Справа № 730/760/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/120/20
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року Чернігівський апеляційний суд у складі:

Головуючого суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного розгляду в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №12.019.270.090.000.164, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Івангород, Ічнянського району Чернігівської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Вироком місцевого суду ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому, у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 20 квітня 2019 року.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання, з 20 квітня 2019 року, по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 3204 грн. 37 коп. процесуальних витрат на залучення експертів для проведення експертиз.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 22.04.2019 року, а саме на мобільний телефон «Prestigio Wize NV3» - скасовано.

Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

В зміненій апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_6 просить змінити вирок місцевого суду в частині призначення покарання, призначивши ОСОБА_7 мінімальну міру покарання, передбачену ч. 1 ст. 115 КК України. Зазначає, що в основу вироку суду покладені покази ОСОБА_7 , які він надав під час слідчого експерименту 20.04.2019 року. При цьому суд ігнорував пояснення ОСОБА_7 , що ці покази були надані їм під впливом органу досудового розслідування. Останні обіцяли йому мінімальну міру покарання у випадку дачі саме тих свідчень, які він озвучив під час слідчого експерименту. Вважає, що суд лишив ці пояснення обвинуваченого поза увагою. Між тим, в матеріалах провадження маються покази свідків, які ставлять під сумнів покази обвинуваченого ОСОБА_7 , наданні останнім під час слідчого експерименту 20.04.2019 року, та підтверджують його покази під час судових засідань. Так свідок ОСОБА_9 пояснив, що бачив ОСОБА_10 та ОСОБА_11 поблизу магазина в с. Плиски, в подальшому до їх товариства долучився обвинувачений ОСОБА_7 який приїхав на велосипеді, на багажнику якого була начебто палиця або предмет ззовні схожий на неї. Ці покази свідка ОСОБА_9 підтверджують покази обвинуваченого ОСОБА_7 , які він надав у судовому засіданні, та спростовують його покази надані під час слідчого експерименту. Виходячи з них металевий прут обвинувачений взяв на роботі, з метою використати в домашньому господарстві, як він пояснив в судовому засіданні, а не підібрав з метою завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , як він поясняв під час слідчого експерименту. Суд першої інстанції не зробив правову оцінку цих показів (а. 5 вироку) і невмотивовано вказав, що вони не спростовують висновки суду, що до достовірності показів ОСОБА_7 , наданих в ході слідчого експерименту. В судовому засіданні ОСОБА_7 пояснив, що на вул. Колгоспна він опинився на шляху до дому. Зупинився у зв`язку з тим що на велосипеді спала цепка. Під час ремонту велосипеда до нього підійшов потерпілий ОСОБА_10 та спровокував конфлікт. Тобто їх зустріч була випадковою. Ці покази обвинуваченого судом були оцінені як неправдиві. Між тим, як зазначено в матеріалах провадження, ОСОБА_7 не був раніше знайомий з потерпілим, не проводив з ним будь-яких довірительних бесід біля магазину, де вони зустрілись вперше. Тобто він не міг знати, куди пішов потерпілий від магазину, та маршрут його руху. Свідок ОСОБА_11 , пояснив в судовому засіданні (а. 3 вироку), що він бачив біля магазину потерпілого та обвинуваченого. Він пішов до дому, а вони лишались біля магазину. Через деякий час він вийшов зі свого дому на вулицю, та побачив потерпілого ОСОБА_10 який йшов по вулиці. Тобто він не бачив, щоб обвинувачений ОСОБА_7 їхав на велосипеді слідом за потерпілим ОСОБА_10 .. Хоча від міста де свідок бачив потерпілого до вул. Колгоспна, де трапилась подія, зовсім незначна відстань. З урахуванням того, що маршрут руху обвинуваченого ОСОБА_7 до дому проходив по вул. Колгоспна, виходячи з показів свідка ОСОБА_11 , можна зробити висновок, що обвинувачений ОСОБА_7 опинився на вул. Колгоспна, с. Плиски, раніше потерпілого, що співпадає з його показами в суді. Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що перший удар був нанесений їм потерпілому під час того, коли він стояв до нього спиною, а після його падіння він наніс йому кілька ударів в область голови. Під час судового слідства, він змінив покази та пояснив, що перший вдар наніс йому потерпілий, після чого він впав. Коли потерпілий нахилився до нього, він з позиції сидячи наніс йому вдар в область голови, а потім піднявся і наніс ще один удар (а. 2 вироку). Згідно п.7.8 підсумків висновку судово-медичної експертизи №53 від 14.04.2019 року, (а. 171) зазначається, що характер та розташування тілесних ушкоджень можуть дозволяти вважати, що потерпілий на момент заподіяння йому тілесних ушкоджень, здебільшого, був обернений передньою поверхньою тіла до травмуючих предметів. Вважає, що вищезазначений висновок експерта підтверджує правдивість показів обвинуваченого ОСОБА_7 , які він надав під час судового засідання. Згідно п. 9 висновку судово-медичної експертизи №53 від 14.04.2019 року, (а.171) особливості характеру та локалізації відмічених тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_10 виключають можливість одномоментного утворення їх в умовах падіння на площину з положення стоячи. Згідно п.10, підсумків судово-медичної експертизи №53 від 14.04.2019 року (а.п. 172), потерпілий після отримання вказаних тілесних ушкоджень міг жити на протязі часу, вимірюваного у хвилинах або годинах. Згідно пункту третього цієї ж експертизи, від моменту смерті до початку експертизи пройшло не менше 36-48 годин. З матеріалів справи вбачається, що тілесні ушкодження потерпілому були нанесені в 21 год. 30 хв. 12.04.2019 року. Початок експертизи по трупу ОСОБА_10 15.04.2019 року о 9 год. 00 хв. (а.п. 168). Тобто виходячи з п. 3, 10 висновку експертизи №53 від 14.04.2019 року (а.п. 168, 172), потерпілий ОСОБА_10 після заподіяного ОСОБА_7 йому тілесних ушкоджень залишався живим ще протягом 12 годин. При цьому експерти не дають відповіді, які саме тілесні ушкодження на голові потерпілого могли виникнути від ударів ОСОБА_7 металевим прутом, про які він поясняв. Не вказано механізм утворення багатьох саден на спині та стегнах трупа потерпілого ОСОБА_10 .. Звертає увагу на пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , що ОСОБА_10 , тіло якого він відносив з проїзної частини дороги, в той час був живий. А також те, що він залишив його неподалік від проїзної частини, в той час коли тіло було знайдено на відстані 20 метрів від дороги, відсутність експертних даних про можливість переміщення потерпілого після ударів, які визнав обвинувачений ОСОБА_7 , присутність пошкоджень на спині та стегнах потерпілого, куди обвинувачений ОСОБА_7 ударів не наносив. В ході судового слідства не були перевірені показання засудженого в тій частині що після удару потерпілого він упав на асфальт. Не було проведено медичний огляд ОСОБА_7 на предмет можливих ушкоджень отриманих їм при падінні. Тим часом ОСОБА_7 стверджує, що при падінні він сильно вдарився об асфальт потилицею і правим ліктем на якому у нього було садно. Вважає, що дані обставини не були перевірені з вини органу досудового слідства, а отже вони повинні бути витлумачені на користь свідчення ОСОБА_7 .. Також відмічає (аркуш 3 вироку п. 17), що інформація про виявлення трупа ОСОБА_10 , отримана правоохоронними органами від заявниці гр-ки ОСОБА_12 , яка не була допитана під час досудового слідства. У той час як в суді був допитаний свідок ОСОБА_13 (аркуш 3 вироку п. 13 ) який пояснив, що близько 9 год. 00 хв., 14.04.2019 року, він виявив тіло ОСОБА_14 .. Після поверхневого огляду тіла разом с запрошеним їм чоловіком вони встановили особу загиблого. Виходячи з цих показів, за два дні , які знаходилось тіло загиблого в посадці, доступ до нього мала не одна людина. Також зазначає, що обвинувачений, під час досудового розслідування та в суді пояснив про відсутність умислу на вбивство потерпілого. Про це свідчить і той факт, що обвинувачений маючи можливість після втрати свідомості потерпілим ОСОБА_10 , скоїти його вбивство, але не зробив цього. Більш того, він переніс його з проїзної частини дороги. При ухваленні вироку, судом першої інстанції не було враховано, що обвинувачений ОСОБА_7 активно сприяв розкриттю злочину, його позитивну характеристику за місцем мешкання, з місця роботи, (суд першої інстанції вказав на них як на формальні). На утриманні у ОСОБА_7 знаходяться двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_15 , 2007 р.н., ОСОБА_16 2010 р.н.. Мати ОСОБА_7 - ОСОБА_17 мешкає одна і потребує стороннього догляду.

Як встановив доведеним суд І інстанції, 12 квітня 2019 року, близько 21 год. 30 хв., ОСОБА_7 , знаходячись на проїжджій частині дороги, напроти господарства по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, та передбачаючи наслідки у виді настання смерті, з метою умисного вбивства ОСОБА_10 , наніс останньому не менше 4-х ударів металевою арматурою в область голови та обличчя, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у виді відкритої поєднаної черепно-лицевої травми, яка виражалась забійними ранами та саднами лоба, синцем лівої очної ділянки голови, синцями та забійно-рваними ранами верхньої і нижньої губ рота справа, забійною раною підборіддя, синцем та забійно-рваною раною правої вушної раковини а також забійною раною та саднами правої завушної ділянки, крововиливами у м`які покриви лобної та правої тьмяно-скроневої ділянок, крововиливом у правий скроневий м`яз, вдавленим багато уламковим переломом луски лобної кістки з поширенням лінійних тріщин на кістки передньої ямки основи черепа, вдавленим уламковим та лінійним локально-конструкційним переломом кісток склепіння черепа справа на рівні правої лобно-тім`яно-скроневої ділянки з подовженням лінії перелому на його основу, лінійним переломом верхньої щелепи справа, подвійним фрагментарним переломом тіла нижньої щелепи та дифузним крововиливом у м`які мозкові оболонки і шлуночки мозку, від яких потерпілий ОСОБА_10 помер на місці.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 53 від 20.05.2019 року, тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_10 у комплексі мають ознаки тілесних ушкоджень небезпечних для життя, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з фактом настання смерті.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи допитаним в судовому засіданні місцевого суду, свою вину в пред`явленому обвинуваченні в умисному вбивстві не визнав.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін захисту та обвинувачення, дослідивши матеріали кримінального провадження і перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає її необґрунтованою.

У зміненій апеляційній скарзі сторона захисту вже не оспорює вину обвинуваченого і правильність кваліфікації його дій, а просить лише про пом`якшення покарання.

З матеріалів кримінального провадження видно, що умисні дії обвинуваченого правильно кваліфіковані досудовим слідством за ч. 1 ст. 115 КК України.

Висновок місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено.

При обранні виду та міри покарання, місцевий суд також в повній мірі врахував: ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є особливо тяжким; фактичні обставини скоєного злочину (час, місце, спосіб, наслідки, поведінку обвинуваченого після вбивства); особу обвинуваченого: вік, освіту та стан здоров`я, сімейний стан, соціальне становище; формально-позитивну характеристику за місцем проживання та позитивну характеристику з місця роботи; раніше не судимого в силу ст. 89 КК України, відсутність даних про перебування обвинуваченого на обліку в лікаря-нарколога та лікаря психіатра; позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні максимальної міри покарання, та аналогічну думку прокурора з даного питання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що покарання відповідає характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим, даним, що характеризують його особу і є достатнім та справедливим, тому підстав для зміни вироку місцевого суду не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4