ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/467/20
Категорія ст. 289 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001679 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має незакінчену вищу освіту, не одружений, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не засудженого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_8 , представника потерпілого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_10 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, не обговорюючи питання винуватості чи не винуватості ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого йому злочину, яке не входить до кола питань, що вирішуються у підготовчому судовому засіданні, вказану ухвалу районного суду вважає незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню через істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону.

З приводу твердження суду щодо невідповідності обвинувального акту вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України наголошує на тому, що в обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що в обвинувальному акті вказано, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 382 ОСОБА_13 виявляє ознаки психічних розладів у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок сумісного вживання психоактивних речовин (алкоголь, амфетамін, «спайси»), синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення виявляв ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного, розладу внаслідок вживання ПАР (алкоголю, амфетаміну). Ступінь наявних порушень був таким, що він не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Після скоєного правопорушення пройшов лікування у психіатричному стаціонарі, психотичний стан нормалізувався з достатньою критикою до перенесеного психозу, що підтверджується теперішнім обстеженням.

На момент здійснення кримінального правопорушення індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_6 були обумовлені наявністю тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного, розладу внаслідок вживання ПАР та суттєво вплинули на його поведінку. ОСОБА_6 не міг усвідомлювати свої дії та настання наслідків в момент вчинення кримінального правопорушення. За своїм психічним станом в теперішній час він може усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними. Психічних розладів, які можуть перешкоджати щодо спілкування з судом та слідством по фактах, що мають значення по справі на теперішній час не має. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Потребує лікування з приводу полінаркоманії.

Зауважує, що орган досудового розслідування та безпосередньо прокурор позбавлений можливості визнати особу неосудною виключно на підставі судово-психіатричної експертизи.

Крім того, судом звернуто увагу на можливість направлення до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_13 , однак, відповідно до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 513 КПК України зазначено, що якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Після закриття судом кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру прокурор повинен розпочати кримінальне провадження в загальному порядку.

Зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, виключно якщо він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.12.2019 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України - скасувати. Кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;прокурора, потерпілого, представника потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу; захисника, обвинуваченого, які просили судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно зі змістом судового рішення, в провадження Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.08.2016 року за № 0001679 від 21.07.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги, виходить з наступного.

Аналіз кримінального процесуального законодавства України, свідчить про те, що закінчення досудового розслідування, є заключним етапом діяльності на стадії досудового розслідування, на якому приймається підсумкове для цієї стадії рішення.
Відповідно закінчення досудового розслідування може відбутися шляхом:
-припинення провадження через його закриття на стадії досудового розслідування;
-передачі провадження до суду.

Передача кримінального провадження до суду має декілька різновидів. Залежно від специфіки провадження, прокурор має право, зокрема звернутися до суду з:
-клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності якщо в ході досудового розслідування виявлено підстави, з якими КК України пов`язує відмову від подальшого кримінального переслідування;
-обвинувальним актом якщо зібрано достатньо доказів винуватості особи, яка є осудною і досягла віку кримінальної відповідальності, та відсутні підстави для закриття провадження або звільнення особи від кримінальної відповідальності;
-клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, - за умови, якщо суспільно небезпечне діяння вчинила неосудна особа, або особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до ухвалення вироку.
Із змісту обвинувального акту вбачається, що згідно до висновку судово-психіатричного експерта № 382, ОСОБА_13 виявляє ознаки психічних розладів у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок сумісного вживання психоактивних речовин (алкоголь, амфетамін, «спайси»), синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення виявляв ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного, розладу внаслідок вживання ПАР (алкоголю, амфетаміну). Ступінь наявних порушень був таким, що він не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. Після скоєного правопорушення пройшов лікування у психіатричному стаціонарі, психотичний стан нормалізувався з достатньою критикою до перенесеного психозу, що підтверджується теперішнім обстеженням.

На момент здійснення кримінального правопорушення індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_6 були обумовлені наявністю тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного, розладу внаслідок вживання ПАР та суттєво вплинули на його поведінку. ОСОБА_6 не міг усвідомлювати свої дії та настання наслідків в момент вчинення кримінального правопорушення.

Доводи апелянта про те, що орган досудового розслідування та безпосередньо прокурор позбавлений можливості визнати особу неосудною виключно на підставі судово-психіатричної експертизи, є необґрунтованими, оскільки із системного аналізу статті 19 КК України вбачається, що неосудність, так само, як і осудність, - юридичні поняття, у зв`язку з цим висновок про осудність чи неосудність особи по конкретній справі робить суд (а в процесі досудового розслідування - слідчий чи прокурор), спираючись на результати судово-психіатричної експертизи.
Крім того, стан неосудності особи визначається лише на момент вчинення нею суспільно небезпечного діяння, оскільки неосудний не може бути суб`єктом злочину, він не підлягає кримінальній відповідальності, але згідно з ч. 2 ст. 19 КК України до такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру, які не є покаранням.
Враховуючи вищевказане, а також те, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 292, ч. 1 ст. 503, ч. 3 ст. 511 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що особа вчинила суспільне небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності, прокурор затверджує складене слідчим або самостійно складає клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру і надсилає його суду в порядку, передбаченому цим Кодексом, колегія суддів приходить до висновку, що прокурор, помилково, замість направлення обвинувального акту до суду, повинен був звернутися до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_6 .

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення обвинувального акту прокурору, а тому апеляційну скаргу останнього необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_11 залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 ч.1 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків, без зміни.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: