Дата документу 05.12.2019 Справа № 329/1054/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №329/1054/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/1290/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Чернігівка Чернігівського району Запорізької області, громадянина України, має неповну середню освіту, неодружений, не працює, на утриманні дітей не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий,
- 26 жовтня 2017 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки,
- 19 грудня 2017 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Чернігівського районного суду Запорізької області від 26 жовтня 2017 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 3 роки,
- 20 березня 2019 року Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.2 ст.289 КК України, на підставі ст.71 КК України з урахуванням вироку Чернігівського районного суду Запорізької області від 19 грудня 2017 року, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 в режимі відеоконференції з ДУ «Вільнянська установа виконання покарнь (№11)»,

захисника-адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції з Приморським районним судом Запорізької області,

потерпілої ОСОБА_9 в режимі відеоконференції з Приморським районним судом Запорізької області,

Обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2019 року, яким його визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України до 8 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням вироку Чернігівського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019, шляхом часткового складання покарань, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.
Строк відбування покарання постановлено обчислювати з моменту затримання обвинуваченого, тобто з 28 вересня 2018 року.
Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили ОСОБА_6 залишено без змін.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 6790 грн та моральну шкоду у розмірі 100000 грн.
Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок відносно нього необґрунтованим, оскільки судом при призначенні йому покарання не застосовано положення ст.69 КК України.

Зазначає, що суд першої інстанції не врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме, наявність в нього постійного місця проживання, його позитивну характеристику, наявність в нього на утриманні неповнолітніх дітей, сприяння досудовому розслідуванню.

Згідно з вироком суду, 25 вересня 2018 року ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем мешкання ОСОБА_6 , по АДРЕСА_1 , протягом вказаного дня розпивали алкогольні напої.
Близько 22 години 30 хвилин, того ж дня, ОСОБА_6 , повернувшись з магазину до себе додому, побачив у приміщенні веранди будинку ОСОБА_10 , та свою співмешканку ОСОБА_11 , які трималися за руки. Після чого, ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, після тривалого спільного вживання алкогольних напоїв, під час раптово виниклої на ґрунті ревнощів між ним та ОСОБА_10 сварки, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, наніс ОСОБА_10 , один удар кулаком правої руки в обличчя та один удар кулаком правої руки в черевну порожнину внаслідок чого, останній впав на коліна.
Утримуючи ОСОБА_10 у вказаному положенні правою рукою за одяг, ОСОБА_6 , взявши лівою рукою на розташованому поряд з ними столі кухонний ніж, умисно наніс останньому один удар ножем в задню поверхню грудної клітини зліва, після чого ОСОБА_10 залишив домоволодіння останнього та пішов до свого знайомого - місцевого мешканця ОСОБА_12 .
В подальшому 26 вересня 2018 року, близько 16-00 години, по АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_12 , виявлено труп ОСОБА_10 , який помер внаслідок отриманого напередодні ножового поранення, а саме його смерть настала від проникаючого колото-різаного поранення грудної клітини з пораненням лівої легені, яке ускладнилося масивною крововтратою у вигляді лівобічного гемотораксу. Проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з пошкодженням лівої легені є пошкодженням, що небезпечне для життя під час його отримання та таке, що викликало смерть потерпілого, кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні; потерпілу та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити вирок без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.121 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про суворість призначеного йому покарання та необхідність застосування положень ст.69 КК України, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З вироку суду вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено до тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, має негативну характеристику за місцем проживання, суспільно-корисною працею не займається, злочин вчинив під час іспитового строку, що свідчить про його антисоціальну поведінку та небажання стати на шлях виправлення, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставиною, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Обставини, на які посилається ОСОБА_6 в апеляційній скарзі, а саме: щире каяття, були враховані судом першої інстанції та стали підставою для призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк наближений до мінімального, передбаченого санкцією ч.2 ст.121 КК України. Також судом обґрунтовано зазначено у вироку про відсутність належних доказів того, що ОСОБА_6 є батьком малолітніх дітей та утримує їх. Посилання обвинуваченого про те, що він позитивно характеризується, суперечать матеріалам провадження.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення призначеного останньому покарання, в тому числі і для застосування положень ст.69 КК України.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

При цьому суд обґрунтовано призначив остаточне покарання обвинуваченому із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, з урахуванням вироку Чернігівського районного суду Запорізької області від 20 березня 2019 року.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Запорізької області від 21 травня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.2 ст.121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4