КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/924/2020 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 81 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну захисника ОСОБА_6 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2019 року в інтересах засудженого

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Остер Козелецького району Чернігівської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2016 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

за участю: прокурора ОСОБА_8

представника установи виконання покарання ОСОБА_9

захисника ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 , який приймає участь у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку з ДУ "Бучанська виправна колонія (№ 85)",

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2019 року відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вказаним вироком.

Таке рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_7 не став на шлях виправлення, оскільки засуджений не працевлаштований, не має заохочень, має два погашених стягнення, одне з яких за вживання алкогольних напоїв.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на невідповідність висновків фактичним обставинам справи, просить скасувати ухвалу Ірпінського міського суду від 17 жовтня 2019 року та застосувати умовно-дострокове звільнення від відбування покарання щодо ОСОБА_7 .

На обґрунтування апеляційного прохання захисник зазначає, що суд врахував те, що ОСОБА_7 не працевлаштований, але залишив поза увагою ту обставину, що засуджений має другу групу інвалідності та не має місця і належних умов в колонії, де відбуває покарання, на працевлаштування.

Захисник також звертає увагу також на те, що у ОСОБА_7 відсутні судимості та діючі стягнення, характеристика адміністрації установи відбування покарання щодо нього цілком позитивна, своєю поведінкою ОСОБА_7 здобув два заохочення, які в подальшому не з його вини, а за допущення помилок при документуванні, були скасовані.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, пояснення представника установи виконання покарання, який також підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора, який вважав судове рішення законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як убачається з матеріалів провадження ОСОБА_7 був засуджений вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2016 року за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. У строк відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України йому було зараховано попереднє ув`язнення з 20 грудня 2015 року по 03 серпня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2016 року щодо ОСОБА_7 було залишено без змін та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України засудженому зараховано в строк відбуття покарання попереднє ув`язнення з 04 серпня 2016 року по 12 жовтня 2016 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

21 січня 2019 року засуджений ОСОБА_7 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК України.

Суд першої інстанції при розгляді клопотання засудженого ретельно та належним чином перевірив доводи ОСОБА_7 щодо наявності підстав, передбачених ст. 81 КК України для його умовно-дострокового звільнення та, проаналізувавши усі дані, які стосуються поведінки ОСОБА_7 під час відбування покарання, а це відомості про те, що він не працевлаштований, не має заохочень та має два погашених стягнення, одне з яких за вживання алкогольних напоїв, дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Відповідно до положень ст. 81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді позбавлення волі і сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Таким чином, зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Під сумлінною поведінкою засудженого слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації установи виконання покарань, відсутність порушень дисципліни, товариське ставлення до інших засуджених, а під сумлінним ставленням до праці - участь у суспільно корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Крім того, з урахуванням роз`яснень у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого. При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання.

Із матеріалів провадження, зокрема, характеристик від 31 серпня 2019 року та 17 жовтня 2019 року, затверджених начальником ДУ «Бучанська виправна колонія (№85)», слідує, що ОСОБА_7 з 14 грудня 2016 року по 19 січня 2017 року утримувався в Чернігівському слідчому ізоляторі, де характеризувався негативно, порушував режим утримання, заохочень не мав. За період відбування покарання в установі № 85 засуджений характеризується посередньо, правила поведінки та вимоги установленого порядку відбування покарання порушував, за що отримав одне стягнення, яке погашено у встановленому законом порядку. ОСОБА_7 не працевлаштований на виробництві установи, мав два заохочення, які скасовані. У відношенні до представників адміністрації стриманий, законні вимоги персоналу установи виконує. На заходи виховного та профілактичного характеру реагує, в колективі засуджених не конфліктний, підтримує стосунки із засудженими різної спрямованості, а також підтримує соціально-корисні зв`язки із родичами. Завжди має охайний зовнішній вигляд, дотримується правил санітарної та особистої гігієни. Вину у скоєному злочині визнав. Комісією установи було відмовлено у зверненні до суду з поданням щодо застосування до засудженого положень ст.ст. 82, 81 КК України (протокол № 34 від 31 серпня 2017 року, протокол № 25 від 05 липня 2018 року).

Указані в характеристиках відомості стороною захисту не оспорюються, але в даному випадку, навіть з урахуванням двох заохочень, які в подальшому були скасовані, вони не свідчать про те, що протягом відбування покарання ОСОБА_7 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 не працевлаштований саме за станом здоров`я, бо є інвалідом 2 групи, не ґрунтується на матеріалах провадження, в яких відсутні відомості про неможливість працевлаштування засудженого виключно з огляду на стан його здоров`я, він працював в установі протягом жовтня 2017 року - лютого 2018 року, а на лікуванні в терапевтичному відділенні Бучанської багатопрофільної лікарні № 85 філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в м. Києві та Київської області знаходився з 17 по 19 липня 2018 року, водночас колегія суддів враховує, що звільнення від відбування покарання за хворобою у випадку наявності визначених законом підстав відбувається в порядку ст. 84 КК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 17 жовтня 2019 року, якою відмовлено в задоволені клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 03 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4