Код суду 233 Справа № 233/2418/20
Вирок
Іменем України
01 червня 2020 року м. Костянтинівка
ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполь Донецької області, громадянки України, має вищу освіту, заміжня, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працює у Степанівській філії Іллінівського опорного закладу на посаді бібліотекаря, раніше не судима, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, суд -
10 квітня 2014 року, так званою Радою самопроголошеної «Донецької народної республіки, утвореної 07.04.2014 року в м. Донецьк, одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, тобто стійкого об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, яка відповідно до п. 16 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією, з метою утворення у межах території Донецької області держави - «Донецька народна республіка», у порушення ст. ст. 1, 2, 5, 8, ч. 2 ст. 19, ст. 73, п. 3 ч. 1 ст. 85, п.п. 13, 18, 20 ч. 1 ст. 92, ст. ст. 132, 133 Конституції України був оголошений референдум, який був проведений представниками зазначеної терористичної організації на території Донецької області 11.05.2014 року та на вирішення якого було поставлено питання «Чи підтримуєте Ви Акт про державну самостійність Донецької Народної Республіки?»; тобто питання щодо зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а саме: виведення з-під юрисдикції України окремих адміністративно-територіальних одиниць Донецької області.
Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Організація і порядок проведення референдумів та територіальний устрій України, згідно з положеннями ст. 92 Конституції України, визначаються виключно законами України.
Відповідно до ст.ст. 132, 133 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Донецька область, а також райони, міста, райони в містах, селища і села.
Порядок проведення всеукраїнського референдуму регламентований Законом України «Про всеукраїнський референдум», положеннями ч. 4 ст. 14 якого визначено, що виключно Верховна Рада України призначає ратифікаційний референдум щодо зміни меж території України.
7-8 травня 2014 року, точна дата не встановлена, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, а саме, виведення з-під юрисдикції України окремих адміністративно-територіальних одиниць з Донецької області, діючи з власних мотивів, ОСОБА_4 , в ході розмови з ОСОБА_5 (яку за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2019 року визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України), дала добровільну згоду останній на участь у роботі дільничної виборчої комісії, в якості її секретаря.
11.05.2014 року, в період часу з 07 години 30 хвилин до 08 години 00 хвилин, ОСОБА_5 (яку за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2019 року визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України), як голова ДВК розпочала підготовче засідання, на якому провела інструктаж та розподілила обов`язки між членами ДВК, особисто роздала списки виборців членам підконтрольної комісії.
11.05.2014 року, в період часу з 07 години 40 хвилин до 19 години 00 хвилин, ОСОБА_4 , будучи секретарем так званої дільничної виборчої комісії, розташованої у головному холі загальноосвітньої школи №5 м. Костянтинівки Донецької області за адресою м. Костянтинівка, вул. Пушкінська, 306, діючи умисно, за попередньою змовою із головою так званої дільничної виборчої комісії ОСОБА_5 (яку за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2019 року визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України) та іншими особами, відносно яких проводиться досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях, виконуючи функції секретаря дільничної виборчої комісії, прийняла участь у проведенні голосування, а саме: надавала роз`яснення виборцям, підносила бюлетені, у разі відлучення членів ДВК виконувала їх обов`язки, здійснювала підрахунок голосів, оформляла протоколи за результатами голосування.
Після закінчення незаконного референдуму щодо створення на території Донецької області гак званої самостійної суверенної держави - «ДНР», ОСОБА_4 разом із головою ОСОБА_5 (яку за вироком Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2019 року визнано винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України) та іншими членами так званої «дільничної виборчої комісії», відносно яких проводиться досудове розслідування в інших кримінальних провадженнях, здійснила підрахунок бюлетенів за результатами проведення вказаного «референдуму», які в подальшому були використані у проголошенні та створенні на території України терористичної організації «ДНР».
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України, визнала повністю, та пояснила, що вона раніше неодноразово брала участь в організації та проведенні виборів Президента України та депутатів різних рівнів. В один з днів на початку травня 2014 року до неї звернулась ОСОБА_5 , з якою вона раніше працювала в дільничних виборчих комісіях, та запропонувала попрацювати секретарем комісії при проведенні референдуму. Вона, погодилась, бо довірилась ОСОБА_5 . Коли вона прийшла зранку 11 травня 2014 року год. до школи №5, то там вже були встановлені кабінки для голосування і столи для членів комісії. Комісія складалась приблизно з п`яти осіб, точно вона вже не пам`ятає. ОСОБА_5 привезла бюлетені, з 08-00 год. почалось голосування і тривало приблизно до 18-ї години вечора. Після цього бюлетені порахували, вона заповнила протокол, який разом з бюлетенями ОСОБА_5 відвезла до виконкому. За цю роботу їй обіцяли гроші, але нічого так і не заплатили. В теперішній час вона усвідомив помилковість своїх дій, щиро розкаялася.
Оскільки обвинувачена ОСОБА_4 у повному обсязі визнала свою вину у скоєнні інкримінованого їй злочину та, приймаючи до уваги, що прокурор також не оспорював встановлені фактичні обставини, при яких скоєно злочин, і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочину, які ніким не оспорюються.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у скоєнні інкримінованого їй злочину при встановлених судом обставинах доведена повністю, а її дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. ст. 110 КК України як умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинені за попередньою змовою групою осіб.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, викладеними у Постанові ПВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так й іншими особами.
Тож, з урахуванням особи винної, а саме того, що остання на обліках в диспансерах за місцем проживання не перебуває, офіційно працевлаштована, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, повністю визнала свою вину, щиро розкаялася, за місцем мешкання характеризується позитивно, соціально адаптована, суд вважає, що необхідним та достатнім для її виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде призначення покарання останній у виді позбавленні волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 2 ст. 110 КК України.
При цьому суд вважає за можливе на застосовувати до ОСОБА_4 додаткове покарання у виді конфіскації майна, оскільки в ході судового розгляду не встановлено, що в результаті скоєння кримінального правопорушення нею отримано матеріальну вигоду.
З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, відомостей про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , її критичного ставлення до скоєного, що свідчить про намір стати на шлях виправлення та перевиховання, та дають підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, і виправлення обвинуваченої можливе без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість застосування відносно ОСОБА_4 положень ст. 75 КК України, звільнивши останню від відбування покарання з іспитовим строком з покладенням на неї обов`язків, передбачених у ст. 76 КК України.
Судові витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Відомості про речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_4 визнати винуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 110 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем проживання засудженого.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Суддя ОСОБА_1