Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/356/20 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 186 (82, 86-1, 141) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2020 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000304 від 19 липня 2017 року стосовно ОСОБА_8 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30 січня 2020 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Новомиргород Кіровоградської області, громадянки України, не одружена, не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

- 31.10.2012 року Петрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 14.01.2015 року Петрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст.. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
- 25.05.2017 року Петрівським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки,

визнано винною та засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 25.05.2017 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 років 1 місяць.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України, ОСОБА_8 зараховано в строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення, а саме з 28 серпня 2017 року по 20 вересня 2018 року та з 27 грудня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить змінити вирок районного суду в частині зарахування строку попереднього ув`язнення в строк відбування призначеного покарання ( ч.5 ст. 72 КК України) вказуючи на те, що вона утримується під вартою з 28.08.2017 року по сьогоднішній день, а тому вказаний строк, на думку ОСОБА_8 , повинен бути зарахований, а вона звільнена з-під варти в залі суду по відбуттю строку покарання.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за відкрите викрадення чужого майна (грабіж), повторно при слідуючих обставин.
Так, 30 червня 2017 року, о 09 год. 45 хв, ОСОБА_8 перебуваючи у домоволодінні АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи таємно, переслідуючи власний корисливий мотив, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), в результаті чого, діючи повторно, викрала телевізор марки «LD», модель «CT-20J55M», сірого кольору та мобільний телефон марки « S-TELL» модель S2-00, чорного кольору.
Після вчинення відкритого викрадення майна ОСОБА_8 із місця вчиненого зникла, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 758 грн. 33 коп.
Під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції засуджена ОСОБА_8 підтвердила, що оскаржує вирок лише в частині застосування положень ч.5 ст. 72 КК України, в іншій частині вирок районного суду ОСОБА_8 , не оспорює.
Заслухавши доповідача, в дебатах думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обвинувачену ОСОБА_8 та її захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_8 задоволенню не підлягає за таких підстав.

За змістом положень ч.1 та 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Аналіз матеріалів кримінального провадження свідчить, що під час судового розгляду не допущено порушень вимог кримінально-процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування вироку ( ч.2 ст. 412 КПК України) і могли б вплинути на правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 як і на правильність кваліфікації її дій за ч.2 ст.186 КК України.

В даному випадку, суд першої інстанції, діючи в межах пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення ( ч.1 ст. 337 КПК ) дійшов правильного висновку про її винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України, яка умисно, з корисливих мотивів, будучи раніше судимою, повторно викрала телевізор марки «LD» та мобільний телефон марки « S-TELL» які належали потерпілому ОСОБА_9 , спричинивши останньому матеріальну шкоду на загальну суму 758 грн. 33 коп.
Такий висновок місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на зібраних у справі й детально досліджених в судовому засіданні доказах в їх сукупності та взаємозв`язку, яким суд дав належну та об`єктивну оцінку.

В апеляційній скарзі кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, вид та розмір призначеного покарання обвинуваченою ОСОБА_8 не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, відсутні підстави для перегляду вироку в цій частині.

На спростування доводів апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 про неправильне обчислення та не зарахування в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення, колегія суддів, зазначає наступне.

Так, Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» за № 838-VІІІ від 26 листопада 2015 року визначено, що він застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким невідбуто повністю та застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою.
Згідно з роз`ясненнями Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у листі за №22320/00/416 від 11 січня 2016 року, незалежно від процесуального порядку ( КПК чи КПК 1960 р.) попереднє ув`язнення у розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

У зв`язку з цим не підлягає зарахуванню у строк попереднього ув`язнення термін слідування під вартою засудженої особи із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, тобто термін від дати набрання обвинувальним вироком законної сили до дати прибуття до місця відбування покарання.

За правилами абз. 1 ч.5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення) провадиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього увязнення» від 18 травня 2017 року № 2046-VIII, ч.5 ст.72 КК України викладена в іншій редакції, згідно до якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день. Зазначений закон набрав чинності 21.06.2017 року.

Згідно з ч.2 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Статтею 58 Конституції України також передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17, якщо особа вчинила злочин, до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається. Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону №2046-VIII).

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вироком Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30 січня 2020 року, ОСОБА_8 засуджена за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Так, дане кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України вчинене обвинуваченою ОСОБА_8 30 червня 2017 року, тобто вже після 21 червня 2017 року, у зв`язку з чим, колегія суддів дійшла висновку, про те, що суд першої інстанції правильно, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України зарахував обвинуваченій ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк її попереднього ув`язнення, а саме починаючи з 28 серпня 2017 року по 20 вересня 2018 року та з 27 грудня 2018 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, оскільки протягом вказаного терміну вона перебувала під вартою в місцях попереднього ув`язнення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги обвинуваченої щодо неправильного обчислення строку попереднього ув`язнення, у строк відбування покарання, а саме застосування положень ч.5 ст.72 КК України є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та зміни законного та обґрунтованого вироку суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30 січня 2020 року в кримінальному провадженні № 0000304 від 19 липня 2017 року стосовно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 186 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4