справа № 208/3299/19
№ провадження 1-кп/208/526/19
УХВАЛА

12 грудня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі

головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні, розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000630, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка, Скадовського району, Херсонської області, громадянина України, маючого середню технічну освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаю чого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_7 раніше не одноразово судимий, що вказує на те, що він не дотримується суспільних норм поведінки та моралі, не має постійного місця роботи, що вказує на можливість повторного вчинення кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних речовин, ризику впливу на свідків, а також міри покарання яка йому загрожує у разі визнання його винним, що свідчить про спроби переховуватись від суду.

Також, прокурором заявлено клопотання про об`єднання справи по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст. 307 КК України зі справою за його ж обвинуваченням за ч.1 ст. 309 КК України, яке також знаходиться в провадженні суду.

Адвокат ОСОБА_5 вважав клопотання про продовження строку тримання під вартою необгрунтованим, так як ризики зазначені прокурором не доведені. ОСОБА_7 з травня 2019 року перебуває під вартою. З часу, який пройшов після обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою сплив значний час. Відповідно до практики ЄСПЛ, ризики для продовження строку тримання під вартою повинні бути достатніми для прийняття саме такого рішення. Лише обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину не є безумовною підставою для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просив змінити запобіжний захід на домашній арешт або на заставу. Якщо суд дійде висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_7 застави, визначити її в розмірі який не буде заздалегідь великим для обвинуваченого.

Не заперечував проти об`єднання справ за обвинуваченням ОСОБА_7 в єдине провадження.

Обвинувачений підтримав думку адвоката.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, приходить до наступного висновку.

Згідно вимог ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігти вчинення особою правопорушення або втечу після його вчинення.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання неможливості виконання завдань кримінального провадження, передбачені ст. 177 КПК України.

Суд вважає, що у даному випадку, доводи про зміну запобіжного заходу не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості, мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи, про що зазначається у справі ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ», «Летельє проти Франції»

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі від 6 до 10 років, з конфіскацією майна.

Для відмови в звільненні особи з-під варти застосовуються принципи конвенційного прецендентного права, такі як ризик неявки обвинуваченого на судовий розгляд, ризик перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя, про що зазначається у рішеннях ЄСПЛ «Штегмюллер протии Австрії» та «Вемгофф протии Німеччини»

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Москаленко проти України» зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом та належним елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також ЄСПЛ визнав, що враховуючи серйозність висунутого обвинувачення, державні органи могли виправдано вважати про існування такого ризику.

Доказів того, що обставини, які були прийняті судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з часом змінились, стороною захисту не наведено. Суд, також вважає, необґрунтованими твердження захисника про можливість забезпечення належної поведінки обвинуваченого шляхом обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою та не можуть бути прийняті судом, виходячи з конкретних обставин даного кримінального провадження та особи обвинуваченого.

Вивчивши матеріали кримінального провадження, і оцінив в сукупності всі обставини відповідно до вимог ст. 178 КПК України, відносно особи обвинуваченого, який раніше вчиняв кримінальні правопорушення, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, враховуючи термін покарання, який загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, що є ризиком ухилення від суду, приймаючи до уваги, що знаходячись на свободі ОСОБА_7 , не маючи міцних соціальних зв`язків може вчиняти інші кримінальні правопорушення, впливати на свідків, суд приходить до висновку, що жоден з інших запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Що стосується зміни запобіжного заходу відносно обвинуваченого на заставу, судом відзначається, що такий запобіжний захід, як альтернативний, зазначався при обранні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, але останній ним не скористався. Підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу, на теперішній час суд не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 331, 350 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою, - продовжити, строком до 08 лютого 2020 року.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, відмовити.

Справу кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 № 208/5566/19, за ч.2 ст. 307 КК України об`єднати в єдине провадження зі справою за його ж обвинуваченням за ч.1 ст. 309 КК України № 208/3299/19 під єдиним порядковим номером справи № 208/3299/19.

Копію ухвали вручити захиснику, обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 7-ми днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1