Справа №:755/2392/20
Провадження №: 1-кс/755/848/20
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" лютого 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2020 року за №0001067, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України,

встановив:
В провадження слідчого судді надійшло клопотання слідчого СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про накладення арешту на майно вилучене під час проведення огляду місця події 10.02.2020 року, а саме: автомобіль «Вольцваген LT46» д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ до вказаного автомобіля.

З наданих в обґрунтування матеріалів вбачається, що у провадженні слідчого відділу Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України в місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, зареєстрованого в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001067 від 11.02.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що вказане майно має значення речового доказу у кримінальному провадженні. Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів.

В судові засідання з розгляду клопотання призначені на 18.02.2020 року та 20.02.2020 року слідчий, прокурор в кримінальному провадженні не з`явились.

Власник тимчасово вилученого майна в судові засідання не з`явився також.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
Приписами статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 2 ст. 173 КПК України передбаченого, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Обов`язок доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого чи прокурора також і ч.3 ст. 132 КПК України.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, у клопотанні належним чином не доведено той факт, що майно тимчасово вилучене 10.02.2020 року, під час проведення огляду місця події, за адресою: м. Київ, п-т. Броварський, 18Д, а саме:автомобіль «Вольцваген LT46» д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ до вказаного автомобіля, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та має значення речових доказів для кримінального провадження № 0001067, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2020 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 290 КК України. Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що постанова слідчого Дніпровського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 від 11.02.2020 року, яка долучена до матеріалів клопотання, не містить жодного посилання на те, яким саме критеріям, визначеним статтею 98 КПК України, відповідають зазначені у клопотанні автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключі від нього, а також яке доказове значення вони мають для досудового розслідування кримінального провадження, що свідчить про її суто формальний характер. Також слідчий суддя звертає увагу на те, що до клопотання про арешти майна слідчий не долучив жодних доказів та не навів жодних доводів, що дозволяли б слідчому судді встановити розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Таким чином, слідчий суддя, враховуючи зазначені положення закону, виходячи з принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, а також зважаючи, що сторона кримінального провадження, що звернулась із клопотанням про накладення арешту, не з`явилась в судове засідання та не довела необхідності арешту, приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.
А тому, майно, тимчасово вилучене 10.02.2020 року під час проведення огляду місця події, за адресою: м. Київ, п-т. Броварський, 18Д, а саме:автомобіль «Вольцваген LT46» д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ до вказаного автомобіля, слід негайно повернути володільцю.
На підставі викладеного та керуючись ст. 132, 170, 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив

У задоволенні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_3 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.02.2020 року за №0001067, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 290 КК України - відмовити.

Майно, тимчасово вилучене 10.02.2020 року, під час проведення огляду місця події, за адресою: м. Київ, п-т. Броварський, 18Д, а саме:автомобіль «Вольцваген LT46» д/н НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ключ до вказаного автомобіля - негайно повернути володільцю.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення через Дніпровський районний суд м. Києва

Слідчий суддя