Дата документу 08.07.2020
Справа № 501/2080/17
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_10 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_11 ,

експерта ОСОБА_12 ,

представників служби у справах дітей ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

представників органу з питань пробації ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

представників поліції ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,

захисників адвокатів ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 ,

обвинуваченого ОСОБА_28 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області кримінальне провадження №0001350 від 15 жовтня 2017 року за обвинуваченням:

ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівки Донецької області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, пенсіонер, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_28 обвинувачувався в завданні умисного удару малолітньому потерпілому ОСОБА_11 , який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, за таких обставин.

20 серпня 2016 року, приблизно о 17 год. 30 хв., ОСОБА_28 у дворі будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно наніс малолітньому потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , один удар долонею правої руки по обличчю, а саме по щоці з лівого боку. Від отриманого удару потерпілий почав падати на правий бік, однак його піймала невстановлена особа. Внаслідок нанесеного удару потерпілому було спричинено фізичного болю, тілесних ушкоджень не заподіяно.

На думку сторони обвинувачення ОСОБА_28 , своїми умисними діями, що виразилися у завданні умисного удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень, вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.126 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_28 винним себе у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав суду, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 20 серпня 2016 року він залишив свій автомобіль у дворі будинків АДРЕСА_3 . Приблизно о 17.15 год. того ж дня він почув, як у його машині запрацювала сигналізація. Вийшовши у двір будинку він побачив, що заднє скло у його автомобілі розбите. Біля автомобілю стояв потерпілий, у руках якого була рогатка, та двоє незнайомих йому осіб хлопець та дівчина, які пояснили, що на їх автомобілі, який був припаркований поруч, спрацювала сигналізація, вони вийшли на двір та побачили, як потерпілий з рогатки розбив заднє скло у його автомобілі. Побачивши це, вони затримали потерпілого, щоб той не втік. Він кинувся до ОСОБА_9 , той намагався втекти, а він хотів схопити його за шию ззаду справа, однак, побачивши у вусі потерпілого слуховий апарат, не схопив його, а ОСОБА_9 , скориставшись цим, забіг за автомобіль, де впав. Він підійняв його та почав тягнути до будинку, щоб відвести додому до батьків. Побачивши матір, потерпілий раптово став кричати, що він його побив та триматись за щоку. Він викликав поліцію. Потерпілий з матір`ю зайшли до під`їзду будинку, потім вийшли та поїхали, з їх слів, фіксувати побої ОСОБА_9 . Нанесення удару потерпілому заперечував.

Потерпілий ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_11 не оспорювали обставини кримінального правопорушення та підтримали обвинувачення, висунуте ОСОБА_28 .

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження докази, суд доходить висновку про недоведеність, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, з огляду на таке.
В судовому засіданні були допитані потерпілий ОСОБА_9 , його законний представник ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 .
Так, потерпілий ОСОБА_9 показав суду, що 20 серпня 2016 року він перебував у дворі будинку АДРЕСА_2 та стріляв у повітря з рогатки, не бачучи куди саме потрапляли постріли. У дворі будинку були припарковані автомобілі. Його покликав якийсь чоловік та запитав чи він розбив скло у автомобілі. Вони підійшли до транспортного засобу обвинуваченого та він побачив, що заднє скло автомобіля розбите. В цей час з будинку вийшов обвинувачений, нічого не спитав, поглянув на автомобіль та вдарив його кулаком по лівій щоці. Вдарив один раз. Він відчув біль, почав падати та його підхопив цей чоловік. ОСОБА_28 забрав його у чоловіка, викрутив йому праву руку та почав тягнути його до будинку. Те, що обвинувачений вдарив його бачила сусідка, яку він до цього бачив на балконі 4 поверху будинку. Йому було боляче від удару по обличчю та він злякався. Після цього матір відвезла його до лікарні м. Чорноморська, де він розказав, що у нього болить голова та рука.

Законний представник потерпілого ОСОБА_11 , батько потерпілого, показав суду, що 20 серпня 2016 року йому зателефонувала дружина та повідомила, що сусід (обвинувачений) вдарив його сина. Після цього дружина передала слухавку ОСОБА_28 , який сказав, що син розбив скло у його автомобілі, дитину він не бив. Дружина відвезла дитину до лікарні. Через декілька днів обвинувачений запропонував йому певним чином відшкодувати завданий збиток, на що він не погодився.

Свідок ОСОБА_34 показав суду, що він проживає у буд. АДРЕСА_2 . 20 серпня 2016 року у вечорі у дворі будинку побачив потерпілого, який плакав та скаржився, що його по щоці вдарив ОСОБА_28 , де був слід. ОСОБА_28 казав, що саме він ( ОСОБА_11 ) розбив скло його автомобіля.

Свідок ОСОБА_32 показала суду, що потерпілий ОСОБА_9 її син, а обвинувачений є її сусідом. 20 серпня 2016 року вона була вдома, а син гуляв у дворі з рогаткою. Через деякий час сусіди подзвонили у домофон її квартири та сказали зійти у двір. Вийшовши у двір будинку, вона побачила, що її син стоїть у дворі та плаче. Сусіди розповіли їй, що ОСОБА_28 напав на ОСОБА_9 та побив його. Вона бачила, що щока у сина була червона від удару. Потім вона відвезла потерпілого до лікарні, де лікар видав їй відповідну довідку. ОСОБА_28 спочатку заперечував, що бив потерпілого, а пізніше сказав, що схопив сина за руку, потягнув його до під`їзду та вдарив його по обличчю, коли той став чинити опір. Ця розмова була у присутності ОСОБА_29 , її зятя ОСОБА_35 та дружини обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_31 показав суду, що 20 серпня 2016 року, о 17-18 год., він перебував вдома та почув з двору звук розбитого скла. Він вийшов у двір та побачив біля під`їзду сусіднього буд. АДРЕСА_2 ОСОБА_28 , який тримав за руку потерпілого. Також він побачив розбите заднє скло на одному з припаркованих у дворі автомобілів. Обвинувачений намагався відвести ОСОБА_9 до батьків, потерпілий кричав, намагався вирватись. В руці потерпілого була рогатка. З будинку вийшла матір потерпілого, посадила потерпілого в автомобіль та кудись поїхала. Він не бачив щоб обвинувачений бив потерпілого, жодних слідів від удару на потерпілому не було.

Свідок ОСОБА_30 показала суду, що за тиждень до подій часто бачила ОСОБА_9 , який стріляв з рогатки, неодноразово робила йому зауваження, на що останній не реагував. 20 серпня 2016 року вона з ОСОБА_28 були вдома, їх вікно виходить надвір, чоловік спостерігав за машиною, почув звук, спрацювала сигналізація і він швидко вискочив на вулицю. Вона бачила, як чоловік тягнув ОСОБА_9 спочатку за комір, потім за руку, той чинив опір, просив відпустити, спочатку посилав, а потім кричав: «Не ведіть мене до тата, він мене вб`є, давайте домовимось», зрозуміла, що ОСОБА_9 розбив скло на їх машині, оскільки бачила у нього рогатку. ОСОБА_28 не бив потерпілого. Вони підійшли до під`їзду, вона теж вийшла, там вже стояли ОСОБА_29 , діти, сусіди відпочиваючі з Молдови з кв. АДРЕСА_4 , ОСОБА_31 , зять ОСОБА_29 , ще якісь люди. Зі слів ОСОБА_36 саме молдовани намагались затримати ОСОБА_9 , щоб той не втік. Вона запитала, що сталося, на що ОСОБА_29 відповіла: «Я сама не бачила, але мені люди сказали, що нібито хлопчика вдарив чоловік». Потім вийшла ОСОБА_32 мати ОСОБА_9 , яку викликала скоріше за все саме ОСОБА_29 , забрала у сина рогатку, зламала її та викинула в смітник. ОСОБА_28 дістав її. На обличчі ОСОБА_9 ніяких слідів пальців вона не бачила. ОСОБА_28 викликав поліцію, а ОСОБА_32 з сином зайшли до під`їзду, а через декілька хвилин кудись поїхали. На наступний день вона дізналася, що ОСОБА_29 дала покази поліції, що нібито бачила, як вдарили ОСОБА_9 . Побачила її на лавці біля поліції, сказала їй: «Як ви можете нагло брехати? Ви ж мені сказали, що ви не бачили!», на що вона відповіла: «Ну й що? Все одно люди скажуть, що вони бачили».

Свідок ОСОБА_29 показала суду, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_5 . В серпні 2016 року вона вийшла на загальний балкон будинку, який виходить у двір, та побачила, як незнайомий хлопець, який приїхав до сусідів з кв. АДРЕСА_4 , покликав потерпілого до себе і щось казав йому. Потім вона побачила, як з під`їзду вийшов ОСОБА_28 , підійшов до ОСОБА_9 , вдарив його правою рукою по лівій щоці, потерпілий почав плакати, ледь не впав, але молодий хлопець його спіймав, взяв за руку та повів його до під`їзду. Подалі на щоці потерпілого вона бачила червоні сліди від пальців. Спустившись донизу, побачила потерпілого, обвинуваченого, молодого хлопця, сказала: «Що ви робите? На це є батьки! Чому ви його б`єте?», на що ОСОБА_28 відповів: «Я винен, я його вдарив, але він мені розбив скло». Вона побачила розбите скло на машині, рогатки не бачила. Почали телефонувати матері потерпілого по домофону. Вийшла мати, викликала поліцію, потерпілий віддав матері рогатку, яка викинула її в смітник, ОСОБА_28 дістав її назад, ОСОБА_32 взяла потерпілого і поїхала в поліклініку. Коли приїхала поліція, ОСОБА_37 сказав: «Я нічого не робив, ці люди обмовляють мене». Вона не бачила, як потерпілий стріляв з рогатки та розбив скло.

В судовому засіданні також був допитаний експерт ОСОБА_12 , який показав суду, що ним було проведено судово-медичне обстеження потерпілого ОСОБА_9 та судово-медична експертиза ступеню тяжкості тілесних ушкоджень заподіяних йому ж. Судово-медичне обстеження було проведене на підставі довідки травмпункту №5684, зміст якої наведено у акті судово-медичного обстеження та висновку судово-медичної експертизи.

Судом також був допитаний в якості свідка ОСОБА_38 лікар КНП «Чорноморська лікарня», який показав суду, що він видав медичну довідку №5684. Діагноз, зазначений у довідці, встановлений на підставі видимих ушкоджень, виявлених під час візуального огляду, зокрема, набряку обличчя, що могло бути наслідком удару кулаком. Інших скарг потерпілий не заявляв.

Судом були досліджені письмові докази, надані стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_28 у вчиненні інкримінованого йому злочину:

- протокол прийняття заяви матері потерпілого ОСОБА_39 про вчинене кримінальне правопорушення (т.1, а.с.104-105), відповідно до якого 20 серпня 2016 року, приблизно о 17.30 год., у дворі будинку АДРЕСА_2 сусід завдав неповнолітньому ОСОБА_9 удар долонею по обличчю, заподіявши йому легкі тілесні ушкодження,

- посвідчення дитини-інваліда ОСОБА_9 та його характеристика (т.1, а.с.106, 107-108),

- довідка КЗ «Білгород-Дністровська міськрайонна багатопрофільна лікарня» №658 від 16 травня 2017 року (т.1, а.с.161), відповідно до якої ОСОБА_9 проходив амбулаторне лікування у дитячого лікаря-психіатра з 09 вересня 2015 року по 05 листопада 2016 року з діагнозом «Посттравматичний стресовий розлад, пролонгована депресивна реакція» та довідка №576 від 26 квітня 2018 року аналогічного змісту (т.2, а.с.53),

- акт судово-медичного обстеження №109 від 01 вересня 2016 року (т.1, а.с.163, 197) та висновок судово-медичної експертизи №29 від 28 лютого 2017 року (т.1, а.с.162), відповідно до яких у ОСОБА_9 під час огляду 01 вересня 2016 року яких-небудь видимих тілесних ушкоджень і їх слідів на тілі, що належать до зазначеного терміну нанесення ушкоджень, не виявлено. Згідно з «Довідкою» травмпункта у ОСОБА_9 виявлено забиття м`яких тканин області лівої щоки. Це тілесне ушкодження могло утворитись від дії тупого предмета, чим міг бути кулак, і можливо в строк, на який вказував обстежений, за своїм характером і перебігом зазвичай має незначні швидкоплинні наслідки, тривалістю не більше 6 днів і згідно з п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за вищевказаним критерієм належать до легких тілесних ушкоджень,

- лист КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (т.1, а.с.166-167), відповідно до якого під час проведення службової перевірки судово-медичного експерта ОСОБА_12 при проведенні останнім судово-медичного обстеження та експертизи неповнолітнього ОСОБА_9 виявлено грубі порушення вимог Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень; підсумки у висновку експерта є науково не обґрунтованими та сформульованим на підставі не підтверджених даних;

- наказ «Про створення комісії для проведення службового розслідування» (т.1, а.с.165),

- акт службового розслідування (т.1, а.с.245-248), з якого вбачається, що під час проведення експертом ОСОБА_12 судово-медичної експертизи потерпілого ця експертиза була проведена на підставі «Акту судово-медичного дослідження (обстеження)», підсумки експертизи є науково необґрунтованими, сформульовані на підставі не підтверджених даних, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень встановлена неправомірно,

- лист експерта Чорноморського відділення КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» (т.1, а.с.249), відповідно до якого 01 вересня 2016 року до Чорноморського Відділення СМЕ звернувся потерпілий, під час судово-медичного обстеження якого батьком потерпілого було повідомлено, що після подій, на які вказувала дитина, і які відображені в Акті судово-медичного обстеження №109, вони звернулись за медичною допомогою до травмпункту Іллічівської лікарні, на підтвердження чого надав довідку №5684. Дані цієї довідки були відображені у вищезазначеному акті, довідку було повернено батьку потерпілого,

- копія звернення до травмпункту ДЗ «Іллічівська басейнова лікарня на водному транспорті МОЗ України» (т.1, а.с.168-169, т.2, а.с.11), відповідно до якого 20 серпня 2016 року, о 18.00 год., ОСОБА_9 звернувся до травмпункту зазначеного закладу, де йому було встановлено діагноз: «Забиття м`яких тканин лівої щоки»,

- лист щодо відвідування потерпілим занять у школі (т.1, а.с.176, т.2, а.с.168),

- висновок комісійної судово-медичної експертизи від 27 вересня 2018 року № 204 (т.2, а.с.101-107), відповідно до якого при первинному судово-медичному огляді ОСОБА_9 01 вересня 2016 року яких-небудь видимих тілесних ушкоджень і їх слідів, що належать до зазначеного терміну нанесення ушкоджень (20 серпня 2016 року), не виявлено. Згідно з довідкою травмпункту №5684 від 20 серпня 2016 року у потерпілого було «забиття м`яких тканин області лівої щоки». Такий діагноз не обґрунтований об`єктивними клінічними даними (у ділянці лівої щоки не описано наявності яких-небудь тілесних ушкоджень-синців, саден, ран тощо). Згідно з п.4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень» діагноз «Забій (м`яких тканин) голови, грудної клітини, живота тощо не враховується при оцінці ступеня тяжкості за умов, що він встановлений на основі суб`єктивних факторів і не підтверджується об`єктивними відомостями». Тому цей діагноз згідно з п.4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості ушкоджень» не може бути прийнятий до уваги при встановленні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень та не підлягає медичній оцінці, що передбачена п.4.9 «Правил…». Таким чином об`єктивних даних про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень внаслідок подій 20 серпня 2016 року, не має,

