У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 березня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого: ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря: ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні в рамках кримінального провадження №0001559 матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2020 року, якою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,
-обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.2 КК України,

-продовжено строк тримання під вартою до 09.05.2020 р. включно

Учасники судового провадження:
прокурор: ОСОБА_6
захисник: ОСОБА_7
обвинувачений: ОСОБА_5 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Обвинувачений ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання, або домашній арешт.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11.03.2020 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 09.05.2020 р..
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Обвинувачений вважає, що ухвала суду є незаконною, не справедливою та такою, що підлягає скасуванню.

Вважає, що стороною обвинувачення не було доведено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначає, що тривале продовження тримання його під вартою лише на підставі інкримінованого йому тяжкого злочину суперечить практиці ЄСПЛ.

Встановлені судом першої інстанції обставини.
В провадженні Ленінського районного суду м. Миколаєва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України
Ухвалою слідчого судді від 03.05.2019 р. до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та ухвалою суду від 03.02.2020 р. строк тримання обвинуваченого під вартою продовжено до 02.04.2020 р.
Прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, в зв`язку з тим, що ризики вчинення іншого кримінального правопорушення та переховування від суду, не зменшилися, а захисником заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Суд першої інстанції, прийшовши до висновку, що є доцільним продовжити тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи, що ризик вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень не зменшився, з урахуванням обвинувачення ОСОБА_5 у вчинені тяжкого злочину, обставин притягнення його в минулому до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних злочинів, вчинення кримінального правопорушення у період іспитового строку та обставин притягнення його до кримінальної відповідальності у Заводському районному суді м. Миколаєва, відсутність постійного місця роботи, джерела доходів, що дає підстави стверджувати про не зменшення ризику вчинення інших кримінальних правопорушень. При цьому, суд вважає, що прокурором не доведений ризик переховування обвинуваченого від суду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.
Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд прийшов до наступного.
Рішенням Конституційного суду України від 13 червня 2019 року визнано неконституційним закріплене у статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

Разом з тим, на даний час, нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, керуватись загальними засадами кримінального провадження.

Для забезпечення своєчасної та оперативної перевірки законності та обґрунтованості тримання ОСОБА_5 під вартою, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне провести апеляційний розгляд даного провадження у скороченому порядку, передбаченому для оскарження ухвали слідчого судді про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою під час досудового розслідування.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість завершення судового розгляду з ухвалення судового рішення по суті у вказаному кримінальному провадженні до закінчення строку дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні ОСОБА_5 даного запобіжного заходу, не зменшились.

Так, як слідує із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 раніше судимий, обвинувачується у вчинені тяжкого злочину, вчинив кримінальне правопорушення у період іспитового строку за обставин притягнення його до кримінальної відповідальності у Заводському районному суді м. Миколаєва, відсутнє постійне місця роботи, джерела доходів.

Наведені обставини дають можливість припускати, що обвинувачений може вчиняти інші кримінальні правопорушення та свідчать про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Зважаючи на наведене, є безпідставними доводи апелянта відносно того, що судом мав бути застосований інший вид запобіжного заходу, не пов`язаний з триманням під вартою.

Враховуючи тяжкість злочину, з метою запобігання перешкоджанню кримінальному провадженню, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 для забезпечення виконання процесуальних обов`язків, а також з висновком, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Беручи до уваги доведеність обґрунтованості підозри, ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт.

Ті доводи, на які посилається обвинувачений, не є визначальними обставинами, які давали б можливість обрати обвинуваченому запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а від так, і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 7, 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України

п о с т а н о в и в:
Ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: