Житомирський апеляційний суд
Справа №284/851/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
прокурора: ОСОБА_7 ,
обвинуваченого: ОСОБА_8 ,
захисника: ОСОБА_9
потерпілих: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
представника потерпілих: ОСОБА_12

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Народицького районного суду Житомирської області від 04 липня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , освіта середня, розлученого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, батька, який є інвалідом ІІ групи, раніше не судимого,-

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту вступу в силу вироку суду.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в сумі 12 492 гривні та моральну шкоду в сумі 400000 гривень.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в сумі 1226 гривень 89 копійок та моральну шкоду в сумі 100000 гривень.
Речовий доказ автомобіль марки «Фольксваген-LT46», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип фургон малотоннажний-В, номер шасі НОМЕР_2 , ухвалено повернути ОСОБА_8 .
Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення експертизи технічного стану транспортного засобу в сумі 790 гривень 96 копійок, за проведення експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди в сумі 494 гривні 35 копійок, за проведення комплексної судово-автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи в сумі 2355 гривень.
Ухвалено скасувати арешт, накладений на автомобіль марки «Фольксваген-LT46», реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип фургон малотоннажний-В, номер шасі НОМЕР_2 .
Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 у виді домашнього арешту ухвалено залишити до вступу вироку у законну силу.
Ухвалено зарахувати ОСОБА_8 до строку покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з моменту його затримання з 18 години 10 хвилин 25 червня 2017 року по 15 годину 54 хвилини 10 листопада 2017 року, із розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за те, що близько 14 години 25 червня 2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген-LT46», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул.Ярослава Мудрого смт.Народичі Житомирської області у напрямку м.Овруч Житомирської області та поблизу домоволодіння №268, в порушення вимог пунктів Правил дорожнього руху України (надалі ПДР): 2.9 (Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; 2.3 (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; 10.1 (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не помітив малолітніх пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які рухались по правому узбіччю вулиці, хоча об`єктивно був спроможний їх виявити, змінив напрямок руху автомобіля, яким керував, праворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, та, виїхавши на праве узбіччя дороги передньою правою частиною автомобіля, наїхав на колоду дубової деревини, що лежала біля паркану зазначеного вище домоволодіння, після чого наїхав на двох малолітніх пішоходів.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.
Порушення ОСОБА_8 пунктів 2.3-б, 2.9-а, 10.1 ПДР знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали, тобто отриманням малолітнім пішоходом ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень та отриманням малолітнім пішоходом ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_15 та ОСОБА_11 залишити без розгляду. Скасувати накладений 26 червня 2017 року арешт на автомобіль «Volkswagen», модель «LT 46» д.р.н. НОМЕР_3 та повернути його законному користувачу - ОСОБА_8 . Скасувати обраний ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Посилається на те, що вирок суду є незаконним та необгрунтованим, оскільки у порушення вимог статей 23, 94, 349, 358 КПК України суд безпосередньо не досліджував надані прокурором докази документи. Незважаючи на неодноразові клопотання сторони захисту про безпосереднє дослідження даних доказів, судом у судовому засіданні 02 квітня 2018 року (аудіофайл 20180402 з 12 по 15 хв.) було заявлено, що сперечатись з даною питання суд із захистом не буде, оскільки докази вже досліджено. Судом не надано належної оцінки часу фактичного затримання ОСОБА_8 о 13.30 год., хоча у протоколі затримання вказано час - 18.10 год. Зазначає, що виключно слідчі Народицького ВП мали право розслідувати дане кримінальне правопорушення. Аналогічно, не мали права здійснювати процесуальне керівництво у провадженні і прокурори прокуратури Житомирської області, які проводили огляд місця дорожньо-транспортної пригоди разом із слідчим, оскільки процесуальне керівництво здійснювали прокурори Коростенської місцевої прокуратури. Крім того, при проведенні вказаної слідчої дії, допущено значну кількість процесуальних порушень, у тому числі порушення права підозрюваного ОСОБА_8 на захист, оскільки його не було запрошено для участі у проведенні огляду. Суд не зазначив жодних належних і допустимих доказів порушення ОСОБА_8 пункту 2.3 та пункту 10.1 Правил дорожнього руху, основну свою увагу зосередивши на наявності в ОСОБА_8 стану сп`яніння на момент ДТП. Жодних належних і допустимих відомостей про те, що малолітні потерпілі йшли по узбіччю дороги, у судовому засіданні здобуто не було, однак цю обставину суд ставить ОСОБА_8 у провину. Стверджує також, що ні слідчим, ні прокурором не досліджувалося питання порушення Правил дорожнього руху іншими учасниками цієї страшної події. Досудове розслідування у провадженні до 3 місяців продовжено неуповноваженою особою - заступником прокурора Житомирської області ОСОБА_16 22 серпня 2017 року. Постанова винесена за результатами розгляду клопотання не уповноваженої особи - слідчого з ОВС СУ ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_17 від 17 серпня 2017 року. Таку постанову відповідно до вимог статті 294 КПК України міг винести виключно керівник місцевої прокуратури. Крім того, прокурором у судовому засіданні не доведено форму вини обвинуваченого, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 і судом у вироку її також не вказано. Аналізуючи викладене, сторона захисту приходить до висновку про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, поза розумним сумнівом не доведена, у зв`язку з чим вирок суду підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового вироку, яким постановити виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю його вини у вчиненні даного злочину.

