Справа № 379/1436/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.01.2020 року

Таращанський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тараща матеріали кримінального провадження № 0000290 стосовно
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Миронівка Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, не депутата, військовозобов`язаного, раніше судимого, а саме: вироком Таращанського районного суду Київської області від 24.04.2019 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 120 (ста двадцяти) годин громадських робіт, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
01.09.2019 приблизно о 15 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в господарському приміщенні, яке знаходиться за адресою: вул. Героїв Чорнобиля, 27, м. Тараща Київської області, помітив на столі належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки NOMI і 184. В цей час у ОСОБА_4 виник умисел на крадіжку вказаного мобільного телефону.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно, повторно, шляхом вільного доступу, користуючись тим, що власник ОСОБА_5 перебуває всередині житлового будинку та будь-які інші особи, які б могли завадити йому вчинити крадіжку були відсутні, підійшов до телефону та здійснив його таємне викрадення. В подальшому з вказаним мобільним телефоном ОСОБА_4 покинув місце проживання ОСОБА_5 , розпорядившись таким чином викраденим на власний розсуд.
Відповідно до висновку експерта № 13-1/1704 від 25.09.2019, складеного за результатами проведення судової товарознавчої експертизи, ринкова вартість бувшого у використанні мобільного телефону марки NOMI і 184, станом на 01.09.2019, могла становити 216,67 (двісті шістнадцять гривень 67 копійок).
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав ОСОБА_5 майнової шкоди на загальну суму 216,67 грн (двісті шістнадцять гривень 67 копійок).
Цивільний позов по справі не заявлений.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні злочину визнав повністю та пояснив суду, що 01.09.2019 приблизно о 15 год. 00 хв. він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прийшов до господарства ОСОБА_5 , АДРЕСА_3 , щоб побачитися із її сином ОСОБА_6 . Він помітив на столі мобільний телефон марки NOMI і 184 та викрав його.
У скоєному щиро кається, просить суворо не карати. Подав до суду заяву, в якій зазначив, що повністю визнає свою вину у вчиненому злочині та просить суд слухати справу в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України. Відмовиляється від захисника та заявив, що захищатиме свої інтереси в судовому засіданні самостійно.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначила, що цивільний позов у справі заявляти не буде та просить призначити покарання обвинуваченому не пов`язане з позбавленням волі.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумнівів щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
За таких обставин, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України доведена у повному обсязі, а його умисні дії, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчинені повторно, правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України.
При визначенні виду і міри покарання обвинуваченому, у відповідності із ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, обставини при яких був скоєний злочин.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повернення викраденого майна.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно висновку органу пробації, враховуючи високий рівень ризику вчинення повторного правопорушення, високий рівень небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі є неможливим.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Окрім того, відповідно до положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права, а тому з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи) (справи Фрізен проти Росії від 24.03.2005; Ісмайлова проти Росії від 29.11.2007 ).
Як у справі Бакланов проти Росії (рішення від 09.06.2005), так і у справі Фрізен проти Росії (рішення від 24.03.2005) Суд зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.
Враховуючи обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який не працює, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, зловживає спиртними напоями, його ставлення до вчиненого, визнання своєї вини, те, що на даний час обвинувачений має не зняту та не погашену судимість, на шлях виправлення не став, думку потерпілої, яка просила суд призначити обвинуваченому покарання, не пов`язане з позбавленням волі, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, а саме у виді позбавлення волі.
З урахуванням викладених обставин та досліджених матеріалів суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та вважає за необхідне застосувати до нього покарання у вигляді позбавлення волі зі звільненням від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, надавши йому можливість виправдати покладені на нього судом обов`язки.
Саме таке покарання, на думку суду, буде відповідати вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для досягнення його мети.
Суд обговорив можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст. 69 КК України, проте, підстав для її застосування не знаходить.
Оскільки питання щодо обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 прокурором перед судом не ставилось та з учасниками процесу не обговорювалось, що він не ухилявся від викликів до суду, тому при таких обставинах, суд вважає, що до набрання вироком законної сили, запобіжний захід йому недоцільно обирати.
Долю речових доказів по справі вирішити згідно із ст. 100 КПК України.
Судові витрати покласти на обвинуваченого.
Цивільний позов не заявлений.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.
Застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України і звільнити його від відбування призначеного основного покарання, встановивши іспитовий строк 2 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язати засудженого ОСОБА_4 в період визначеного іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в розмірі 314 грн. 02 коп. (триста чотирнадцять гривень 02 копійки). Отримувач коштів УК у Таращанському районі /м.Тараща/ 21081100, ІВАN: UA0010591, , Казначейство України (ЕАП), код класифікації бюджету 21081100.
Після набрання вироком законної сили, зняти арешт з мобільного телефона марки NOMI і 184, який накладено згідно ухвали слідчого судді від 09.09.2019.
Після набрання вироком законної сили речовий доказ мобільний телефон марки NOMI і 184, який знаходиться на зберіганні в Таращанському ВП Миронівського ВП ГУ НП в Київській області повернути потерпілій ОСОБА_5 .
Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий:ОСОБА_1