Дата документу Справа № 317/3259/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/475/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/3259/19 Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія ч.2 ст.249 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Балабине Запорізького району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 УК України раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.249 КК України і призначено йому покарання у виді обмеження волі на 2 роки з конфіскацією знарядь лову та усього добутого.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від покарання у виді обмеження волі з випробуванням, у разі, якщо він на протязі одного року та двох місяців випробувального строку не вчинить нового кримінального правопорушення.
На протязі випробувального строку, на підставі ст.76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирався.
Цивільний позов Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області до ОСОБА_7 про відшкодування збитків залишено без розгляду.
Вирішена доля речових доказів.

Згідно зі змістом вироку, 11 вересня 2019 року приблизно о 17 год. 00 хв., ОСОБА_7 маючи намір на незаконне зайняття рибним добувним промислом, діючи умисно, знаходячись у дюралевому човні «Южанка» з двигуном «Yamaha-40», на Каховському водосховищі р. Дніпро, поблизу смт. Балабине, Запорізького району, Запорізької області, за допомогою забороненого знаряддя лову - саморобного електроловильного пристрою, що складається з акумуляторної батареї «Force 140», перетворювача струму кустарного виробництва та підсаки з приєднаними електричними дротами, виловив: 38 штук особин «карася», 26 штук особин «щуки», 2 штуки особини «сазана», загальною вартістю 10 098 гривень 00 копійок, чим, згідно висновку Інституту рибного господарства НААН України №434-09/19 від 18.09.2019 р., завдав істотної шкоди рибному господарству України..

В апеляційній скарзі захисник не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, оскаржує вирок в частині призначеного покарання, яке захисник вважає необґрунтовано суворим. Апелянт посилається на відсутність обставин, які обтяжують покарання, і наявність тих які його пом`якшують, тому з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, і призначити покарання у виді штрафу, проти застосування якого не заперечувала прокурор. Також захисник просить скасувати вирок в частині примусового безоплатного вилучення у власність держави речових доказів: дюралевого «Южанка», без реєстраційного номеру, сірого кольору, без будь яких написів; акумуляторної батарея 6 СТ 140 АЗ (3), , з написом «Force 140» 12V, 140 А, жовтого кольору;підвісний човновий двигун «Yamaha-40», 40XMN S 1135391,адже вказані речі не належать обвинуваченому, а їх власники не були обізнані, що обвинувачений буде використовувати згадані речі для вчинення кримінального правопорушення. Вказує що прокурор не заперечувала проти залишення речей у їх власників.

Заслухавши в засіданні апеляційної інстанції доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав, вирок суду законним і обґрунтованим; перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи скарги, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок місцевого суду в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Положенням ч.1 ст.404 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції переглядається в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, зазначеного у вироку, засновані на доказах, досліджених у судовому засіданні, і є обґрунтованими та учасниками провадження не оспорюються.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні повністю визнав себе винними, дав показання по суті пред`явленого йому обвинувачення, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів відносно фактичних обставин справи, оскільки вони учасниками судового розгляду не оспорювалися. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а також роз`яснив, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд дав правильну оцінку дослідженим доказам, належним чином мотивував у вироку свої висновки та правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.2 ст.249 КК України.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд призначив у відповідності з положеннями Загальної частини КК України у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, яка передбачає відповідальність за скоєний ним злочин.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Досліджуючи відомості про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинений злочин, суд, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, призначив його, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Так суд встановив, що ОСОБА_7 скоїв злочин середньої тяжкості, повністю визнав себе винними, активно сприяв розкриттю злочину, а також в добровільному порядку відшкодував завдану шкоду, що суд відніс до обставин, які пом`якшують покарання. Обставин, що обтяжують покарання, суд не встановив. Також суд першої інстанції врахував особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем мешкання, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра.

Усі обставини, які характеризують особу винного і обставини, що пом`якшують покарання, про які зазначав захисник в апеляційній скарзі, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Встановлені судом першої інстанції відомості про обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, на думку колегії суддів, навіть з урахуванням доводів наведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для призначення більш м`якого покарання.

Покарання ОСОБА_7 суд призначив в межах, передбачених санкцією ч.2 ст.249 КК України, в розмірі направленого в бік мінімального. Отже, підстав вважати призначене судом покарання ОСОБА_7 надто суворим, колегія суддів не знаходить.

Призначене судом першої інстанції покарання, з яким згодна колегія суддів, відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого (підсудного), випливає з дотримання судом принципів «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Також суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апелянта про скасування вироку в частині примусового безоплатного вилучення у власність держави речових доказів, є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Так, відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 17 від 10.12.2004 року при розгляді справ про злочини проти довкілля, окрім іншого, встановлено, що рішення про конфіскацію речових доказів може бути прийнято лише за умови, що вони визнані знаряддями злочину органами досудового слідства чи судом.
Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Зі змісту положень ч.9 ст.100 КПК України вбачається, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
Згідно з п.1 ч.9 ст.100 КПК України гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).
Отже, законом передбачено лише одну підставу, за наявності якої майно, використане як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, повертається власникові, - це випадок, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про незаконне використання цього майна.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час досудового розслідування постановою слідчого від 27.09.2019 року дюралевий човен «Южанка», без реєстраційного номеру, сірого кольору, без будь яких написів, акумуляторна батарея 6 СТ 140 АЗ (3), , з написом «Force 140» 12V, 140 А, жовтого кольору; підвісний човновий двигун «Yamaha-40», 40XMN S 1135391 С сірого кольору, визнані речовими доказами (а.п.40).
Відповідно до ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується, до вчинених умисних злочинів, що підпадають під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, зокрема, до злочину, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, і полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках визначених цим Кодексом.

Згідно з вимогами пунктів 3, 4 ч.1 ст.96-2 КК України названий захід підлягає застосуванню у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були предметом злочину, або були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання. Юридичною підставою для застосування судом спеціальної конфіскації є норми статей 96-1, 96-2 КК України, а не санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому резолютивна частина вироку обов`язково має містити посилання на вказані норму кримінального закону.
Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції вірно вирішив долю речових доказів, а саме дюралевого човна «Южанка», без реєстраційного номеру, сірого кольору, без будь яких написів, акумуляторна батарея 6 СТ 140 АЗ (3), , з написом «Force 140» 12V, 140 А, жовтого кольору; підвісного човнового двигуна «Yamaha-40», 40XMN S 1135391 С сірого кольору.
На підставі п.4 ч.1 ст.96-2 КК України (у редакції Закону від 18 лютого 2016 року), п.1 ч.9 ст.100 КПК Україниоскільки вказані речові докази фактично були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що вбачається як із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, так і з показань обвинуваченого, вони підлягали конфіскації у власність держави.
З урахуванням вище викладеного, вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого не підлягають задоволенню.
Порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли бути підставою для скасування судового рішення, колегія суддів не встановила.

З огляду на зазначене та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 19 листопада 2019 рокустосовно ОСОБА_7 , залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена учасниками судового провадження протягом трьох місяців з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4