В запереченнях до апеляційної скарги представник потерпілих просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду без змін. Посилається на те, що судом належним чином надана оцінка всім наявним доказам, дослідженим в судовому засіданні, як сторони обвинувачення так і сторони захисту щодо їх допустимості та належності, тому вирок суду є законним та обгрунтованим, а апеляційна скарга є безпідставною.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали доводи та пояснення, викладені в апеляційній скарзі. При цьому обвинувачений під час звернення до апеляційного суду з останнім словом зазначив крім іншого про те, що обставини злочину, у вчиненні якого його визнано винним, викладено не вповному обсязі, оскільки зазначено лише про завдання його діями потерпілим тілесних ушкоджень, однак не наведено даних ушкоджень, у зв`язку з чим обвинувачення щодо нього є неконкретним.

Прокурор, потерпілі та їх представник заперечили проти задовлення апеляційної скарги, просили її залишити без задоволення, а вирок суду без змін, підтримавши письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та доводи учасників апеляційного розгляду, дослідивши частково докази в криміналному провадження за копотанням сторони захисту , обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.
Закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати цьому Кодексу. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить цьому Кодексу.
Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягає доказуванню в тому числі подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 даної норми доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.
Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.20 КПК України підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.
Відповідоно до ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

З аналізу змісту вироку суду, обвинувального акту, пояснень учасників судового процесу, органом досудового розслідування та судом не було дотримано в повновму обсязі зазначених вимог закону, вирок суду в повній мірі зазначеним вище вимогам закону не відповідає, а судовий розгляд проведено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Так судом першої інтанції встановлено та викладено у вироку суду, що протиправні дії, вчинені ОСОБА_8 , полягали в тому, що він близько 14 години 25 червня 2017 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген-LT46», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вул.Ярослава Мудрого смт.Народичі Житомирської області у напрямку м.Овруч Житомирської області та поблизу домоволодіння №268, в порушення вимог пунктів Правил дорожнього руху України (надалі ПДР): 2.9 (Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння; 2.3 (Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; 10.1 (Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не помітив малолітніх пішоходів ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які рухались по правому узбіччю вулиці, хоча об`єктивно був спроможний їх виявити, змінив напрямок руху автомобіля, яким керував, праворуч, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить небезпеки для інших учасників дорожнього руху, та, виїхавши на праве узбіччя дороги передньою правою частиною автомобіля, наїхав на колоду дубової деревини, що лежала біля паркану зазначеного вище домоволодіння, після чого наїхав на двох малолітніх пішоходів.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.
Порушення ОСОБА_8 пунктів 2.3-б, 2.9-а, 10.1 ПДР знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали, тобто отриманням малолітнім пішоходом ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень та отриманням малолітнім пішоходом ОСОБА_14 тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили його смерть.

