Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/9181/18
н/п 1-кп/490/364/2019
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2020 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурор - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
захисник - ОСОБА_7 ,
обвинувачений - ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт, у кримінальному провадженні №0000158, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.04.2016 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, раніше не судимого, одруженого, працює, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

15.08.2014 року громадянин ОСОБА_8 , був призваний для проходження військової служби за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 .

15.08.2014року капітан ОСОБА_8 , за наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) № 210 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду заступника командира 3 десантно- штурмової роти 1 аеромобіиьно-десантного батальйону зазначеної військової частини.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами ї країни свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також, у ст. 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

З моменту видання виконувачем обов`язків Президента України Указу «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 від 17.03.2014 на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Відтак, з 15.08.2014, тобто з моменту відправлення ОСОБА_8 , до місця проходження військової служби з ІНФОРМАЦІЯ_2 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. З ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби капітану ОСОБА_8 , достеменно було відомо, і до часу самовільного залишення військової частини останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Будучи військовослужбовцем, капітан ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України був зобов`язаний:

-свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

-беззастережно виконувати накази командирів (начальників);

-виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями та інструкціями;

-неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ та своєму безпосередньому начальникові;

-сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України;

- виконувати обов`язки військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять).

Проте, капітан ОСОБА_8 , діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, вчинив умисний військовий злочин проти встановленого порядку несення військової служби.

Разом з тим, 26.03.2016 близько 08 год. 00 хв. капітан ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою ухилитися від військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, самовільно залишив військову частину-польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків з військової служби.

20.05.2016 близько 11 год. 00 хв. капітан ОСОБА_8 добровільно прибув до військової частини-польова пошта НОМЕР_1 та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Таким чином, капітан ОСОБА_8 , обвинувачується в тому, що 26.03.2016, діючи умисно, в умовах особливого періоду крім воєнного стану, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків з військової служби, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, Стагуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1,3 ч. 2 сг. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 та перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , до 20.05.2016, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України - самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Умисні дії ОСОБА_8 , які виразилися у самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений винним себе визнав повністю, підтвердивши в повному обсязі обставини вчинення ним кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що є учасником бойових дій, з 05.02.2018 року був звільнений в запас. На теперішній час у вчиненому щиро покаявся, просив застосувати до нього Закон України "Про амністію".
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушеннях, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, а так само визнав всі фактичні обставини їх вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показаннями обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_8 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинено обвинуваченим дійсно мало місце, воно містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України і ОСОБА_8 винуватий у його вчиненні, так як він самовільно залишив військову частину без поважних причин , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Відповідно до положень ст. 67 КК України, обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , судом не встановлено.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, а саме те, що він одружений, раніше не судимий, згідно довідки т.в.о. начальника управління ДМС України в Миколаївській області ОСОБА_9 має постійне місце проживання ат зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до службової характеристики командира 1 аеромобільно- десантного батальйону ОСОБА_10 характеризується посередньо, згідно довідки №01-1123 від 27.07.2016 р. Миколаївського обласного наркологічного диспансеру та довідки №2593 від 19.09.2016 МОПЛ№1, ОСОБА_8 на обліку не перебуває, згідно довідки сільського голови ОСОБА_11 від 18.07.2016 року № 249 , ОСОБА_8 проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю, а відпповідно до висновку органу пробації ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_8 є середньою, за такого суд приходить до висновку про необхідність призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, яке вважає таким, що відповідає особі обвинуваченого і тяжкості вчиненного ним злочину, буде необхідним і достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч.2 ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні" , установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акта амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.
07 вересня 2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 Кримінального Кодексу України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині четвертій статті 86 КК України, статті 4 ЗУ «Про застосування амністії в Україні» та статті 9 цього Закону).
Судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст. 407 КК України, який згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, захищав незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та отримав статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 виданого 12.10.2015 року. Даний злочин вчинено до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році».
Обвинувачений ОСОБА_8 під час судового розгляду 08.05.2020 року заявив клопотання про застосування до нього амністії, з проханням звільнити його від відбування покарання. ОСОБА_8 було роз`яснено наслідки застосування амністії, проте останній наполягав на її застосуванні.
Обмежень щодо застосування відносно обвинуваченого амністії, визначених ч.4 ст.86 КК України, ст.4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» та ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», судом не встановлено.
За таких обставин, суд вважає, що обвинувачений підпадає під дію ЗУ «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року №1810-VIII, та підлягає звільненню від відбування покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, судові витрати відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367-368, 370, 371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі ст.2 Закону України "Про амністію у 2016 році" №1810-VIII.
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1