Справа № 301/599/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/186/20 за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 14. 03. 2020.
Цією ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні клопотання старшої слідчої СВ Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронних засобів контролю на строк по 14. 05. 2020 включно, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.1, 2 ст. 189 КК України.
Цією ж ухвалою на підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено обов`язки: не залишати місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 в період з 20 год. до 06 год. наступного дня; прибувати до старшої слідчої СВ Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_7 в провадженні якої перебуває провадження, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись за межі Мукачівського району, Закарпатської області, без дозволу слідчого, прокурора та суду, залежно від стадії кримінального провадження.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , з метою заволодіння правом на майно, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з корисливих мотивів спрямованим на примушування потерпілого для передачі права на майно, достовірно знаючи, що згідно заповіту покійної ОСОБА_9 від 20. 02. 2020 все майно було заповідано внуку ОСОБА_10 , 09. 03. 2020 о 21 год. на автомобілі марки «Фольсваген Тауран», д.н.з НОМЕР_1 , приїхав до дворогосподарства в АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вийшовши з автомобіля, в присутності ОСОБА_10 в рішучій формі пред`явив ОСОБА_11 незаконну вимогу, з погрозою застосування фізичного насильства над потерпілим, а саме спричиненні тілесних ушкоджень, відмовитись від права на майно, яке заповідано її чоловіку, на користь ОСОБА_12 , а коли ОСОБА_11 , категорично

-2-

відмовилась від виконання незаконних вимог, ОСОБА_6 із застосуванням фізичної сили схопив своїми руками ОСОБА_11 за одяг та шию, в нецензурній формі продовжував погрозливі вислови та передачі права на майно, але його дії припинив ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_6 продовжив погрозливо висловився в їх сторону, що він будь-яким шляхом отримає право на вказане майно, сівши в свій автомобіль, поїхав в невідомому напрямку, чим дії ОСОБА_6 були сприйняті як реально небезпечними для свого життя та здоров`я та такими, що можуть бути реалізовані.
Крім того ОСОБА_6 , з метою заволодіння правом на майно, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з корисливих мотивів спрямованим на примушування потерпілого для передачі права на майно, достовірно знаючи, що згідно заповіту покійної ОСОБА_9 від 20. 02. 2020 все майно було заповідано внуку ОСОБА_10 , 12. 03. 2020 о 21 год., на автомобілі марки «Фольсваген Тауран», д.н.з НОМЕР_1 , знову приїхав в АДРЕСА_2 де проживає ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знаходячись в салоні автомобіля на водійському сидінні в рішучій формі пред`явив ОСОБА_10 незаконну вимогу, з погрозою застосування фізичного насильства, а саме спричиненні тілесних ушкоджень, відмовитись від права на майно яке заповідано останньому, на користь ОСОБА_12 , мешканки с. Нове Давидково, Мукачівського району, а коли ОСОБА_10 категорично відмовився, ОСОБА_6 продемонстрував зброю, зробив один постріл у повітря, після чого продовжив погрозливо висловлюватися в їх сторону, що він будь-яким шляхом отримає право на вказане майно, завів свій автомобіль, поїхав в невідомому напрямку, дії ОСОБА_6 були сприйняті як реально небезпечними для свого життя та здоров`я та такими, що можуть бути реалізовані.
12. 03. 2020 о 23 год. 30 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
13. 03. 2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 189 КК України.
Необхідність застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідча обґрунтувала тим, що ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який згідно санкції ч. 2 ст. 189 КК України, передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, злочин вчинено проти власності, із застосуванням насильства та погрози його застосуванні, тому будучи на волі ОСОБА_6 , може незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших учасників процесу, тому є підставі вважати, що особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із триманням під варту. Окрім того, існують ризики і в тому, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, не маючи міцних соціальних зав`язків, зможе ухилятися від органів досудового розслідування та суду, а не обрання такого виду запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків, що в подальшому може призвести до не виконання завдань кримінального судочинства та забезпечення судового розгляду.
Відмовляючи у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вказав, що в судовому засіданні слідчий та прокурор довели наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 189 КК України. При цьому слідчий суддя зазначив, що матеріали клопотання слідчого не містять достатніх доказів, які б вказували на безумовну необхідність обрання запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором, слідчою належно не мотивовано, чому більш м`який запобіжний захід - домашній арешт не може

-3-

запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні. На думку слідчого судді, наявність лише обгрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину не може вважатися достатньою підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 . З урахуванням сукупності викладених висновків, та характеризуючих даних про особу підозрюваного ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання, а також те, що прокурором не доведено обставин, що передбачені пунктом 3 частини першої статті 194 КК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про необхідність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, без застосування електронних засобів контролю, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 14. 03. 2020 та постановити нову ухвалу про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання. Зазначає, що у процесі перебування під домашнім арештом він, як єдиний годувальник сім`ї, не зможе належним чином виконувати покладені на нього трудові обов`язки, оскільки у його обов`язки, як водія-експедитора ФОП ОСОБА_13 входить розвезення товару по населених пунктах Закарпатської області, а покладення на нього ухвалою слідчого судді обов`язку не відлучатись без дозволу слідчого та суду за межі Мукачівського району, ставить його та сім`ю в скрутне матеріальне становище.
В доповненнях до апеляційної скарги підозрюваний ОСОБА_6 вказує про необґрунтованість висновку слідчого судді про наявність ризиків його переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків та інших учасників у даному кримінальному провадженні, оскільки він співпрацює за слідством, дав показання, сумлінно виконує покладені на нього слідчим суддею обов`язки та на першу вимогу прибуває до слідчого судді. Також наголошує, що в нього на утриманні двоє неповнолітніх дітей, а у зв`язку з карантинними заходами, ще й і дружина, мати похилого віку , а також те, що застосований до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, обмежить його конституційні права у професійній діяльності, яку він виконує по різних населених пунктах Закарпатської області.
Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце апеляційного розгляду прокурор та особа, яка подала апеляційну скаргу - підозрюваний ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися. За змістом ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника адвоката ОСОБА_5 , який підтримав доводи апеляційної скарги з урахуванням внесених до неї доповнень та просив її задовольнити в повному обсязі, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Судове рішення стосовно обрання запобіжного заходу повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити, як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи підозрюваного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст.177 КПК України.

-4-

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально суспільних прав та інтересів.
При цьому, в контексті ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.
Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова протии Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23. 09. 2008 у справі «Вренчев протии Сербії»).
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 15. 11. 1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».
Цим вимогам Конвенції та кримінального процесуального закону ухвала слідчого судді від 14. 03. 2020 щодо ОСОБА_6 відповідає.
Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Іршавського ВП Хустського ВП ГУ НП в Закарпатській області знаходиться кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000253 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 189 КК України.
12. 03. 2020 о 23 год. 30 хв. ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.
13. 03. 2020 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 189 КК України.
Ухвалою слідчого судді від 14. 03. 2020 щодо ОСОБА_6 обрано запобіжний захід - домашній арешт у певний період доби, без застосування електронних засобів контролю, до 14. 05. 2020, з 20 год. по 06 год. наступного дня.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України зазначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.
З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні слідчого обставини про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірено при розгляді клопотання, заслухано пояснення підозрюваного, його захисника, доводи прокурора та слідчого, а також досліджені матеріали, якими обгрунтовуються доводи клопотання про застосування цього запобіжного заходу.
Відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь - яку із
-5-

речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 176 КПК України до підозрюваного може бути застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, прокурора.
Згідно ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
В силу ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Під час розгляду клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею з`ясовано питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу.
Із ухвали вбачається, що слідчий суддя врахував, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.1, 2 ст.189 КК України, за одне з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років та дійшов до висновку, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби буде достатнім для неухильного виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, оскільки встановив, що виключних обставин для тримання ОСОБА_6 під вартою немає, позаяк належних даних, які б свідчили про недостатність застосування відносно підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не зазначено та прокурором в судовому засіданні не доведено. Натомість заявлені у клопотанні ризики в сукупності з тяжкістю злочину, даними про особу підозрюваного та встановленими слідчим суддею на даному етапі обставинами кримінального провадження не можуть слугувати виключною підставою для тримання підозрюваного під вартою.
-6-

У зв`язку з наведеним слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби та врахував вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
На думку колегії суддів, вказаний запобіжний захід зможе запобігти ризикам, зазначеним слідчим у клопотанні.
Крім того, для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя поклав на нього обов`язки, зокрема: прибувати до старшої слідчої СВ Іршавського ВП Хустського відділу ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_7 в провадженні якої перебуває провадження, прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатись за межі Мукачівського району Закарпатської області, без дозволу слідчого, прокурора та суду, залежно від стадії кримінального провадження, що нівелюватиме ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, суду.
Наведені в апеляційній скарзі доводи підозрюваного ОСОБА_6 з приводу міцності його соціальних зв`язків, відсутності судимості, професійну діяльність, які на думку підозрюваного давали підстави слідчому судді обрати щодо нього менш суворий запобіжний захід особисте зобов`язання, були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і такі обставини, як вбачається зі змісту ухвали, цілком обґрунтовано враховані слідчим суддею.
Апеляційний суд вважає, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу особистого зобов`язання, про що просить підозрюваний ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, не забезпечить на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, виходячи із даних про обставини можливо вчинених ним злочинів.
Ті обставини, що підозрюваний ОСОБА_6 має родину, утриманців, постійне місце проживання, працює, раніше не судимий, з огляду на характер, вид та обставини злочинів, в яких він підозрюється, не зменшують встановлених слідчим суддею ризиків та не є визначальними аргументами, які давали б можливість обрати йому запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.
Крім того, апеляційний суд вважає, що саме такий режим запобіжного заходу, який встановлений оспорюванню ухвалою слідчого судді, не перешкоджатиме забезпеченню реалізації підозрюваним ОСОБА_6 його права на працю, яке є одним з пріоритетних соціальних прав, закріплених в Конституції України.
З огляду на вищевказане, апеляційна скарга підозрюваного ОСОБА_6 до задоволення не підлягає.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 з урахуванням внесених до неї доповнень залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Іршавського районного суду Закарпатської області від 14. 03. 2020 про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без застосування засобів електронного контролю, до 14. 05. 2020 - без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді