14.01.2020 Єдиний унікальний номер 205/4772/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2020 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001021 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, офіційно не працюючого, розлученого, на утриманні має трьох малолітніх дітей, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_3 , будучи 19.12.2017 року притягнутий Бориспільським міськрайонним судом Київської області до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, 22 листопада 2018 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 13.01.2016 року належить ОСОБА_7 , здійснював рух по вулиці Мукачівська, з боку вулиці Велика Діївська у напрямку вулиці Геологічна в м. Дніпро. Під час руху по вищевказаній ділянці дороги, водій автомобілю «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 ОСОБА_3 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змінам, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити на смузі свого руху перешкоду у вигляді пішохода ОСОБА_8 , яка йшла по правому краю проїзної частини вулиці Мукачівська у попутному із ним напрямку, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобілю, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду даної перешкоди, внаслідок чого, в районі електроопори № 91, що на вул. Мукачівській в м. Дніпро, допустив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_8 , після чого не зупиняючись, покинув місце події. Своїми діями водій ОСОБА_3 грубо порушив вимоги п.п. 1.3, 1.5., 2.1 а), 2.3 б), 2.10 а), в), г), д), е) та 12.3. Правил дорожнього руху України, згідно з якими;

п. 1.3. «учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5. «дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.1. «водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;

п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за, правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.10. у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишитися на місці пригоди; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

п. 12.3. «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Виявлені тілесні ушкодження причинені прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії тупого предмету (предметів), чи о такий (такі), можливо за умови дорожньо-транспортної події, при контактуванні потерпілої з транспортним засобом, що рухався, та, вірогідно, відкиданням та травмуванням її об дорожнє покриття, що підтверджується характером та локалізацією тілесних ушкоджень, що маються на трупі. Смерть ОСОБА_8 наступила 22.11.2018 року о 17 год. 46 хв. на місці дорожньо-транспортної події від внутрішньочерепної травми у вигляді забитої рани на голові, крововиливів у м`які покривні тканини голови та під м`яку мозкову оболонку головного мозку, котра ускладнилась розвитком набряку головного мозку.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, суду пояснив, що 22 листопада 2018 року приблизно о 17 годині 00 хвилин, керував автомобілем «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_7 . В той день та час на вулиці була мряка, він рухався на автомобілі зі швидкістю приблизно 40-50 км/год. по вулиці Мукачівська, з боку вулиці Велика Діївська у напрямку вулиці Геологічна в м. Дніпро. Під час руху він почув удар по центру автомобіля, однак не зупинився, оскільки не зрозумів на що наїхав, гадки не мав, що може наїхати на людину, оскільки там були сміттєві баки. Після удару поїхав далі, заїхав за найближчій поворот, залишив автомобіль та пішов додому. Прийшовши додому, він побачив робітників поліції, які його чекали. Обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що не повернувся на місце дорожньо-транспортної пригоди, оскільки злякався і був в паніці. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні зазначив, що він не пом`ятає чи гальмував, чи ні, після наїзду на перешкоду, та пішохода, яка рухалась по правому краю проїзної частини у попутному із ним напрямку, він не бачив, а відчув тільки удар. Вказав, що він жалкує, що так сталося, матеріальну шкоду не відшкодував, оскільки у нього не має грошей, а батьки пенсіонери. При цьому, підтвердив, що постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19.12.2017 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, однак він сів за кермо, оскільки необхідно було відігнати на ремонт автомобіль.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини, його вина у вчиненні інкримінованого ним злочину підтверджується наступними доказами, а саме:
- поясненнями потерпілої ОСОБА_6 , яка в суді зазначила, що вона є матір`ю загиблої в ДТП ОСОБА_8 , якій було 42 роки, та у якої залишилася неповнолітня дитина. Так, 22 листопада 2018 року їй зателефонувала донька та повідомила, що вона збирається додому. Про подію потерпіла дізналася від своєї рідної сестри, яка знайшла її доньку на вулиці, яку збив автомобіль. Після дорожньо-транспортної пригоди до проїзду швидкої її донька була жива та померла в кареті швидкої. Потерпіла зазначила, що обвинувачений ОСОБА_3 шкоду не відшкодував, бажає щоб йому призначили покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.11.2018 року, складеного за участю понятих, схемою місця ДТП та доданої до протоколу ілюстративної фототаблиці, відповідно до яких встановлено, що дійсно мала місце дорожньо-транспортна пригода 22.11.2018 року, оглянуто і описано місце дорожньо-транспортної пригоди, яке знаходиться у м. Дніпро на вулиці Мукачівська, з боку вулиці Велика Діївська у напрямку вулиці Геологічна в м. Дніпро, під час якої відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_8 , в результаті чого остання отримала тяжкі тілесні ушкодження від яких настала її смерть;

