Номер провадження: 11-кп/813/965/20
Номер справи місцевого суду: 521/3835/15-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10.02.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуюча суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26.12.2019 у кримінальному провадженні №0010052, внесеному до ЄРДР 18.12.2014, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26.12.2019 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 діб, тобто до 23.02.2020.
Рішення судді мотивоване тим, що прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також доведена неможливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищевказаним ризикам.

Зміст вимог апеляційних скарг.
У своїх апеляційних скаргах та доповненнях до них захисник просить оскаржену ухвалу скасувати та постановити нову, якою застосувати до обвинувачених запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Вважає, що ухвала суду є незаконною, оскільки вона ґрунтується лише на припущення прокурора про те, що обвинувачені можуть здійснити дій, передбаченні ч. 1 ст. 177 КК України, які є необґрунтованими. При цьому, на думку апелянта, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути підставою для тримання їх під вартою. Також вказує, що районним судом не враховано дані, які характеризують особу обвинувачених, та звертає увагу, що кримінальне провадження вже тривалий час слухається в суді.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, виступ захисника, який повністю підтримав вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг; дослідивши доводи апеляційних скарг, матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина 1 статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апеляційного суду, районним судом вірно встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_9 обвинувачується у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 187 КК України, які у відповідності до положень ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та особливо тяжких злочинів.

Враховуючи Рішення Конституційного суду України від 13 червня 2019 року, яким визнано неконституційним закріплене статтею 392 КПК України обмеження права учасників кримінального провадження окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, ухвали, які постановлені судом першої інстанції на стадії судового розгляду, до ухвалення судового рішення по суті, підлягають перегляду в апеляційному порядку.

На даний час нормативне регулювання положень кримінального процесуального закону ще не здійснено і порядку розгляду таких скарг не передбачено, але при вирішенні питання щодо строків та порядку розгляду цих справ, суд керується загальними засадами кримінального провадження.

За змістом ст. 331 КПК України до спливу двомісячного строку з дня застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, районний суд виконав вимоги ст. ст. 199, 331 КПК України, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою обвинувачених.

Мотивуючи неможливість застосування до обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду, що раніше доведені ризики не зменшились та не перестали існувати.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість злочинів, які ставляться у провину ОСОБА_8 та ОСОБА_9 стороною обвинувачення, існування ризиків можливого переховування обвинувачених від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винуватими, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та дають апеляційному суду можливість дійти висновку про обґрунтованість рішення районного суду щодо наявності по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, навіть з урахуванням презумпції невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Слід зазначити, що у відповідності до положень ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при подальшому розгляді кримінального провадження та прийнятті остаточного рішення за результатами судового розгляду.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою районний суд обґрунтовано врахував обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення та суворість покарання, що загрожує останнім у разі визнання їх винуватими, дані про особи обвинувачених та існуючі ризики, які на момент продовження строку тримання під вартою не зменшились.

Вирішуючи питання про необхідність залишення оскарженої ухвали без змін, апеляційний суд бере до уваги той факт, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є громадянами Грузії, не працевлаштовані та не мають офіційних джерел для існування на території України, а внаслідок злочинів, у вчиненні яких вони обвинувачуються, настала смерть одного потерпілого, а другий потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Доводи апеляційної скарги про наявність в обвинувачених міцних соціальних зв`язків, хоча і знайшли своє часткове підтвердження в апеляційному суді, однак вони не переважають та не можуть запобігти тим негативним наслідкам, які можуть настати в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як районним судом, так і апеляційним судом не встановлено.

З урахуванням вищевикладених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , виходячи з вимог ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України, та з урахуванням наявності на даній стадії судового розгляду обвинувачення у вчинені ними злочину середньої тяжкості та особливо тяжких злочинів, необхідності продовження судового розгляду, запобігання ризикам можливого переховування обвинувачених від суду, впливу та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Разом з цим, апеляційним судом встановлені обставини, які на думку апеляційного суду потребують звернення особливої уваги районного суду під час розгляду кримінального провадження.

Так, апеляційний суд звертає увагу районного суду на положення ст. 8 Конституції України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Аналіз наданих апеляційному суду копій матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , пояснень сторони захисту та прокурора свідчить про те, що кримінальне провадження перебуває на розгляді суду першої інстанції досить тривалий час. Протягом цього часу обвинувачені тримаються під вартою, але судовий розгляд не завершений.

Апеляційний суд вважає таку невиправдану тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому не підлягають задоволенню, оскаржену ухвалу необхідно залишити без змін. При цьому апеляційний суд звертає увагу районного суду на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду обвинувального акту в кримінальному провадженні №0010052, внесеному до ЄРДР 18.12.2014, відповідно до вимог ст. 28 КПК України.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 26.12.2019 у кримінальному провадженні №0010052, внесеному до ЄРДР 18.12.2014, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Звернути увагу колегії суддів районного суду на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України, при розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні №0010052, внесеному до ЄРДР 18.12.2014, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчинені злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4