УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2019 року

м. Київ
справа № 221/8233/18
провадження № 51-6107ск19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 19 червня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року в межах кримінального провадження № 0001988 за обвинуваченням
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стрітенка Волноваського району Донецької обл., зареєстрованого там само ( АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 297 Кримінального кодексу України (далі КК).
Суть питання
За вироком Волноваського районного суду Донецької області від 19 червня 2019 року ОСОБА_4 засуджено до покарання за: ч. 1 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік; ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 2 роки; ч. 3 ст. 297 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за те, що він, перебуваючи на території цвинтаря (с. Стрітенка Волноваського району Донецької обл.), діючи умисно з корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення предметів, що знаходяться в місці поховання, вчинив такі дії:
30 вересня 2018 року наругу над могилою невідомого, загиблого при визволенні с. Стрітенка, що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого обеліску, встановленого в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_5 шкоди;
01 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою невідомого, загиблого при визволенні с. Стрітенка, що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого надгробника, встановленого в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_5 шкоди;
02 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійної ОСОБА_6 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого обеліску, який був встановлений в місці поховання останньої, чим завдав ОСОБА_5 шкоди;
03 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійної ОСОБА_6 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого надгробника, який був встановлений в місці поховання останньої, чим завдав ОСОБА_5 шкоди;
04 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійного ОСОБА_7 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого обеліску, який був встановлений в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_5 шкоди;
05 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійного ОСОБА_7 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого надгробника, який був встановлений в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_5 шкоди;
08 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійного ОСОБА_8 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого обеліску, який був встановлений в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_9 шкоди;
09 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійного ОСОБА_10 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого надгробника, який був встановлений в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_11 шкоди;
10 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійної ОСОБА_12 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого надгробника, який був встановлений в місці поховання останньої, чим завдав ОСОБА_11 шкоди;
11 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійного ОСОБА_12 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого обеліску, який був встановлений в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_11 шкоди;
12 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійної ОСОБА_13 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого обеліску, який був встановлений в місці поховання останньої, чим завдав ОСОБА_11 шкоди;
13 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійної ОСОБА_13 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого надгробника, який був встановлений в місці поховання останньої, чим завдав ОСОБА_11 шкоди;
14 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійної ОСОБА_14 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого обеліску, який був встановлений в місці поховання останньої, чим завдав ОСОБА_11 шкоди;
15 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійної ОСОБА_14 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого надгробника, який був встановлений в місці поховання останньої, чим завдав ОСОБА_11 шкоди;
16 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійного ОСОБА_14 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого обеліску, який був встановлений в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_11 шкоди;
17 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійного ОСОБА_14 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого надгробника, який був встановлений в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_11 шкоди;
18 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійного ОСОБА_15 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого обеліску, який був встановлений в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_16 шкоди;
19 жовтня 2018 року повторно наругу над могилою покійного ОСОБА_15 , що виразилося у демонтуванні та викраденні металевого надгробника, який був встановлений в місці поховання останнього, чим завдав ОСОБА_16 шкоди;
20 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_17 майнової шкоди на суму 455, 70 грн;
21 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_18 майнової шкоди на суму 203, 40 грн;
22 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_19 майнової шкоди на суму 520, 02 грн;
23 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_20 майнової шкоди на суму 520, 02 грн;
24 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_18 майнової шкоди на суму 203, 40 грн.
Також, перебуваючи на території цвинтаря (с. Стрітенка Волноваського району Донецької обл.), ОСОБА_4 умисно з корисливих мотивів з метою особистого збагачення вчинив такі дії:
06 жовтня 2018 року таємно викрав металевий обеліск, чим завдав ОСОБА_21 майнової шкоди на суму 276 грн.;
07 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий надгробник, чим завдав ОСОБА_21 майнової шкоди на суму 228 грн.
Крім того, перебуваючи на території цвинтаря (с. Лазарівка Волноваського району Донецької області), ОСОБА_4 умисно з корисливих мотивів з метою особистого збагачення вчинив наступні дії:
25 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_22 майнової шкоди на суму 437, 70 грн;
26 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_22 майнової шкоди на суму 437, 70 грн;
27 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_23 майнової шкоди на суму 520, 02 грн;
28 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_24 майнової шкоди на суму 452, 46 грн;
29 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_24 майнової шкоди на суму 368, 10 грн;
30 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_25 майнової шкоди на суму 310, 62 грн;
31 жовтня 2018 року таємно повторно викрав металевий стіл, чим завдав ОСОБА_26 майнової шкоди на суму 312, 90 грн.
Донецький апеляційний суд ухвалою від 04 вересня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 залишив без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації своїх дій, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить змінити постановлені щодо нього судові рішення і на підставі ст. 75 КК звільнити засудженого від відбування призначеного покарання з випробуванням.
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений указує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, а саме: заяви потерпілих, які просили застосувати до нього покарання, не пов`язане з позбавленням волі; обставини, які пом`якшують покарання, до яких, на його думку, відносяться вчинення злочину через збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, а також те, що засуджений на час вчинення злочинів був безробітним, у нього на утриманні перебувало четверо дітей, дружина була вагітною та не працювала. Зазначає, що вказані обставини вплинули на вчинення ним злочинів з метою прогодувати дітей. Крім того, стверджує, що він змінив фактичне місце проживання та наразі працевлаштований, має заробіток та може забезпечити сім`ю. Вказане, на думку засудженого, свідчить про можливість призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому злочинів за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 297 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині засуджений не оскаржує.

Частиною 2 ст. 50 КК закріплено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є:
- кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права;
- уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»;
- юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо;
- оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 цього Кодексу тощо;
- індивідуалізація покарання конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_4 покарання згідно з указаними нормами закону врахував: характер та ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які є злочинами середньої тяжкості та тяжкими; особу засудженого, котрий раніше не судимий, не працює, задовільно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину. Крім того, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та часткове відшкодування завданої шкоди, як обставини, що пом`якшують покарання, та не встановив обставин, що його обтяжують.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, встановлених Кримінальним кодексом України, і дійшов обґрунтованого висновку про призначення засудженому покарання наближеного до мінімального передбаченого санкціями статей, за якими його засуджено.
Висновок суду про призначення засудженому ОСОБА_4 остаточного покарання на підставі ст. 70 КК також є правильним.
Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду вбачається, що засуджений та його захисник, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подали апеляційні скарги, в яких наводили доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_4 покарання тяжкості вчинених ним злочинів через суворість, які за змістом аналогічні доводам, викладеним засудженим у касаційній скарзі.
Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені захисником та ОСОБА_4 у згаданих апеляційних скаргах, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, в частині призначення засудженому покарання вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши належні аргументи й підстави для прийняття такого рішення.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.
Доводи, наведені засудженим у касаційній скарзі, щодо наявності у нього на утриманні чотирьох дітей, відсутності судимостей та прохання потерпілих про призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, на думку колегії суддів Верховного Суду, не є підставами для застосування ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки виправлення засудженого неможливе без ізоляції від суспільства, про що свідчить кількість епізодів злочинів, а саме 32, що лише вказує про його схильність до вчинення злочинів корисливого характеру. Крім того, вчинені засудженим злочини, об`єктом яких є моральні засади суспільства в частині поваги до померлих та місць їхніх поховань, заподіяли моральної шкоди рідним та близьким померлих і порушили громадський спокій. Таким чином, суди як першої, так й апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок щодо призначення ОСОБА_4 покарання з реальним його відбуванням.
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що вирок суду першої інстанції, залишений без змін апеляційним судом, у частині визначення виду й розміру призначеного засудженому ОСОБА_4 покарання відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішень судів першої та апеляційної інстанцій, умотивованість їх висновків з питання правильності призначеного ОСОБА_4 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, засуджений у касаційній скарзі не навів.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Волноваського районного суду Донецької області від 19 червня 2019 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 04 вересня 2019 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3