- постановою про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 22.11.2018 року, відповідно до якої речовим доказом було визнано пластикову накладку на реєстраційний номер автомобіля, яку передано на зберігання до камери схову ГУНП в Дніпропетровській області;

- протоколом огляду трупа від 22.11.2018 року та фототаблицею до нього, складеного за участю понятих та спеціаліста судово-медичного експерта, згідно якого оглянуто труп ОСОБА_8 ;

- лікарським свідоцтвом про смерть № 2545 від 23.11.2018 року, згідно якого ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- висновком судово-медичної експертизи № 2545/891-Е від 11.12.2018 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», згідно з яким при експертизі трупа ОСОБА_8 , встановлено наступні тілесні ушкодження: забита рана у правій тім`яній ділянці голови, крововиливи у лобній ділянці праворуч, тім`яно-потиличній ділянках ліворуч та праворуч м`яких покривних тканин голови, крововиливи під м`якою мозковою оболонкою на великих півкулях та півкулях мозочка, липкий характер речовини мозку на розрізі; розриву міжхребцевого диску у грудному відділі хребта, крововиливи у легені, у м`які покривні тканини задньої поверхні тулубу, ділянки правого ліктьового суглобу та гомілок по задній поверхні, садно на передній поверхні лівої гомілки у верхній третині. Ушкодження у вигляді розриву міжхребцевого диску у грудному відділі хребта та внутрішньочерепної травми мають ознаки тілесних ушкоджень тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя у момент заподіяння. Виявлені тілесні ушкодження причинені прижиттєво, незадовго до настання смерті, від дії тупого предмету (предметів), чи о такий (такі), можливо за умови дорожньо-транспортної події, при контактуванні потерпілої з рухомим транспортним засобом, та, вірогідно, відкиданням та травмуванням її об дорожнє покриття, що підтверджується характером та локалізацією наявних тілесних ушкоджень на трупі. Смерть ОСОБА_8 наступила 22.11.2018 року о 17 год. 46 хв. на місці дорожньо-транспортної події від внутрішньочерепної травми у вигляді забитої рани на голові, крововиливів у м`які покривні тканини голови та під м`яку мозкову оболонку головного мозку, котра ускладнилась розвитком набряку головного мозку;

- протоколом огляду автомобіля від 22.11.2018 року, складеного за участю понятих та фото таблицею до нього, згідно якого оглянуто автомобіль «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 , який знаходився навпроти будинку № 46 по вул. Абая в м. Дніпро;

- постановою про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 22.11.2018 року, відповідно до якої речовим доказом було визнано автомобіль «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 , який зберігається на території ТОВ «Династія Дніпро»; два чеки аптеки «Аптека Мед Сервіс», датовані 22.11.2018 року, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження; змив з рукоятки коробки передач, змив з ручки дверей замка дверці водія, змив з дверної ручки дверці водія та змив з рульового керма, які передані до камери схову ГУНП в Дніпропетровській області;

- висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 5/10.2/1030 від 13.12.2018 року, згідно якої на момент експертного огляду робоча гальмова система та рульове керування автомобіля «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 перебувають в працездатному стані;

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 5/10.4/1028 від 12.12.2018 року, згідно якої аналіз приведених даних зі схеми до протоколу огляду місця ДТП від 22.11.2018 року і літературних джерел дає підставу для висновку про те, що місце наїзду транспортного засобу на пішохода розташовувалося у повздовжньому напрямку перед пластиковою накладкою номерного знаку, по напрямку руху в сторону вул. Поліської;

- протоколом огляду предметів від 27.11.2018 року, за участю потерпілої ОСОБА_6 та фото таблицею до нього, згідно якого були оглянуті предмети надані потерпілою, а саме, шкіряна чоловіча дублянка чорного кольору, мобільний телефон «Meizu», мікро сім карта мобільного оператора «Київстар»;
- додаткового протоколу огляду речей від 07.02.2019 року, згідно якого оглянуто салон автомобіля «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 , який стояв біля будинку № 109 по вул. Донецьке Шосе в м. Дніпро. На огляд пред`явлені речі: чоловіча дублянка чорного кольору, мобільний телефон «Meizu», мікро сім карта мобільного оператора «Київстар»;
- постановою про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 07.02.2019 року, відповідно до якої речовим доказом було визнано чоловічу дублянку із хутровим комірцем, мобільний телефон «Meizu», мікро сім карта мобільного телефону оператора «Київстар» із номером НОМЕР_3 , які передані для зберігання до камери схову ГУНП в Дніпропетровській області;

- постановою про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів від 12.02.2019 року, відповідно до якої речовим доказом було визнано лазерний носій «DVD-R» диск VIDEX, на якому міститься відео файл, на якому зафіксовано як ОСОБА_3 перед ДТП купує медикаменти в аптеці «Аптека Мед Сервіс», за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, 16 б, який зберігається в матеріалах кримінального провадження;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.11.2018 року, схемою до нього, за участю інших осіб, у присутності понятих, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 розповів про обставини ДТП, яка мала місце 22.11.2018 року;
- висновком експерта № 5/10.1/1032 від 14.12.2018 року Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, згідно з яким в дорожньо-транспортній обстановці, що склалася, водію автомобіля «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 необхідно було діяти відповідно до вимог п.п. 12.2 та 12.3 ПДР України; в умовах даної ситуації водій автомобіля «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 з моменту виявлення пішохода мав технічну можливість запобігти наїзд на пішохода, шляхом своєчасного застосування гальмування з зупинкою автомобіля до місця наїзду на пішохода. Дія водія автомобіля «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , при заданих механізмах розвитку ДТП, не відповідали вимогам п. 12.3 ПДР України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з настанням події дорожньо-транспортної пригоди;

- постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 грудня 2017 року, згідно якої ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Постанова набрала законної сили 29.12.2017 року;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.05.2019 року, схемою до нього, відповідно до якого ОСОБА_3 розповів та показав всім учасникам слідчого експерименту обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 22 листопада 2018 року;

- висновком експерта № 2545/471-Е додатковий КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», згідно з яким, враховуючи характер усіх виявлених тілесних ушкоджень на трупі ОСОБА_8 , навіть при наданні кваліфікованої медичної допомоги у спеціалізованому медичному закладі, уникнути смертельного наслідку малоймовірно.

Отже, у сукупності з показаннями обвинуваченого, потерпілої, вищевказані докази підтверджують факт дорожньо-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_3 , що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 , а висновок експерта від 14.12.2018 року № 5/10.1/1032, підтверджує факт порушення обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.
Тому, вказані вище докази, що досліджувались судом, є належними, допустимими, достовірними, взаємодоповнюють один одного, і в своїй сукупності повністю доводять вину обвинуваченого у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого.
Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Оцінивши вищевказані докази, які є належними та допустимими, судом приймаються до уваги при розгляді даного кримінального провадження, оскільки порушення норм КПК України при збору даних доказів не було встановлено.
Таким чином, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає, що вина ОСОБА_3 , в скоєному кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження і його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_8 .

Відповідно до положень статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека є найвищими соціальними цінностями. Кримінальний кодекс України здійснює охоронну функцію щодо вказаних цінностей, зокрема, ч.2 ст.286 КК України встановлює кримінальну відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, якщо вони спричинили смерть потерпілого.
Відтак, виходячи з норм ст.12 КК України, вчинений ОСОБА_3 злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, є суспільно небезпечним та тяжким; внаслідок вчиненого злочину загинула людина, що є невідворотним наслідком для потерпілої.
За кваліфікацією злочин, вчинений ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів (ст. 12 КК України).

Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Водночас, наслідком вчиненого ОСОБА_3 злочину стала смерть ОСОБА_8 через необережні дії ОСОБА_3 , які полягали у грубому порушенні правил дорожнього руху, що доведено в судовому засіданні.
При цьому, суд враховує також, що одним із проявів верховенства права, що закріплений у ст.8 КПК України, є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Крім того, суд дає оцінку й тому, що ОСОБА_3 , керуючи автомобілем у населеному пункті грубо порушив Правила дорожнього руху, що призвело до летальних наслідків у вигляді смерті потерпілої, чим проявив байдуже ставлення до життя, здоров`я та безпеки людини, що згідно Конституції України є найвищими соціальними цінностями.
Звільнення особи від реального відбування покарання за встановлених обставин не зможе забезпечити реалізацію цілей покарання та негативно вплине на сприйняття суспільством необхідності дотримання Правил дорожнього руху та запобігання вчиненню нових злочинів іншими водіями.
Відтак, суд не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає його повне визнання своєї вини та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує те, що він вчинив з необережності тяжкий злочин, який призвів до загибелі людини, данні про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, на утриманні має трьох малолітніх дітей, розлученого, офіційно не працевлаштованого, за місцем мешкання характеризується задовільно, а також його ставлення до вчиненого діяння та його наслідків, враховуючи думку потерпілої, яка наполягала на покаранні у вигляді позбавлення волі.

З врахуванням наведеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі ближче до середньої межі, передбаченої санкцією ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі з позбавлення права керування транспортними засобами.
За змістом п. 21 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд враховує грубе порушення Правил дорожнього руху з боку обвинуваченого, що спричинило смерть потерпілої, з метою забезпечення міри виховного характеру, приходить до висновку про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на строк в межах санкції статті.
Крім того, потерпіла ОСОБА_6 звернулася до суду з цивільним позовом до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є матір`ю загиблої ОСОБА_8 та позивачу спричинена матеріальна шкода, у зв`язку з понесеними витратами на поховання доньки та спорудження пам`ятника, у загальному розмірі 11250 грн., що підтверджується товарними чеками. Крім того, зазначила, що вона має право на відшкодування матеріальної шкоди у зв`язку зі смертю дочки, відповідно до вимог ст. 1200 ЦК України, оскільки вона є пенсіонером та у разі смерті потерпілої має право на відшкодуванням шкоди довічно. Також, їй спричинена моральна шкода, у зв`язку з тим, що її дитина загинула в наслідок ДТП з вини відповідача. Позивач втратила не тільки рідну доньку, а також щоденну її підтримку, яку вона потребувала в похилому віці. У позивача порушився звичайний уклад життя, відчуває нервові хвилювання, постійний нестерпний біль, запаморочення, душевне занепокоєння, стривоженість та невизначеність. Просила стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду в розмірі 11250 грн.; 4653 грн. щомісячного довічного утримання; моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 підтримала цивільний позов та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги цивільного позову визнав частково, в частині відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 11250 грн., в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 300 000 грн. Натомість, заперечував щодо щомісячного довічного утримання позивача.

Суд, дослідивши докази, надані цивільним позивачем на підтвердження позовних вимог, вислухавши пояснення цивільного позивача та цивільного відповідача, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою яка її завдала.

Суд вважає, що цивільний позов ОСОБА_6 в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 11250 грн. слід задовольнити, на підставі ст. 1166 ЦК України, оскільки факт спричинення матеріальної шкоди потерпілій з вини обвинуваченого знайшов своє повне доказове підтвердження сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, та враховуючи визнання обвинуваченим позову в цій частині.

При вирішенні цивільного позову ОСОБА_6 в частині стягнення моральної шкоди, суд бере до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", де вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні.

За змістом ч.ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Зокрема, судом враховано, що потерпілій ОСОБА_6 завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях з приводу втрати близької людини, моральних та фізичних стражданнях, порушено її нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим вона змушена докладати неймовірних зусиль для його налагодження та організації.

Проаналізував доводи потерпілої, суд вважає повністю доказаними наявність у неї на протязі тривалого часу моральних страждань і вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду в розмірі 300 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Згідно ч.3 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Як вбачається з лікарського свідоцтва про смерть № 2545 від 23.11.2018 року ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії посвідчення серії НОМЕР_4 , потерпіла ОСОБА_6 є пенсіонером та отримує пенсію, що свідчить про наявність у останньої самостійних доходів.

Цивільне процесуальне законодавство передбачає, що обставини за цивільним позовом з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Непрацездатні члени сім`ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»).

Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік.

Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць.

Вказана обставина в ході судового розгляду має бути підтверджена належними і допустимими доказами : довідкою про розмір пенсії або ж довідкою про доходи.

Оскільки предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої і доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі.

Суду не надано потерпілою ОСОБА_6 підтверджуючих доказів того, що допомога її загиблої доньки для неї була основним і постійним джерелом її існування, а факт проживання за однією адресою та однією сім`єю із загиблою не може свідчити про перебування на її утриманні, а також не наведено обставин, які б свідчили про потребу позивача у матеріальній допомозі, передбаченою статтею 202 СК України.

Враховуючи, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_6 фактично перебувала на утриманні загиблої доньки ОСОБА_8 , відсутні підстави для стягнення на її користь відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілої з підстав передбачених ст.1200 ЦК України, що є підставою для відмови у позові в цій частині заявлених вимог за недоведеністю.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено судову експертизу технічного стану транспортного засобу № 5/10.2/1030 від 13.12.2018 року, витрати на яку складають 1430 гривень 00 копійок; судову транспортно-трасологічну експертизу № 5/10.4/1028 від 12.12.2018 року, витрати на яку складають 572 гривень 00 копійок; судову авто-технічну експертизу № 5/10.1/1032 від 14.12.2018 року, витрати на яку складають 3575 гривні 00 копійок.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд приходить до висновку, що зазначені судові витрати, у відповідності з вимогами ст. ст. 122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому основне покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки та додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , до вступу вироку в законну силу, залишити без змін - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 13 травня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1430 гривень 00 копійок (одна тисяча чотириста тридцять гривень) 00 копійок витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 5/10.2/1030 від 13.12.2018 року; 572 гривень 00 копійок (п`ятсот сімдесят дві гривні) 00 копійок витрати на проведення судової транспортно-трасологічної експертизи № 5/10.4/1028 від 12.12.2018 року; 3575 гривні 00 копійок (три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять гривень) 00 копійок витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № 5/10.1/1032 від 14.12.2018 року.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 11250 грн. (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень), а також витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень).

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_6 - відмовити.

Зняти арешт з чоловічої дублянки із хутровим комірцем, мобільний телефон «Meizu», мікро сім карта мобільного телефону оператора «Київстар» із номером НОМЕР_3 , накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2019 року.

Зняти арешт з автомобіля «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року.

Речові докази, якими було визнано:

- пластикову накладку на реєстраційний номер автомобіля, яку передано на зберігання до камери схову ГУНП в Дніпропетровській області знищити.
-автомобіль «Ford Transit Connect», д/н НОМЕР_1 , який зберігається на території ТОВ «Династія Дніпро» - повернути власнику ОСОБА_7 за належністю;

-два чеки аптеки «Аптека Мед Сервіс», датовані 22.11.2018 року, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження;
-змив з рукоятки коробки передач, змив з ручки дверей замка дверці водія, змив з дверної ручки дверці водія та змив з рульового керма, які передані до камери схову ГУНП в Дніпропетровській області знищити.
-чоловічу дублянку із хутровим комірцем, мобільний телефон «Meizu», мікро сім карту мобільного телефону оператора «Київстар» із номером НОМЕР_3 , які передані для зберігання до камери схову ГУНП в Дніпропетровській області повернути обвинуваченому ОСОБА_3 за належністю.

-лазерний носій «DVD-R» диск VIDEX, на якому міститься відео файл, на якому зафіксовано як ОСОБА_3 перед ДТП купує медикаменти в аптеці «Аптека Мед Сервіс», за адресою: м. Дніпро, пров. Парусний, 16 б, який зберігається в матеріалах кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1