Постанова
Іменем України

23 квітня 2020 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
головуюча ОСОБА_1 ,
судді: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_5 ,
захисник ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
засуджений ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001750,

стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі КК України).

1. Вимоги з касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
Вимогою прокурора до суду касаційної інстанції є скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Вимогу мотивував неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання через м`якість, оскільки застосування у цьому випадку інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням до засудженого ОСОБА_7 супроводжується мінімальними гарантіями можливості виправлення останнього з урахуванням тяжкості вчинених злочинів, їх епізодичності, завданих матеріальних збитків та даних про його особу. Крім того, вказав на недотримання судом апеляційної інстанції вимог ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК України) у зв`язку з винесенням немотивованого рішення про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.

Захисником ОСОБА_6 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , подано заперечення на вказану касаційну скаргу прокурора, яку вона просить залишити без задоволення, а оскаржувану прокурором ухвалу апеляційного суду без зміни.

2. Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судами першої й апеляційної інстанцій обставини
2.1 Суд першої інстанції
За вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2018 року засуджено ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік, за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки, за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк пять років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк пять років.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю три роки та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Вироком суду також вирішено долю речових доказів.

2.2 Суд апеляційної інстанції, рішення якого оскаржується
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області залишено без задоволення, а вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31 травня 2018 року стосовно засудженого ОСОБА_7 без зміни.

2.3 Обставини у кримінальному провадженні, встановлені судами
07 серпня 2017 року приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Управління освіти, молоді та спорту, розташованому за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 1, будинок № 1, під приводом продажу книжок зайшов до кабінету начальника ОСОБА_8 , двері якого не було зачинено на замок, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливого мотиву, він таємно викрав з сумки ОСОБА_8 , яка лежала у верхній шухляді робочого столу, грошові кошти в розмірі 100 доларів США та 8500 грн, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на загальну суму 11 084 грн.

Крім того, 20 вересня 2017 року приблизно о 08 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Лозівського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітній навчальний заклад дитячий навчальний заклад № 8», розташованому за адресою: Харківська область, м. Лозова, вул. О. Бричука, 43-А, зайшов до навчального кабінету № 301, двері якого не було зачинено, де побачив на столі жіночу сумку та діючи з корисливого мотиву, повторно, таємно викрав з гаманця, який містився в сумці ОСОБА_9 , грошові кошти в розмірі 300 грн, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на вказану суму.
Також 18 жовтня 2017 року приблизно о 08 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у вищезазначеному приміщенні Лозівського навчально-виховного комплексу, зайшов до навчального кабінету № 301, двері якого не було зачинено, де побачив на столі жіночу сумку та діючи з корисливого мотиву, повторно, таємно викрав з гаманця, який містився в сумці ОСОБА_9 , грошові кошти в розмірі 400 грн, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на вказану суму.

Крім того, 20 жовтня 2017 року приблизно о 09 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні ДК «Дніпро», розташованому за адресою: Харківська область, Лозівський район, смт Краснопавлівка, вул. Площа Незалежності, зайшов до вестибюля, де помітив гаманець на полиці стійки вахтера та діючи з корисливого мотиву, повторно, таємно викрав з гаманця ОСОБА_10 грошові кошти в розмірі 400 грн, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на вказану суму.

19 грудня 2017 року приблизно о 11 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Краснопавлівської селищної ради, розташованої за адресою: Харківська область, Лозівський район, смт Краснопавлівка, мікрорайон, будинок 16-А, зайшов до підсобного кабінету для технічних працівників, двері якого не було зачинено, де помітив на стільці жіночу сумку та діючи з корисливого мотиву, повторно, таємно викрав з гаманця, який містився в сумці ОСОБА_11 , грошові кошти в розмірі 270 грн, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на вказану суму.
20 грудня 2017 року приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_7 зайшов у приміщення клубу філії ПВРЗ ПАТ «Укрзалізниця», що розташоване за адресою: Харківська область, м. Лозова, смт Панютине, вул. Заводська, 1, проник до приміщення кабінету бухгалтера ОСОБА_12 , де на тумбочці побачив жіночу сумку та діючи з корисливого мотиву, повторно, таємно викрав з гаманця, який містився в сумці ОСОБА_12 , грошові кошти в розмірі 900 грн, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на вказану суму.
Також 15 січня 2018 року приблизно о 12 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Управління освіти, молоді та спорту, розташованому за адресою: Харківська область, м. Лозова, м-н 1, будинок № 1, зайшов до підсобного приміщення, помітив на стільці жіночу сумку та діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, таємно викрав з гаманця, що містився в сумці ОСОБА_13 , грошові кошти в розмірі 340 грн, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на вказану суму.
Крім того, 30 січня 2018 року приблизно о 13 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні їдальні ТОВ «Агросвіт», що розташована за адресою: Харківська область, Лозівський район, с. Катеринівка, вул. Слобожанська, 20, зайшов до роздягальні, двері якої не було зачинено, де побачив на дивані жіночу сумку та діючи з корисливого мотиву, повторно, таємно викрав з гаманця, який містився в сумці ОСОБА_14 , грошові кошти в розмірі 860 грн, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на вказану суму.
31 січня 2018 року приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Краснопавлівської селищної ради, розташованої за адресою: Харківська область, Лозівський район, смт Краснопавлівка, мікрорайон, будинок № 16-А, зайшов до підсобного кабінету технічних працівників, двері якого не було зачинено, де побачив в тумбочці жіночу сумку та діючи з корисливого мотиву, повторно, таємно викрав з гаманця, який містився в сумці ОСОБА_15 , грошові кошти в розмірі 950 грн, чим завдав матеріальної шкоди потерпілій на вказану суму.

3. Доводи інших учасників судового провадження
Прокурор у засіданні суду касаційної інстанції підтримав доводи, викладені в касаційній скарзі прокурора, просив скаргу задовольнити.
Засуджений ОСОБА_7 та його захисник заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, наголошуючи на законності та обґрунтованості оскаржуваної прокурором ухвали апеляційного суду.

4. Джерела права й акти їх застосування
4.1 Кримінальний кодекс України
4.1.1 Стаття 65. Загальні засади призначення покарання
Частина 1. Суд призначає покарання:
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Частина 2. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

4.1.2 Стаття 75. Звільнення від відбування покарання з випробуванням
Частина 1. Якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Частина 3. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

4.2 Кримінальний процесуальний кодекс України
4.2.1 Стаття 370. Законність, обґрунтованість і вмотивованість судового рішення
Частина 1. Судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

4.2.2 Стаття 419. Зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Частина 2. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

5. Мотиви та висновки Верховного Суду
5.1 Щодо меж касаційного розгляду
З урахуванням доводів, викладених у касаційній скарзі, та меж касаційного перегляду, установлених КПК України, розгляд провадження судом касаційної інстанції здійснено в частині перевірки доводів касаційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання засудженому ОСОБА_7 через м`якість.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

5.2 Щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

Прокурор у поданій ним касаційній скарзі наголошує на неправильному застосуванні судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень статті 75 КК України, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та даним про особу ОСОБА_7 через м`якість, оскаржуючи при цьому ухвалу апеляційного суду, якою цей вирок невмотивовано залишено без зміни.

Суд не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги прокурора з огляду на таке.

Суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 повною мірою врахував ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, дані про особу обвинуваченого [4.1.1].
Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 КК України ОСОБА_7 вчинив злочини середньої тяжкості та тяжкий злочин.
Що стосується даних про його особу, то судом встановлено, що ОСОБА_7 вперше притягується до кримінальної відповідальності, має середню освіту, не працює, не одружений, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.
Згідно з вимогами ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.
Відповідно до вимог ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття.
Врахувавши наведене у сукупності суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_7 можливе без реальної ізоляції від суспільства із застосуванням до останнього положень статей 75, 76 КК України.

