбас службовим становищем, які спричинили розтрату майна управління, чим спричинили матеріального збитку на загальну суму 700 260 грн.(а.с.3) 19 березня 2020 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру.(а.с.4)

20 березня 2020 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотання про арешт майна земельної ділянки, яка належить ОСОБА_7 з метою подальшого стягнення збитків.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_7 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,150 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на території Новоолександрівської сільської ради, що підтверджується договором купівлі - продажу земельної ділянки від 02.09.1999, зареєстрованого в реєстрі за № 3535 та Державним актом на право приватної власності на землю серії ДП 040009 від 07.09.1999.

З аналізу п.4 ч.2, ч.6 ст. 170 КПК України, арешт майна накладається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на майно підозрюваного.
Враховуючи, що досудове розслідування проводиться за фактом вчинення кримінального правопорушення, що призвело до заподіяння збитків у суму 700 260 грн., з урахування положень п. 10 ст. 170 КПК України, колегія суддів вважає, що накладення арешту на земельну ділянку співмірним засобом забезпечення у даному кримінальному провадженні за умови доведеності в подальшому вини підозрюваного, а заборона розпорядження та відчуження(без заборони користування) земельною ділянкою запобігне ризику його відчуження і не стане тягарем у реалізації його прав як власника на даний час.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими висновки слідчого судді про не зазначення слідчим вартості майна, яке необхідно арештувати, оскільки ціна земельної ділянки вказана в договорі купівлі-продажу, яка на переконання апеляційного суду є співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Таким чином, ухвала слідчого судді, якою було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає скасуванню з накладенням арешту на майно, зазначене у клопотанні.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу слідчого судді Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2020 року про відмову у арешті майна - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити.
Накласти арешт на належне ОСОБА_7 майно, а саме: земельну ділянку площею 0, 150 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на території Новоолександрівської сільської ради, шляхом будь-кому відчужувати та розпоряджатися земельною ділянкою.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4