ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1651/19 Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/146/20 Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Харкова в режимі відеконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 5 квітня 2019 року про задоволення подання ДУ «Холодногірська ВК №18» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2017 року ОСОБА_7 засуджений за ст. ст. 185 ч.2, 186 ч.2, 70 ч.1 КК України до 4 років позбавленні волі. На підставі ч.5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зараховано в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 28.05.2017 року по 26.04.2018 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Кінець строку відбування покарання: 29.06.2020 року.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 5 квітня 2019 року подання ДУ «Холодногірська виправна колонія №18» задоволено а ОСОБА_7 звільнено умовно достроково від покарання, призначеного вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 18.12.2017 року на невідбуту частину 1 рік 2 місяці 24 дні.
В обґрунтування прийнятого рішення, районний суд зазначив, що ОСОБА_7 за час відбування покарання має 2 заохочення, стягнення знято у встановленому законом порядку, працевлаштований, відбув більш ніж 2/3 призначеного строку покарання, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, приймає участь у програмі диференційного виховного впливу та бере участь у роботах самодіяльних організацій, вину у скоєнні злочинів визнав повністю та щиро розкаюється, висловлює позитивні наміри у подальшому житті після звільнення,

Не погодившись із зазначеним рішенням суду прокурор ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 05 квітня 2019 року скасувати, а матеріали направити до районного суду для проведення нового судового розгляду в іншому складі.
В обґрунтування вимог вказує на те, що суд при ухваленні рішення не в повній мірі врахував наявність у засудженого 1 стягнення, яке знято в установленому порядку, а також наявність цивільного позову на загальну суму 100 003 гривень 75 коп., який ОСОБА_7 на час перебування в місцях позбавлення волі не відшкодував та не здійснив жодного способу для відшкодування. Крім того посилається, що зазначені судом позитивні зміни, які мали місце у поведінці засудженого під час перебування в місцях позбавлення волі, не створюють у своїй сукупності виправлення у розумінні ст.6 КВК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; пояснення засудженого щодо законності та обґрунтованості оскаржуваного судового рішення, дослідивши матеріали провадження та особової справи засудженого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.
Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання.
Приписами статті 6 КВК України визначено, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, а ресоціалізація - це свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого. Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. Засоби виправлення і ресоціалізації засуджених застосовуються з урахуванням виду покарання, особистості засудженого, характеру, ступеня суспільної небезпеки і мотивів вчиненого кримінального правопорушення та поведінки засудженого під час відбування покарання. Саме під час відбування покарання, структура та форми якого наведені у зазначених нормах КВК України, засуджений і набуває права, у тому числі і на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, яке, знов таки, відповідно до вимог ст. 81 УК України, може бути застосоване, крім відбуття певної частки покарання, лише якщо засуджений під час відбування покарання сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Як вбачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_7 прибув до державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» з Одеської УВП 24.05.2018 року. Працевлаштований будівельником будівельної бригади. До праці ставиться сумлінно, виконує весь обсяг робіт, яким забезпечений адміністрацією на виробництві установи. Під час перебування в місцях позбавлення волі режим тримання порушував, мав одне стягнення, яке знято у встановленому законом порядку. На заходи виховного характеру реагує позитивно, за сумлінну поведінку та ставлення до праці 2 рази заохочувався адміністрацією установи. За характером спокійний, врівноважений. У відношенні до засуджених неконфліктний, підтримує рівні та доброзичливі стосунки. З представниками адміністрації ввічливий, виконує передбачені законом вимоги. Приймає участь у реалізації програм диференційного виховного впливу «Професія», «Підготовка до звільнення», до реалізації яких ставиться із зацікавленістю. Зв`язок із матір`ю підтримує шляхом листування та побачень, отримує від неї посилки та передачі. Вину у скоєному злочині визнав повністю, розкаюється. Під час проведення бесід профілактично-виховного характеру проявляє тактовність та щирість. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, завжди має охайний зовнішній вигляд. Самостійно виконує роботи із самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. До виконання робіт із благоустрою установи відноситься із розумною ініціативою.
Крім того, відповідно до наданої особової справи, ОСОБА_7 ще двічі заохочувався адміністрацією колонії, а саме в жовтні та квітні 2019 року.
Апеляційні доводи прокурора щодо необхідності скасування оскаржуваної ухвали та відмови в задоволені клопотання засудженого про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на невідбутий строк, у зв`язку з тим, що ОСОБА_7 не відшкодував потерпілим цивільний позов на загальну суму 100 003 гривень 75 коп є суб`єктивними та безпідставними, оскільки виконавчі листи до установи не надходили, що позбавило засудженого можливості на відшкодування спричинених збитків.
Окрім того , кінець строку відбування покарання ОСОБА_7 29.06.2020 року, тобто невідбута частина покарання становить близько 5 місяців , що теж свідчить про неактуальність апеляційних вимог прокурора враховуючи незначний термін невідбутого покарання.
З огляду на викладене, вимога прокурора про скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, з урахуванням доводів, що містяться в його апеляційній скарзі, є необґрунтованими та суб`єктивними, оскільки ОСОБА_7 за час відбування покарання своєю поведінкою та добросовісним ставленням до праці довів своє виправлення.
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та вмотивованою, і колегія суддів не знаходить підстав для її скасування.
Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 5 квітня 2019 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_7 залишити без змін.
Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді