Справа № 390/1656/18
Провадження №1-кп/390/63/20
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" травня 2020 р. Кіровоградський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Кропивницький кримінальне провадження №0000797 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Воргашор, міста Воркути, Республіки Комі, росіянина, громадянина України, освіта професійно-технічна, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 15.11.2006 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ст.ст.185 ч.2, 75 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

- 26.06.2007 року Кіровським районним судом м. Кіровограда за ст.ст.307 ч.2, 71 КК України на 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 29.12.2016 року Ленінським районним судом м. Кіровограда за ст.ст.309 ч.2, 311 ч.1, 317 ч.1, 75 КК України на 3 роки позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.309 ч.2 КК України,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ст.309 ч.2 КК України.

Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою термін дії якого закінчується, а тому судом відповідно ст.331 КПК України поставлено на обговорення питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою.

Прокурор висловився про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, раніше неодноразово судимий за аналогічні злочини, вчинив інкримінований злочин у період іспитового строку, намагався ухилятись від суду та був оголошений у розшук, що свідчить про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Обвинувачений і захисник заперечили проти продовження строку тримання під вартою та просили змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки вказані прокурором ризики на даний час відсутні.

Заслухавши думку учасників процесу щодо запобіжного заходу, дослідивши матеріали провадження, суд вважає необхідним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, виходячи з таких підстав.

Відповідно ст.331 ч.3 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ст.183 ч.2 п.5 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні у період іспитового строку злочину середньої тяжкості за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, раніше судимий, оголошувався судом у розшук, не має стійких соціальних зв`язків, матеріали про не можливість перебування під вартою за станом здоров`я відсутні. Розгляд кримінального провадження по суті не завершено. За таких обставин, суд вважає, що застосування інших більш м`яких ніж тримання під вартою запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту про який вказує сторона захисту, на даній стадії процесу не забезпечить попередження ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити нові злочини, зникнути від суду з метою уникнення покарання, отже строк тримання обвинуваченого під вартою підлягає продовженню.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Стаття 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Враховуючи вищевикладене та обставини провадження, суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого. У той же час, суд оцінює суворість можливого покарання та визнає за реальну небезпеку можливість ухилення від правосуддя у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в подальшому триманні обвинуваченого під вартою.

Доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необгрунтованими, оскільки вони спростовуються наведеним вище.

Згідно ст.183 ч.3 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ст.183 ч.4 КПК України.

Відповідно ст.182 ч.5 п.1 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні злочину невеликої або середньої тяжкості, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави суд, беручи до уваги суспільну небезпеку злочину в скоєнні якого обвинувачуються ОСОБА_5 , особу останнього, який раніше судимий, враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, приходить до висновку щодо визначення розміру застави у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 42 040 грн.

Керуючись ст.ст.177-178, 182, 183, 193-194, 196, 331 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 14.00 год. 24.07.2020 року.

Визначити розмір застави в сумі 42 040 грн. і покласти на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

Копію ухвали вручити учасникам провадження для відома та направити до ДУ "Кропивницький слідчий ізолятор" для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя Кіровоградського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1