- висновок судово-медичної експертної комісії від 27 березня 2019 року № 08-497/2018пп за матеріалами кримінального провадження (т.2, а.с.135-142), відповідно до якого виходячи з даних дослідної частини «Акта судово-медичного дослідження (обстеження)» №109 від 01 вересня 2016 року при первинному судово-медичному огляді потерпілого будь-яких видимих ушкоджень м`яких тканин шкіри (саден, синців, ран) не встановлено. Згідно з довідкою травмпункту Іллічівської лікарні №5684 від 20 серпня 2016 року ОСОБА_9 був встановлений діагноз: «Забій м`яких тканин області лівої щоки». Щодо судово-медичної оцінки цього діагнозу експертної комісією зазначено, що у вищезазначеній довідці не має відповідного морфо-клінічного обґрунтування лікарями зазначеного діагнозу з описом відповідних посттравматичних змін м`яких тканин шкіри ділянки лівої щоки (посттравматичного набряку, синців, саден, ран тощо). У наданій на експертизу медичній карті амбулаторного хворого на ім`я ОСОБА_9 , про встановлення йому будь-яких ушкоджень не зазначається. Будь-якої іншої медичної документації із зазначенням про наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 в розпорядження експертної комісії надано не було. Враховуючи викладене, експертна комісія вважала, що за наявними судово-медичними даними об`єктивно підтвердити діагноз: «…Забій м`яких тканин області лівої щоки…» та врахувати його при судово-медичному визначенні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень (керуючись приміткою п.4.6 пп.4.13.1, 4.13.4 Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не є можливим. За таких обставин експертна комісія дійшла висновку про те, що за наявними об`єктивними судово-медичними даними у ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень, в тому числі внаслідок подій 20 серпня 2016 року не встановлено,

- медична документація потерпілого (т.2, а.с.151-154),

- довідка №5684 від 21 серпня 2016 року (т.2, а.с.155),

- протокол проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого, його захисника, свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_39 з додатком (т.2, а.с.___).

Як зазначено вище, ОСОБА_28 інкримінується умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень ч.1 ст.126 КК України.

Основним безпосереднім об`єктом цього злочину є здоров`я особи, а об`єктивна сторона вказаного злочину полягає, зокрема, у завданні удару.

Удар - це одноразовий різкий вплив на тіло людини за допомогою певного предмета або частини тіла (руки, ноги, голови), що завдає фізичного болю. При завданні удару не порушуються анатомічна цілісність тканин та нормальне функціонування тканин чи органів людського тіла.

Нанесення обвинуваченим удару по щоці потерпілого, на думку суду, підтверджено зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами показаннями потерпілого, його законного представника та свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , які є послідовними, взаємоузгодженими та іншими матеріалами кримінального провадження.

Показання інших свідків - ОСОБА_41 та ОСОБА_36 також не спростовують вищезазначеного висновку суду.

Водночас, згідно з ч.1 ст.126 КК України завдання удару утворює склад відповідного злочину за двох умов, а саме такий удар: 1) завдав потерпілому фізичного болю; 2) не спричинив тілесних ушкоджень.

Відсутність тілесних ушкоджень у потерпілого підтверджується висновками комісійних судово-медичних експертиз (т.2, а.с.101-107, 135-142).

Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло, а страждання, в свою чергу, це сукупність вкрай неприємних, обтяжливих або болісних відчуттів живої істоти, при яких вона відчуває фізичний і/або емоційний дискомфорт, біль, стрес, нестерпні муки. Разом з тим, незважаючи на істотне значення психічної складової для встановлення ознаки фізичного болю, яка значною мірою залежить від сприйняття певних дій особою, щодо якої вони вчиняються, для встановлення ознак, передбачених ч.1 ст.126 КК України, недостатньо лише оцінювати таке сприйняття потерпілим. Фізичний біль, як ознака, із якою закон пов`язує підставу кримінальної відповідальності, має суб`єктивно-об`єктивний характер. Попри надання переваги першій (суб`єктивній складовій, як відчуття болю потерпілим), ця ознака має оцінюватись у сукупності із іншими ознаками та доказами, які можуть дати змогу оцінити ознаку фізичного болю з об`єктивної (незалежної) точки зору.