Суд, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, також врахував дані, що містяться в досудовій доповіді Лозівського міськрайонного відділу з питань пробації Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України від 31 травня 2018 року (а.к.п. 70-72), щодо ступеня ризику вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та його небезпеки для суспільства, зваживши також на висновок органупробації про те, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі є можливим.

Таким чином суд першої інстанції дійшов умотивованого висновку про можливість досягти мети виправлення засудженого без ізоляції від суспільства за умови контролю за його поведінкою впродовж максимального передбаченого законом іспитового строку.

Стороною обвинувачення оскаржено цей вирок до суду апеляційної інстанції з аналогічних підстав та мотивування про неправильне застосування кримінального закону й невідповідність призначеного покарання через м`якість, що викладені прокурором у касаційній скарзі.

Апеляційний розгляд проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. Ухвала суду апеляційної інстанції містить вичерпну відповідь на всі доводи апеляційної скарги, у зв`язку з чим Суд не вбачає підстав стверджувати про невмотивованість прийнятого рішення судом апеляційної інстанції [4.2.1, 4.2.2].
Сторона обвинувачення перед судом апеляційної інстанції наголошувала також на тому, що ОСОБА_7 не працює та не одружений, тобто не пов`язаний соціальними інститутами, що могло б свідчити про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Втім, наведене твердження не спростовує правильності застосування судом інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням з урахуванням всіх обставин провадження, зокрема й даних про особу засудженого [4.1.2].

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, ураховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини провадження, дані про особу обвинуваченого, справедливість обраного покарання, можливість виправлення засудженого без відбування покарання з випробуванням, що має значення для застосування положень ст. 75 ККУкраїни тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Вказане узгоджується з принципом юридичної визначеності, що є істотно важливим для довіри до судової системи та забезпечення верховенства права.

Потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватися дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними.

При цьому про можливість здійснення дискреційних повноважень суду у разі застосування положень статей 69, 75 КК України Верховний Суд роз`яснював у своїх рішеннях неодноразово (постанови від 05.04.2018 (51-1067км18, 51-3490км18), 19.06.2018 (51-3671км18), 16.08.2018 (51-2601км18), 06.09.2018 (51-3960км18, 51-315км17), 19.09.2018 (51-2685км18), 20.09.2018 (51-4180км18), 06.11.2018 (51-2747км18), 27.11.2018 (51-5616км18), 17.01.2019 (51-2541км18), 12.02.2019 (51-313км18), 21.05.2019 (51-5683км18), 12.09.2019 (51-78км19), 06.02.2020 (51-1763км19), 20.02.2020(51-6093км19)).

У цьому провадженні дискреційні повноваження суду, зокрема у застосуванні положень ст. 75 КК України, не порушили принципу верховенства права, не були застосовані у свавільний спосіб, оскільки супроводжувались обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення з наведенням переконливих мотивів у процесуальному документі суду, а саме вироку.

Окрім цього, захисник ОСОБА_6 долучила до заперечення на касаційну скаргу прокурора свідоцтво про одруження ОСОБА_7 , довідку, що останній перебуває на обліку як безробітний, копію його трудової книжки та надала характеристику з останнього місця працевлаштування ОСОБА_7 , де його характеризують виключно позитивно.

Матеріалами кримінального провадження також встановлено, що у цьому провадженні цивільні позови потерпілими не заявлялись. Потерпілі подавали до суду клопотання про розгляд провадження без їх участі, зазначали, що матеріальні збитки, завдані їм злочином, були відшкодовані, претензій до ОСОБА_7 не мають, не просили суд про суворе покарання.
Твердження сторони обвинувачення, що виправлення ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, не знайшло свого підтвердження.

Отже, Суд не вбачає підстав погоджуватись з доводами касаційної скарги про неправильне застосування у цьому кримінальному провадженні закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ст. 75 КК України, а тому касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом апеляційної інстанції,залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року у кримінальному провадженні стосовно засудженого ОСОБА_7 залишити без зміни.
Постанова Верховного Суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3