Справа № 761/8342/20
Провадження № 1-кс/761/5408/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2020 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 125 74 від 24.12.2019 за ознаками ч. 1 ст. 289 КК України про накладення арешту,

у с т а н о в и в :
До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні за № 120 191 001 000 125 74 від 24.12.2019 за ознаками ч. 1 ст. 289 КК України.
На обґрунтування клопотання зазначено, що Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, у якому встановлено, що 22.12.2019 невстановлена досудовим розслідуванням особа, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Ж. Жабаєва, 22, незаконно заволоділа транспортним засобом «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 50 000 грн., після чого з місця вчинення злочину зникла.

Під час огляду місця події 23.02.2020 слідчим виявлено та вилучено автомобіль «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також свідоцтво та ключі до нього.

Постановою слідчого від 24.02.2020 перелічені вище речі визнані речовими доказами.

Враховуючи наведене, та те, що речі є тимчасово вилученим майном, прокурор просив накласти на вилучені речі арешт.

Крім того, прокурор просив поновити строк звернення до суду з відповідним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити з наведених у ньому підстав.
Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведене положення Конституції покладене в основу однієї з засад кримінального провадження, сутність якої відображена у ст. 16 КПК та передбачає, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження можливе лише на підставі вмотивованого судового рішення, без наявності якого допускається тільки тимчасове вилучення майна.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що найважливіша вимога ст. 1 вказаного Протоколу полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Тобто, відповідати вимогам діючих у відповідній державі законів та міжнародних актів.

Частиною 1 статті 7 КПК визначено, що зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься законність.

Вказана засада кримінального провадження у силу статті 9 КПК полягає в обов`язку слідчого, прокурора, слідчого судді під час кримінального провадження неухильно дотримуватися вимог, зокрема, Кримінального процесуального кодексу України.

У силу ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває таке майно, можливості володіти, користуватись та розпоряджатись певним майном до вирішення питання про його арешт або його повернення.

Частиною 2 статті 168 КПК визначено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватись під час огляду, що у силу ч. 5 ст. 171 КПК покладає на слідчого, прокурора обов`язок не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна звернутись до слідчого судді з клопотанням про накладення на таке майно арешту.

З наведеного витікає, що законним арешт майна є у разі його застосування у порядку та строки, передбачені кримінальним процесуальним законом. Недотримання наведених вище норм та утримання стороною обвинувачення майна, яке є тимчасово вилученим, покладає на останню обов`язок вирішити питання повернення такого майна.

Водночас, прокурор з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна звернувся лише 17.03.2020, тобто з суттєвим порушенням встановленого ст. 171 КПК строку.

Крім того, розглядаючи питання щодо поновлення вказаного строку, слідчий суддя звертає увагу, що прокурором не наведені обставини, які б давали підстави для висновку, що строк звернення з клопотанням пропущений з поважних причин.

Таким чином, недотримання прокурором строку звернення з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, відсутність підстав для поновлення такого строку, унеможливлює застосування до тимчасово вилученого майна арешту.

У силу п. 18 ст. 3 КПК на слідчого суддю покладений обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання вимог закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та законних інтересів осіб.

Як встановлено слідчим суддею, стороною обвинувачення строк накладення арешту порушений, доказів на підтвердження поважності причин пропущення строку звернення з відповідним клопотанням не надано, майно утримується безпідставно.

Керуючись вимогами ст. 41 Конституції України, ст. 9, 16, 18, 167, 170, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в :
У задоволенні клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури № 10 ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 120 191 001 000 125 74 від 24.12.2019 за ознаками ч. 1 ст. 289 КК України про накладення арешту на автомобіль «БМВ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також свідоцтво та ключі до нього, відмовити.
На ухвалу упродовж п`яти днів з дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1