Однак, висуваючи ОСОБА_8 обвинувачення в тому, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, спричиненої ним внаслідок порушення ПДР України, ОСОБА_13 отримав тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_14 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть останнього, органом досудового розлідування в обвинувальному акті не зазначено які саме тяжкі тілесні ушкодження внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , отримав потерпілий ОСОБА_13 та потерпілий ОСОБА_14 , що спричинили його смерть.

На вказані обставини суд належної уваги не звернув, не зазначивши переліку отриманих потерпілими тілесних ушкоджень і у вироку.

Тому апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про призначення до розгляду обвинувального акту, суд першої інстанції зазначених обставин не встановив та в достатньому обсязі не перевірив відповідність обвинувального акту положенням ст.291 КПК України, а саме п.5 ч.2 ст.291 КПК України щодо конкретності обвинувачення, повного викладу фактичних обставин провадження, що в свою чергу могло потягнути порушення права обвинуваченого знати, в чому конкретно його обвинувачують та від якого конкретно обвинувачення він має захищатися.

Судом апеляційної інстанції було проведено часткове судове слідство та досліджено докази згідно клопотання сторони захисту та доводів апеляційної скарги, однак на вказані вище обставини сторона захисту не звертала уваги в апеляційній скарзі, а про них було зазначено ОСОБА_8 саме під час зверення до апеляційного суду з останнім словом, в якому він просив звернути увагу на такий недолік обвинувачення, яке суд вважав доведеним .

Зазначені обставини знайшли своє підтвердження свідчать про порушення органом досудового розслідування і судом загальних засад кримінального судочинства таких як: законність, право на захист, оскільки оскільки особа має право знати від якого обвинувачення вона захищається.
Наведені недоліки та суперечності у обвинуваченні та висновках суду, встановлені під час судового розгляду провадження, не можуть бути усунені під час апеляційного розгляду провадження та є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону щодо законності рішення суду, які у відповідності до положень ч.1 ст. 412 КПК України є підставою для скасування вироку суду, що унеможливлює прийняття апеляційним судом рішення по суті обвинувачення, в тому числі і в межах всіх доводів апеляційної скарги, і в свою чергу є також підставою для призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції у відповідності до положень ст. 415 КПК України.

Крім того слід зазначити, що суд в порушення вимог статей 23, 94, 349, 358 КПК України безпосередньо не досліджував надані прокурором письмові докази, оскільки з журналу та звукозапису судових засідань вбачається, що письмові докази оголошувалися прокурором, обговорювалися учсаниками, однак зазначені обставини не можуть свідчити про те, що докази таким чином безпосередньо досліджувалися саме судом. При цьому клопотання сторони захисту про таке безпосереднє дослідження доказів саме судом безпідставно задоволено не було, а зроблено було висновок про те, що зазначені докази вже було досліджено. Зазначений висновок суду є помилковим та не відповідає вказаним вище нормами КПК України. Зазначені порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, які не дозволяють зробити висновок про законність узваленого судом рішення.

Зазначені порушення не можуть бути усунуті під час апеляційного перегляду кримінального провадження, та є безумовною підставою для скасування вироку суду у відповідності до положень ст.ст. 410, 412 КПК України та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанці у відповідності до положень ст. 415 КПК України зі стадії підготовчого судового засідання.

При цьому відповідно до положень ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, не дивлячись на проведення часткового судового слідства.

Враховуючи вищенаведені положення ч.2 ст.415 КПК України, апеляційний суд позбавлений можливості прийняти рішення по суті доводів та вимог апеляційної скарги. Усі доводи, викладені в апеляційній скарзі, повинні бути перевірені та враховані судом першої інстанції при новому розгляді кримінального провадження, встановленні фактичних обставин провадження з дослідженням та оцінкою усіх наданих сторонами провадження доказів у відповідності до положень КПК України.

При цьому, призначаючи новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, у відповідності до положень ст. 181 КПК України апеляційний суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії обраного раніше судом першої інстанції запобіжного заходу у виді домашнього арешту на 2 місяці.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задольнити частково.

Вирок Народицького районного суду Житомирської області від 04 липня 2019 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України, скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України в суді першої інстанції.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строї дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на 2 місяці.

Ухвала набирає законної сили негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: