Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/1382/17
Провадження № 1-в/644/45/20
УХВАЛА
Іменем України

3 березня 2020 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова
в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора Харківської місцевої прокуратури № 3
Харківської області ОСОБА_3 ,
представника ХВК №43- ОСОБА_4 ,
засудженого- ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові заяву засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харкова, громадянина України, раніше судимого

- 24.04.2013 року Чугуївським міськрайсудом Харківської області за ст.309ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі із застосуванням ст.75 КК України на 3 роки;

-24.01.2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 122 , ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився 23.02.2016 року по амністії;

Засудженого 12.10.2018 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова за ч.3ст.185, ч.2ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.
відбуває покарання в Харківській виправній колонії №43, початок строку відбуття покарання 24.10.2017 року, кінець строку відбуття покарання 29.12.2020 року, -
-про умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з заявою про умовно-дострокове звільнення, посилаючись на те, що він відбуває строк покарання в місцях позбавлення волі і з урахуванням положень ст.72ч.5 КК України (в редакції Закону України від 25.11.2015 року) відбув більшу половину терміну ув`язнення і може претендувати на умовно-дострокове звільнення.
У судовому засіданні засуджений просив задовольнити клопотання.
Прокурор у судовому засіданні вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці повинен доводити виправлення, а сама по собі пасивна поведінка засудженого не є підставою для його умовно-дострокового звільнення.
Представник ХВК №43 вважав, що відсутні підстави для задоволення даного клопотання засудженого, оскільки останній не довів своє виправлення.
Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом, в тому числі і про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.
Відповідно до ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений фактично відбув необхідну частину покарання, передбаченого вироком суду, та своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно ст.81 ч.2 КК України і Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`якою" головною умовою при прийнятті судом рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є доведеність того, що засуджений добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення. При чому добросовісна поведінка - це не пасивна поведінка засудженого, який утримується від порушення режиму відбування покарання, а його активна участь в громадському житті, виконання громадських доручень, підвищення свого освітнього рівня і так далі. А добросовісне відношення до праці - це постійне виконання і перевиконання планів робіт, добросовісне відношення до дорученої роботи, підвищення кваліфікації, проявів ініціативи і так далі.
В той же час, при вирішенні питання про те, чи довів засуджений своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці своє виправлення суд повинен виходити з аналізу усього процесу виправлення засудженого упродовж усього терміну відбування їм покарання, а не за короткий період часу перед внесенням подання.
Хоча ст.81 КК України не наказує враховувати при умовно-достроковому звільненні від покарання ступінь тяжкості вчиненого злочину і дані про його особу, крім її сумлінної поведінки і ставлення до праці, однак висновок суду про виправлення засудженого повинен ґрунтуватися в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 засуджений 12.10.2018 року Орджонікідзевським районним судом м.Харкова за ч.3ст.185, ч.2ст.186 КК України до 5 років позбавлення волі.
Вирок набрав законної сили 11.06.2019 року.
Станом на 03.03.2020 року невідбутий строк покарання засудженого ОСОБА_5 становить 9 місяців 26 дні.

Досліджуючи дані про особу засудженого, що містяться в його особовій справі, характеристиці, довідці про заохочення і стягнення, суд встановив, що упродовж усього терміну відбування покарання засуджений мав пасивну форму поведінки, що полягала в утриманні від порушень режиму відбування покарання, правил внутрішнього розпорядку, додержання загальноприйнятих норм і правил поведінки.

Засуджений ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі знаходиться з 26.10.2017 року. Під час тримання в Харківському слідчому ізоляторі режим тримання порушував, мав стягнення за зберігання забороненого предмету, яке на даний час погашено.
З 04.07.2019 року відбуває покарання в Харківській виправній колонії (№43), де характеризується посередньо, стягнень та заохочень не має, в заходах виховних участі не бере, в роботах по благоустрою установи ставиться безвідповідально.
Згідно до характеристики на ОСОБА_5 затвердженої начальником колонії 10.07.2019 року, засуджений за час відбування покарання характеризується посередньо. (а.с. 179 особової справи)
З витягу з протоколу №424 засідання комісії ДУ ХВК №43 від 10.07.2019 року було вирішено не направляти матеріали до суду для вирішення питання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 оскільки він не довів своє виправлення. Повторно розглянути питання про можливість застосування ст. 81 КК України не раніше ніж через 12 місяців. (а.с. 183 особової справи.)
За змістом ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення.
Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.
Вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.
Згідно статті 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.
Таким чином, суду не надано доказів тому, що засуджений ОСОБА_5 своєю добросовісною поведінкою і відношенням до праці довів своє виправлення, а умовно-дострокове звільнення цього засудженого на даний момент на такий тривалий термін не є законним та обґрунтованим, а тому в задоволенні клопотання захисника засудженого про умовно-дострокове звільнення суд відмовляє

Керуючись ст. 537-539 КПК України, ст.81 КК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про умовно-дострокове звільнення на невідбутий строк - відмовити.
Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1