Cправа № 700/403/20
Провадження № 1-кс/700/139/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2020 р. смт.Лисянка
Лисянський районний суд Черкаської області
у складі: слідчого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду смт.Лисянка скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В обґрунтування скарги скаржник посилається на те, що 23.04.2020 року, поштовим відправленням, ОСОБА_3 направив до Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, заяву про вчинення правопорушення, що мають ознаки складу злочину, передбаченого ч.1 ст.190 та ч.1 ст.366 КК України.
24.04.2020 року заяву отримано за довіреністю, що підтверджується відомостями про поштове відправлення на веб сайті Укрпошти і переадресовано до Лисянського відділення поліції Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, де заяву зареєстровано у канцелярії 06.05.2020 р за номером 766.
Відповідно до ст.214 КПК України слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Генеральною прокуратурою України за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до реєстру або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду. У разі виявлення ознак кримінального правопорушення на морському чи річковому судні, що перебуває за межами України, досудове розслідування розпочинається негайно; відомості про нього вноситься до Єдиного реєстру досудових розслідувань при першій можливості. Слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Стаття 304 КПК України встановлює, що скарга на такі рішення, дії чи бездіяльність може бути подана протягом десяти днів з дня моменту прийняття рішення.
Згідно ч.1 ст.117 КПК України пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням особи ухвалою слідчого судді, суду.
У зв`язку з карантинними заходами, запровадженими постановою КМУ від 11.03.2020 року №211, представник заявника 12.05.2020 року зателефонував до Лисянського відділення поліції, щоб дізнатися результати розгляду заяви, однак останньому повідомили, що заяву не внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань і розслідування не розпочато.
Однак, всупереч вимогам ст.214 КПК України, слідчий допустив умисну протиправну бездіяльність та не вніс до ЄДРДР відомості про кримінальне правопорушення.
Таким чином, слідчий не внісши відомості про злочин до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, грубо порушив вимоги ч.1-ч.4 ст.214 КПК України, оскільки законом чітко передбачено, що невнесення відомостей до ЄДРДР не допускається.
Враховуючи вищевикладене, просить поновити строк на оскарження бездіяльності Лисянського відділення поліції Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області та зобов`язати службових осіб Лисянського відділу поліції Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати досудове розслідування та направити на поштову адресу заявника витяг з ЄРДР.
У судове засідання ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_4 не з`явилися, звернулися до суду із заявою, в якій просять скаргу задовольнити та розглянути її без їх участі.

Представники Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаської області у судове засідання не з`явилися та не повідомили про причину неявки, хоча повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.
Розглянувши скаргу, дослідивши додані до скарги документи, суд дійшов наступних висновків.
Так, ст.304 КПК України встановлено, що скарга на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно ч.1 ст.117 КПК України пропущений з поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням особи ухвалою слідчого судді, суду.
Постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавіруса COVID-19» запроваджено низку заходів з метою запобігання поширенню на території України COVID-19.
Оскільки скаржнику стало відомо про бездіяльність слідчого 12.05.2020 року, строк на оскарження бездіяльності Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області необхідно поновити.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі - Конвенція), закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
При цьому, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» (Bellet v. France)).
Реалізація такого права має здійснюватися заявником з урахуванням того, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).
Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Відповідно до положень ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.
За змістом цієї норми, обов`язок прийняти та зареєструвати заяву або повідомлення про кримінальні правопорушення покладено на слідчого, прокурора та інших службових осіб, що уповноважені на їх прийняття. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається, незалежно від того, чи відносяться розслідування фактів про повідомлені кримінальні правопорушення до територіальної юрисдикції або процесуальної компетенції органу до якого надійшла заява чи повідомлення.
Також, слідчий суддя ураховує те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 р у справі №818/15/18 зауважила, що у межах процедури за правилами п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР, а тому, у розрізі такої думки, ВП ВС, слідчий суддя з`ясувавши наведені обставини судом касаційної інстанції, як такі, що підлягають установленню, у обсязі наявних та поданих до суду доказів, на час розгляду скарги, приходить до такого висновку.
На державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та "Беєлер проти Італії" (Beyeler v. Italy), п. 119) сторін цих відносин, вдповідно.
Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 ст. 22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.
Слід також додати, що згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
З порушеного у зверненні питання суб`єкт оскарження нормами кримінального процесуального законодавства України обмежений свободою розсуду, бо, як орган позбавлений змоги обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
У такого роду правовідносинах останній має вчинити прямо визначену у КПК України дію, і все.
Адже, на етапі прийняття та унесення даних за зверненням до ЄРДР, посилатися на положення ст. 2 КК України, яка визначає підставу кримінальної відповідальності, недоцільно, так як на цьому етапі розвитку правових відносин стосовно ймовірного вчинення діяння, відповідальність за яке встановлена КК України, може бути не достатньо об`єктивних відомостей навіть для попередньої констатації наявності або відсутності ознак складу злочину.
А тому, якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК України, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до ст. 284 КПК України.
Тобто, норми КПК України не передбачають здійснення оцінки обґрунтованості заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а передбачають лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.
Бо, як зазначив ЄСПЛ у пункті 39 справи "Устименко проти України", принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представити свою справу за таких умов, які не ставлять його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною.
Із матеріалів скарги вбачається, що скаржник направив до Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області заяву про вчинення кримінального правопорушення 23.04.2020 року. Після чого заяву було переадресовано до Лисянського відділення поліції, де її було зареєстровано 06.05.2020 року за №766.
Проте, в порушення вищевказаних норм КПК України, заява на протязі 24 годин до ЄДРДР не внесена.
У пункті 74 Рішення у справі "Лелас проти Хорватії" і пункті 70 Рішення у справі "Рисовський проти України" ЄСПЛ підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування" та пояснив його практичне значення, зокрема, зазначивши, що держава, чиї органи влади не дотримувалися своїх власних внутрішніх правил та процедур, не повинна отримувати вигоду від своїх порушень та уникати виконання своїх обов`язків, а у цій ситуації, суб`єкт оскарження не дотрималися власних внутрішніх правил та процедур, щодо умов унесення відомостей до ЄРДР, апріорі, вони удалися, до фактичного уникнення виконання своїх обов`язків.
Тим самим, отримали вигоду від своїх порушень та позбавили особу, яка подала заяву про злочин, як сторону, у взаємовідносинах, що склалися між ними з моменту подання такого звернення про злочин, розумної можливості представити свою справу за таких умов, які б не ставили його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (суб`єктом оскарження).
Таким чином, слідчим суддею встановлено, що посадовими особами Лисянського ВП Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області не було дотримано вимог ст. 214 КПК України, оскільки відомості, повідомлені заявником, до ЄДРДР не внесені, а досудове розслідування не розпочате.
Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час проведення досудового розслідування в кримінальному провадженні.
Зважаючи на викладені обставини та наведені вимоги КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги, оскільки у судовому засіданні не спростовано доводів зазначених у скарзі.
На підставі викладеного та керуючись ст.2 КК України, ст. ст. 1, 3, 7, 9, 22, 214, 284, 303-307 КПК України, ст.19 Конституції України, слідчий суддя,
УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність Лисянського відділення поліції Звенигородського відділу поліції ГУНП в Черкаській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань-задовольнити.
Зобов`язати посадових осіб Лисянського відділу Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, чи іншу уповноважену на те особу, на яку покладено відповідні обов`язки внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 про кримінальне правопорушення від 23.04.2020 року, розпочати досудове провадження та направити на поштову адресу заявника витяг з ЄРДР.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1