Справа № 307/3272/16-к
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката_Коструба ОСОБА_7 , представника потерпілої __- адвоката ОСОБА_8 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження № 11-кп/4806/501/20, за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 13. 11. 2019.

Цим вироком із врахуванням ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 21. 11. 2019 про виправлення описки:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, із базовою загальною середньою освітою, розлучений, сезонний робітник, має 5 неповнолітніх дітей, судимий: вироком Тячівського районного суду від 24. 12. 1996 за ч. 3 ст. 81 КК України на 03 (три) роки позбавлення волі з іспитовим строком на 02 (два) роки; вироком Тячівського районного суду від 26. 01. 1998 за ч. 2 ст. 140 КК України на 04 (чотири) роки позбавлення волі; вироком Тячівського районного суду від 27. 03. 2008 за ч. 1 ст. 122 КК України на 02 (два) роки позбавлення волі з іспитовим строком на один рік; вироком Тячівського районного суду від 01. 10. 2008 за ч. 1 ст. 122 КК України зміненим ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 24. 12. 2008 на 02 (два) роки 01(один) місяць позбавлення волі, на підставі Указу Президента України «Про помилування засуджених» від 06. 03. 2009 за № 133/2009, звільнений від подальшого відбування покарання; вироком Тячівського районного суду від 29. 03. 2011 за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 125 КК України із застосуванням ст. 70 КК України на 03 (три) місяці арешту; вироком Тячівського районного суду від 21. 02. 2013 за ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 296 КК України з застосуванням ст.70 КК України на 01 (один) рік обмеження волі, ухвалою Долинського суду Івано-Франківської області не відбута частина покарання замінена на 240 годин громадських робіт; вироком Тячівського районного суду від 13. 05. 2014 за ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ст.71 КК України на 01 (один) місяць 10 (десять) днів арешту; вироком Тячівського районного суду від 12. 02. 2015 за ч. 1 ст. 162 КК України на 02 (два) роки обмеження волі; вироком Тячівського районного суду від 19. 01. 2016 за ч.1 ст.162 КК України на 01 (один) рік обмеження волі, засуджений:

- за ч.1 ст.162 КК України до покарання у виді 02 (два) роки обмеження волі;

- за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 04(чотири) роки позбавлення волі.

-2-

На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно до відбування ОСОБА_6 призначено 04 (чотири) роки позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 01. 07. 2019.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою продовжено до вступу вироку в закону силу, але не довше ніж до 11. 01. 2020.
Речовий доказ: диск із записом з камери відеоспостереження, ухвалено зберігати при кримінальному провадженні.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 715 (сімсот п`ятнадцять) грн. процесуальних витрат.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.

04. 11. 2016, близько 21 год. ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно, без дозволу та згоди власника ОСОБА_11 , шляхом відімкнення замка на вхідних дверях невстановленим способом, увійшов у літню кухню дворогосподарства АДРЕСА_2 , де переночував.
Крім того, ОСОБА_6 20. 05. 2018, близько 10 год., умисно, таємно, з корисливих мотивів, проник на територію дворогосподарства АДРЕСА_3 , де з підсобного приміщення викрав дві акумуляторні батареї марки «ВІ-РОWER» та «FORSE», які належали ОСОБА_12 ,чим завдав йому матеріальну шкоду на суму 1896. 25 грн..
Також, ОСОБА_6 28. 12. 2018 близько 11 год, шляхом відімкнення замка на вхідних дверях невстановленим способом, без дозволу та згоди власника ОСОБА_11 , увійшов у літню кухню дворогосподарства АДРЕСА_2 , де перебував до прибуття поліції, яку викликала потерпіла.
04. 04. 2019 близько 23 год. ОСОБА_6 , шляхом відімкнення замка на вхідних дверях невстановленим способом, без дозволу та згоди власника ОСОБА_11 , увійшов у літню кухню дворогосподарства АДРЕСА_2 , де переночував та був виявлений потерпілою наступного дня приблизно в 07 год. 30 хв..
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок суду від 13. 11. 2019 скасувати та повернути кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції. Просить врахувати, що завдана ним крадіжкою шкода потерпілому ОСОБА_12 відшкодована повністю, а також те, що проникав у житло своєї колишньої дружини - потерпілої ОСОБА_11 виключно з її дозволу та навіть за пропозицією останньої заходити в її житло в любий час, в том числі у її відсутності. Зазначає про те, що колишня дружина його обмовила і зробила це по намовлянню свого дядька ОСОБА_13 , який зацікавлений в заволодінні коштами ОСОБА_11 , які вона отримує від держави на утримання дітей. Обвинувачений також вказує на те, що судом першої інстанції не були допитані свідки ОСОБА_14 , який міг підтвердити як наявність у нього ключів від будинку ОСОБА_11 , так і наданий йому останньою дозвіл перебувати в будинку потерпілої, а також ОСОБА_15 , яка, назвавшись кумою потерпілої, була ним запрошена до будинку, належного ОСОБА_11 ..

В поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційній скарзі, захисник адвокат ОСОБА_9 просить вирок суду від 13.11.2019 щодо ОСОБА_6 скасувати та направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що призначене судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок надмірної суворості і таке покарання належно не мотивовано у вироку, що

-3-

на його думку, свідчить про однобічність та неповноту судового слідства в частині з`ясування даних про особу обвинуваченого, що не відповідає ст. ст. 50, 65 КК України та ст. 370 КПК України. Крім того захисник вважає, що викладені судом першої інстанції висновки про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, є недостатньо обґрунтованими.

В запереченні на апеляційну скаргу захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 просить в її задоволенні відмовити, а вирок суду від 13. 11. 2019 щодо ОСОБА_6 залишити без змін. Вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника щодо призначення судом ОСОБА_6 покарання без дотримання вимог ст. ст. 50, 65 КК України, а також неналежного обґрунтування судом висновків щодо винуватості ОСОБА_6 , оскільки апеляційна скарга захисника не містить жодних доводів чи обставин, якими, за твердженням захисника суд не надав належної оцінки. У зв`язку з наведеним, вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про допущені судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 порушення закону, а ухвалений щодо обвинуваченого вирок законним, обґрунтованим і належно вмотивованим.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_9 , які підтримали подані апеляційні скарги, промову прокурора та представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 , які висловили заперечення щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

-4-

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно відповідати характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винуватого.

Ці вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_6 належним чином дотримані.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинах відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

Як вбачається з вироку суду першої інстанції, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК України визнав повністю в частині таємного викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, а у незаконному проникненні до житла особи не визнав. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 показав, що раніше він працював по найму у ОСОБА_12 і знав де той зберігає акумуляторні батареї. У травні 2018 року, скориставшись тим що його ніхто не бачить, проник на територію дворогосподарства ОСОБА_17 та викрав дві акумуляторні батареї. На даний час повністю відшкодував потерпілому завдану шкоду. Також обвинувачений ОСОБА_6 показав, що у будинок потерпілої ОСОБА_11 завжди заходив тільки за її згодою, оскільки являється її колишній чоловіком і має з нею спільних дітей. У їхнє життя постійно вмішується дядько потерпілої ОСОБА_13 , який примушує її писати на нього заяви у поліцію. 04. 11. 2016 ввечері, він з братом ОСОБА_18 , прийшов до літньої кухні ОСОБА_11 , та відкрив вхідні двері ключами, які йому дала потерпіла задовго до цієї події. Ключі залишив у замку дверей. У середині будинку вони розпивали алкогольні напої, а потім лягли спати. Коли ОСОБА_11 разом з дітьми прийшла додому, то почала на нього кричати та викликала працівників поліції, які забрали ключі від будинку. Скло на дверях розбила ОСОБА_11 , коли перебувала у стані алкогольного сп`яніння. До 04. 11. 2016 він неодноразово приходив у цей будинок. Також зазначив, що зимою 2018 року, точної дати не пам`ятає, він проходив повз будинок потерпілої та побачив, що біля нього стоїть незнайома йому дівчина, яка на його запитання відповіла, що є кумою ОСОБА_11 та чекає на неї. Зважаючи на те, що на дворі було холодно, а дівчина була взута у кросівки, він запропонував їй пройти в будинок. Двері у літню кухню не були зачинені на замок і вони зайшли у приміщення. Десь через три години прийшла потерпіла із ОСОБА_19 , який мав намір полагодити замок на вхідних дверях. Потім прийшли працівники поліції, які відвезли його у Тячів. У квітні 2019 року він дійсно ночував у будинку потерпілої із її згоди, так як вони часто зустрічалися і вона говорила йому, що він може приходити в будинок коли захоче.
Із матеріалів кримінальної справи убачається, що судом першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду справи, перевірено такі показанні обвинуваченого ОСОБА_6 , досліджено усі наявні докази у кримінальному провадженні та дано їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_6 саме у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням у інше приміщення та незаконному проникненні до житла особи, підтверджено наведеними у вироку показаннями потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 ,які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтверджують його вину.

-5-

Зокрема, потерпіла ОСОБА_11 показала суду, що будинок АДРЕСА_2 , належить їй на праві приватної власності, але вона переважно проживає у свого дядька ОСОБА_13 Ствердила, що 04. 11. 2016 вона зачинила всі вікна та двері, які на той момент не були пошкоджені, та пішла ночувати до свого дядька. Повернувшись до свого дворогосподарства побачила, що на дверях літньої кухні пошкоджений замок. Викликавши поліцію, вона разом із працівниками поліції зайшла до будинку і побачила, що ОСОБА_6 та його брат сплять. Працівники поліції затримали обвинуваченого та відвезли у райвідділ поліції. Ствердила, що ключі від будинку вона обвинуваченому не давала, приходити до неї додому та спілкуватися з дітьми не дозволяла, при цьому ОСОБА_6 неодноразово ламав замки на її будинку за допомогою кілка. Також потерпіла ОСОБА_11 зазначила, що у грудні 2018 року, близько 11 год. вона прийшла до свого будинку разом із ОСОБА_24 , якого попросила змінити серцевину замка на дверях літньої кухні і побачила, що у літній кухні знаходиться ОСОБА_6 із незнайомою жінкою. Коли ОСОБА_19 хотів змінити серцевину замка, ОСОБА_6 виштовхав його із будівлі, а потім на подвір`ї намагався побити. У квітні 2019 року, прийшовши додому знову виявила ОСОБА_6 , який спав у літній кухні та викликала поліцію. Дозволу на вхід у своє дворогосподарство обвинуваченому не давала, двері незачиненими на ключ ніколи не залишала. У грудні 2018 року та у квітні 2019 року пошкоджень на дверях не було. Як обвинувачений відчиняв замки їй не відомо.
Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні ствердив, що взимку 2018 року ОСОБА_11 попросила його замінити серцевину на замку вхідних дверей її будинку. Разом з нею він прийшов на подвір`я і підійшовши до літньої кухні виявив, що двері відчинені, а в приміщенні знаходиться ОСОБА_6 та невідома жінка, яку він не бачив, а тільки чув що потерпіла сварилася з нею. Двері та замок пошкоджені не були. Потерпіла пішла у магазин щоб розміняти гроші, а до нього підійшов обвинувачений і з`ясувавши що він має намір змінити серцевину замка, попросив дати один ключ йому. Коли він сказав, що ключ йому може дати лише власниця, ОСОБА_6 ззаді штовхнув його у шию і він вийшов із будинку.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_21 показав, що 04. 04. 2019 о 07 год. 10 хв. йому поступило повідомлення про те, що ОСОБА_6 незаконно проник у будинок. Приїхавши на місце, його зустріла ОСОБА_11 , яка повідомила, що у літній кухні спить ОСОБА_6 . На його запитання, обвинувачений сказав, що увійшов у будинок тому що було холодно. Пошкоджень на дверях він не бачив.
Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в судовому засіданні ствердили, що у листопаді 2016 року вони прибули у АДРЕСА_2 , по виклику ОСОБА_11 , яка повідомила їх, що у її будинок проник колишній чоловік ОСОБА_6 . Вони відібрали від неї заяву про незаконне проникнення в будинок та викликали слідчо-оперативну групу. Зайшовши у будинок побачили ОСОБА_6 з його братом, які вживали спиртні напої. Про те, що потерпіла дозволила йому заходити у будинок, та про те що у нього є ключ від цього будинку ОСОБА_6 не говорив.
Вина ОСОБА_6 в сукупності з показаннями потерпілої та свідків підтверджується також іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема, протоколом огляду місця події від 05. 11. 2016 з фототаблицями до нього, з яких вбачається, що територія дворогосподарства АДРЕСА_2 , огороджена металевим парканом. Вхід до дворогосподарства здійснюється через вхідну хвіртку. На території вказаного дворогосподарства знаходиться двохповерхова будівля, вхід у яку здійснюється через двостворчаті дерев`яні двері, при огляді яких виявлено пошкодження скла. З лівого боку від вказаного будинку виявлено одноповерхову будівлю, вхід у яку здійснюється через одностворчасті двері, які на момент огляду відчинені. При проведенні огляду дверей виявлено пошкодження скла.

-6-

Згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17. 01. 2013, ОСОБА_6 виселено із будинку АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

З акту державного виконавця від 05. 03. 2013. вбачається, що ОСОБА_6 було виселено із житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно рапорту інспектора-чергового Тячівського ВП ГУ НП від 28. 12. 2018 вбачається, що у 13 год. 27 хв. надійшло повідомлення від ОСОБА_11 про те, що відома їй особа намагається проникнути в її будинок.

Протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення стверджується, що 28. 12. 2018 ОСОБА_11 повідомила про проникнення ОСОБА_6 у її будинок АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником житлового будинку, літньої кухні та іншого майна за адресою АДРЕСА_2 являється ОСОБА_11 ..

Із протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 25. 05. 2018 вбачається, що ОСОБА_12 просив притягнути до кримінальної відповідальності особу, яка з 19 по 21.05. 2018 із підсобного приміщення дворогосподарства АДРЕСА_3 , викрала 2 акумуляторні батареї.

За висновок експерта, вартість акумуляторної батареї марки «ВІ-РОWER» становить 666,4 грн., вартість акумуляторної батареї марки «FORSE» становить 1229,85 грн. Згідно рапорту інспектора-чергового Тячівського ВП ГУ НП від 05. 04. 2019 о 07 год. 10 хв. надійшло повідомлення від Домбая про те, що відома йому особа, колишній зять, проник в будинок його доньки, по АДРЕСА_2 .

Із протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення убачається, що 05. 04. 2019 ОСОБА_11 повідомила про проникнення ОСОБА_6 у її будинок АДРЕСА_2 .

В апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_9 не наведено і апеляційним судом не встановлено даних, які б давали підстави вважати показання потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 неправдивими, оскільки такі об`єктивно підтверджуються проведеними оглядами, процесуальними та іншими документами, висновком експертизи.

Судом першої інстанції вірно взято до уваги вироки суду від 12. 02. 2015 та від 19. 01. 2016, якими ОСОБА_6 був двічі засуджений за ч.1 ст.162 КК України за вчинення трьох епізодів незаконного проникнення у житло ОСОБА_11 , зі змісту яких убачається аналогічна позиція обвинуваченого до невизнання вини.

У зв`язку з наведеним, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 не міг не розуміти, що проникаючи у житло потерпілої порушує її конституційне право на недоторканість житла, у зв`язку з чим обґрунтовано не взяв до уваги твердження обвинуваченого про те, що він проникав у житло зі згоди потерпілої.

Таким чином, із матеріалів кримінального провадження та вироку вбачається, що судом першої інстанції були досліджені всі надані сторонами докази в повному обсязі і дана їм належна оцінка у вироку, судом досліджено всі обставини, які могли мати значення для кримінального провадження, докази, на яких побудовані висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинах є належними, допустимими, достатніми та достовірними, не містять протиріч. Оцінивши їх у відповідності до вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_6 міститься склад злочинів, передбачених ч.1 ст.162, ч. 3 ст. 185 КК України, як незаконне проникнення до житла особи і таємне

-7-

викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у інше приміщення, а тому доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_16 щодо недостатньої обґрунтованості, викладених судом першої інстанції висновків про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, колегія суддів відкидає.

Посилання ОСОБА_6 у апеляційній скарзі на його обмову колишньою дружиною ОСОБА_11 не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження і доказах, які досліджено судом, а тому колегією суддів відхиляються як необґрунтовані.

На переконання колегії суддів, наведені вище докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про його невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України.

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в їх об`єктивності та фальсифікації ні обвинувачем, ні його захисником не надано.

Більше того, дані твердження обвинуваченого ОСОБА_6 були предметом дослідження місцевим судом та ним детально проаналізовані.

Необґрунтованими є і доводи обвинуваченого про неповноту судового розгляду у зв`язку з тим, що не були допитані свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_11 , оскільки з матеріалів провадження вбачається, що в ході судового розгляду були встановлені і досліджені всі обстави, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, перевірялася позиція захисту обвинуваченого про його невинуватість шляхом допиту потерпілого, свідків-очевидців злочину, показання яких мають значення для висновків суду, дослідження даних протоколів слідчих дій, висновків експертиз, яким дано належну оцінку у вироку.

Крім того, після з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин вчинення злочину, а також про доповнення судового розгляду, в тому числі про допит зазначених в апеляційній скарзі свідків, сторона захисту не заявляла.

Також є необґрунтованими та не можуть бути задоволені і доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого щодо невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону України від 23.02. 2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06. 2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03. 2005) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог закону.

-8-

Відповідно до положень ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Із вироку вбачається, що покарання ОСОБА_6 за вчинені злочини призначено у відповідності до загальних засад призначення покарання, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, в тому числі і з урахуванням характеру та ступеню суспільної небезпечності вчинених ним злочинів, всіх обставин справи і даних про його особу. Зокрема, як вбачається з вироку, суд першої інстанції при вирішенні питання про міру покарання обґрунтовано визнав обставинами, що пом`якшують покарання: щире каяття по епізоду вчинення крадіжки та активне сприяння розкриттю цього злочину, а обставинами, що обтяжують покарання - рецидив злочинів, а також вчинення одного епізоду проникнення у житло у стані алкогольного сп`яніння.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання судом першої інстанції також враховано, що обвинувачений після надходження до суду обвинувального акту про вчинення ним кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 162 КК України вчинив крадіжку, а також два епізода незаконного проникнення у житло потерпілої ОСОБА_25 .

Судом першої інстанції також враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів, за вчинення яких відбував покарання у виді позбавлення волі, має 09 (дев`ять) непогашених в установленому законом порядку судимостей, і знову повторно вчинив умисні, в тому числі і тяжкий злочин проти власності, що свідчить про його відверте небажання ставати на шлях виправлення.

Вказане у своїй сукупності давало підстави суду першої інстанції прийти до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 неможливе без ізоляції його від суспільства, а покарання необхідно призначити у виді позбавлення волі.

Із таким висновком погоджується і колегія суддів, оскільки судом першої інстанції при винесенні вироку щодо ОСОБА_6 дотримано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке на думку колегії суддів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також співмірним вчиненому протиправному діянню, і не може вважатися явно несправедливим внаслідок суворості.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам, передбаченим ст.ст. 50 65, 66, 67 КК України і не може бути визнане явно несправедливим внаслідок надмірної суворості.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09. 2009 (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

-9-

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції при ухваленні даного вироку дотримався вимог як закону про кримінальну відповідальність, так і кримінального процесуального закону, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, яке за своїм видом та розміром відповідає особі винного та обставинам кримінального правопорушення, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 без задоволення.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст.26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного перегляду стороною захисту не заявлялось клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б істотно могли вплинути на висновки суду: а також положення ст..404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 13. 11. 2019 щодо ОСОБА_6 без змін.

На ухвалу апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді