Справа № 487/2457/20
Провадження № 1-кп/487/583/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві обвинувальний акт в кримінальному провадженні, що внесений в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000262 від 28.05.2019 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєні злочину передбаченого ч.1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И В :
Суд визнав доведеним, що ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 263 КК України при наступних обставинах.
ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що в порушення вимог п. 1 Додатку 1 Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 року № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою КМУ від 12.10.1992 року №576, яким передбачено, що бойові припаси, вогнепальна зброя, вибухові речовини, не можуть перебувати у власності громадян, без передбаченого на те дозволу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, зберігав за місцем свого проживання за адресою кв. АДРЕСА_2 , вибухову речовину, бойові припаси, вогнепальну зброю, а саме: вибухову речовину тротіл, масою 199,51 г., 7 патронів, самозарядний пістолет моделі «STALKER MOD 914-UK» калібру 9 мм, без передбаченого законом дозволу.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 263 КК України, зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу.
27.04.2020 року між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 у порядку передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.
Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного. Обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язався під час судового розгляду кримінального провадження у повному обсязі беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 263 КК України. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинний понести за вчинений злочин, а саме 3 роки позбавлення волі зі звільненням його від відбуття покарання, на підставі ст.. 75 КК, з випробуванням строком на 1 рік, з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст. 76 КК.
В угоді передбачено наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченій.
Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Відповідно до положень ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.
Вимогами ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним та суспільним інтересам.
Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.
Обвинувачений в судовому засіданні також просив вказану угоду затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та розуміє, що наслідком укладання та затвердження даної угоди є обмеження його права на оскарження вироку.
Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винною, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
Фактичні підстави для визнання винуватості судом перевірені шляхом дослідження доказів наданих стороною обвинувачення.
Обвинувачений погодився на призначення йому узгодженого покарання.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винним, віднесений до категорії злочинів невеликої тяжкості, внаслідок якого шкода завдана лише суспільним інтересам, а отже угоду про визнання винуватості може бути укладено.
Враховуючи викладене, оскільки умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди та призначення обвинуваченій узгодженого ними покарання.
Таким чином, суд вважає встановленим в судовому засіданні той факт, що своїми умисними діями, які виражені в зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_4 вчинив злочин передбачений ч. 1 ст. 263 КК України та йому має бути призначене узгоджене сторонами покарання у виді 3 років позбавлення волі, зі звільненням його від відбуття покарання, на підставі ст.. 75 КК, з випробуванням строком на 1 рік з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст. 76 КК., яке відповідає вимогам закону та особі обвинуваченого, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Також, відповідно до вимог ч. 2 ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта в сумі 4710,30 грн.
Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
Затвердити укладену 27.04.2020 року угоду про визнання винуватості між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури області ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 .
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання звільнити з іспитовим строком 1 рік, поклавши обов`язок, періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнути ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати в сумі 4710,30 грн.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДЯ ОСОБА_1