Крім показань потерпілого інших об`єктивних даних про те, що останній від удару по лівій щоці відчував фізичний біль, судом не встановлено. Саме по собі таке твердження ОСОБА_9 , на думку суду, не може беззаперечно свідчити про те, що він дійсно від цих дій відчув фізичний біль. У медичній документації, а також наданих суду висновках експертів відсутній докладний опис місця і площі больових відчуттів, куди припав удар і травмуюча дія, що позбавило суд підстав для висновку, що удар, завданий ОСОБА_28 потерпілому, спричинив останньому фізичного болю.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження під час судово-медичного дослідження (обстеження), проведення судово-медичної експертизи, а також первинного звернення до медичного закладу 20 серпня 2016 року скарг на біль від удару потерпілий не висловлював.

Враховуючи специфічний характер явища фізичного болю, суд вважає, що для підтвердження цієї обставини, яка має значення для кримінального провадження та потребує спеціальних знань, сторона обвинувачення мала б послатися на експертне дослідження (ч.1 ст.242 КПК), а саме на висновок судово-психологічної або комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, висновок якої міг би бути доказом наявності або відсутності фізичного болю або моральних страждань у потерпілого від удару. Однак, така експертиза не проводилась.

При цьому суд враховує наступні обставини.

Під час подій які відбувались одразу після зіткнення потерпілого з обвинуваченим, на поведінку малолітнього потерпілого ОСОБА_9 не могла не вплинути та обставина, що його застали біля автомобіля потерпілого з розбитим заднім склом, а обвинувачений одразу почав його звинувачувати у спричиненні шкоди. При цьому ОСОБА_9 під час допиту в суді підтвердив, що стріляв у дворі будинку з рогатки у невизначені цілі та не бачив куди саме потрапляли постріли.

Незалежно від наявності винуватості ОСОБА_9 у побитті скла автомобіля, він безумовно усвідомлював суть ситуації та її конфліктність. Наявність тиску з боку дорослої людини та її певну агресивність внаслідок пошкодження автомобіля, з одного боку, його залежність від батьків та бажання не засмутити їх, з іншого боку, все це безумовно могло впливати на подальшу поведінку потерпілого - підлітка.

ОСОБА_9 усвідомлював значимість своїх свідчень щодо зазначених подій та ступень зовнішнього прояву ним для позитивної сторонньої оцінки оточуючими та батьками.
Все це у сукупності з дослідженими доказами ставить під сумнів беззаперечність тверджень потерпілого, що він відчув фізичний біль від удару, завданим обвинуваченим ОСОБА_28 .

Про це зокрема свідчить і протиріччя між показаннями потерпілого, який вказує, що його нібито вдарили кулаком в обличчя, і показаннями свідків, що бачили на щоці ОСОБА_9 сліди від пальців руки.

Суд звертає увагу, що і у протоколі прийняття заяви матері потерпілого ОСОБА_39 про вчинене кримінальне правопорушення вона вказала, безумовно зі слів сина, що ОСОБА_28 завдав удар по обличчю долонею, а не кулаком.

Крім того, суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_38 лікаря КНП «Чорноморська лікарня», що у потерпілого під час візуального огляду виявлено, нібито, набряк обличчя, що могло бути наслідком удару кулаком. Ці показання спростовуються висновками комісійної судово-медичної експертизи від 27 вересня 2018 року № 204 та від 27 березня 2019 року № 08-497/2018пп.

При прийнятті рішення суд керується Законом.

Так, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, як це задекларовано в статті 8 Конституції України.

Відповідно до ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.2 ст.62 Конституції України та ч.2 ст.17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину (кримінального правопорушення) і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно ч.3 ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення «Кобець проти України» (заява N 16437/04, 14 лютого 2008 року, п.43); «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, заява N 25657/94, 10 липня 2001 року, п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

В частині 3 статті 373 КПК України зазначено, що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Сукупний аналіз наведених доказів свідчить, що сторона обвинувачення не довела винуватість обвинуваченого за критерієм «поза розумним сумнівом» та суд вважає, що обвинувачений має бути визнаний невинуватим у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення та виправданий на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Керуючись ст.ст.368, 370-374 КПК України,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_28 у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, визнати невинуватим на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України - у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, і виправдати.
Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.
Суддя