Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/595/2020 Справа № 641/2098/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року Комінтернівський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

представника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

представника володільця майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 про накладення арешту на квартиру за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000387 від 27.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшло вказане клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , потерпілої у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000387 від 27.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій стосовно нерухомого майна.

В обгрунтування клопотання, адвокат ОСОБА_5 посилається на те, що 17.04.2015 ОСОБА_4 (покупець) уклала з ОСОБА_8 (продавець) договір купівлі-продажу від 17.04.2015 за реєстровим номером 1318, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ..

За умовами пункту 1 Договору, продавець, ОСОБА_10 передала у власність покупця, а покупець, ОСОБА_4 , прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 та сплатила за неї грошову суму. Відповідно на підставі зазначеного договору приватним нотаріусом, як державним реєстратором, було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та внесено запис Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №36409396 від 17.04.2015.

Згідно п. 3 Договору покупець сплатив продавцю 488750 (чотириста вісімдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок, а також сторони засвідчили, що розрахунок здійснений у повному обсязі та відсутні з цього приводу будь-які претензії. У пункті 4 визначено, що вартість квартири згідно Звіту про оцінку майна від 10.04.2015 становить 488748 (чотириста вісімдесят вісім тисяч сімсот сорок вісім) гривень 00 копійок.

Також згідно умов Договору, а саме п. 6. Продавець свідчить, що квартира на момент укладання цього договору нікому іншому не продана, не подарована, не передана в Іпотеку, нікому не передана в користування, не є предметом спору в суді, предметом стягнення у виконавчому провадженні, не знаходиться під забороною, не перебуває в податковій заставі, а також прав щодо неї у третіх осіб, як в межах, так і за межами України, немає, та немає права користування квартирою у неповнолітніх та малолітніх дітей.

З моменту купівлі зазначеної квартири, ОСОБА_4 почала робити ремонт у ній та після його закінчення проживати у ній. Приблизно наприкінці літа 2016 року, ОСОБА_4 отримала з Комінтернівського районного суду м. Харкова, повідомлення про те, що вона є відповідачем у справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності.

ОСОБА_4 , нерозуміючі, про що йде мова та чому вона є відповідачем, почала з`ясовувати підстави цього та, відповідно, з`ясувала наступні обставини.

Так, стало відомо, що з самого початку квартира АДРЕСА_1 нібито належала на праві власності ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 після його смерті відкрилася спадщина та у встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_12 звернувся до Восьмої харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час оформлення спадщини після смерті ОСОБА_11 , ОСОБА_12 дізнався, що квартира АДРЕСА_1 не належить ОСОБА_11 , оскільки була відчужена на підставі договору купівлі-продажу укладеного між продавцем ОСОБА_13 , який діяв на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 від 17.11.2010 за реєстровим номером 1544, та покупцем ОСОБА_15 .. Договір купівлі-продажу спірної квартири був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 22.02.2011 року. Тобто, квартира була відчужена на підставі договору купівлі-продажу вже після смерті ОСОБА_11 (через 20 днів).

У подальшому квартира була відчужена на підставі договору купівлі-продажу від 30.03.2011 за реєстровим номером 355, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , за умовами якого ОСОБА_15 , з однієї сторони як продавець, та ОСОБА_10 , з другої сторони як покупець, домовилися про те, що продавець продав, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Потім, квартиру було придбано ОСОБА_4 на підставі вищезгаданого договору купівлі-продажу від 17.04.2015, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 та сплатила 488750 (чотириста вісімдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Тобто, ОСОБА_8 навмисно, ввівши ОСОБА_4 в оману, знаючи про існування спору щодо квартири, діючи з заздалегідь обумовленим планом з іншими учасниками, все ж таки продала ОСОБА_4 квартиру з метою отримання коштів.

Так, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 по справі №641/6456/13-ц за позовом ОСОБА_16 до ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_4 , ОСОБА_18 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права власності в порядку спадкування, про витребування майна з чужого незаконного володіння, позовні вимоги ОСОБА_16 задоволено. Визнано недійсним договір від 22.02.2011 купівлі-продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_13 який діяв на підставі довіреності від ОСОБА_11 , посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 від 17.11.2010 за реєстровим номером 1544, та покупцем ОСОБА_15 .. Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_16 .. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_16 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Постановою Харківського апеляційного суду від 11.06.2019 по справі №641/6456/13-ц рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.02.2019 року в частині задоволення позовних вимог про витребування квартири з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_16 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_16 про витребування квартири з чужого незаконного володіння залишено без задоволення. В іншій частині рішення залишено без змін.

Таким чином, ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_14 , працівники КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», які зареєстрували первісний договір купівлі-продажу, діючи за заздалегідь продуманим планом, з метою отримання коштів та повернення квартири, спричинили ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 488750 (чотириста вісімдесят вісім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Представником ОСОБА_4 до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області подано цивільний позов по вказаному кримінальному провадженню про відшкодування матеріальних збитків в сумі 488 750 (чотириста вісімдесят вісім сімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. Тобто, на даний час ОСОБА_4 є потерпілою та цивільним позивачем по кримінальному провадженню №0000387

Так, квартира АДРЕСА_1 є спірним майном, яке ОСОБА_4 придбала шляхом вчинення шахрайських дій вищевказаними особами, які, в свою чергу, також набували право власності на спірну квартиру шляхом обману та підроблення документів. Вважають, що накладення арешту на вказану квартиру є необхідним з метою відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_4 внаслідок кримінального правопорушення у випадку задоволення поданого ОСОБА_4 цивільного позову, а також забезпечення збереження речових доказів. Тобто, накладення арешту на квартиру унеможливить відчуження спірної квартири будь-яким іншим особам.

В судовому засіданні представник потерпілої адвокат ОСОБА_5 клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечував та вказав, що власником квартири на яку завник просить накласти арешт є ОСОБА_6 , яка придбала її 03.01.2020 та до якої позовних вимог у кримінальному провадженні не пред`явлено. Крім того, дану квартиру ОСОБА_6 , придбала у законного власника ОСОБА_16 на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2019 року по справі № 641/6456/13-п. У зв`язку з чим, адвокат ОСОБА_7 вважає за необхідне у клопотанні відмовити, оскільки накладення арешту призведе до неправомірного обмеження права власності ОСОБА_6 ..

Слідчий ОСОБА_3 при розгляді клопотання послалась на розсуд суду.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, заслухавши пояснення учасиків провадження, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 6 статті 170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Згідно частини 10 статті 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що представником потерпілого не надано ждодних доказів того, що власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6 заподіяла матеріальну шкоду або скоїла інший злочин, яким могла б бути заподіяна шкода. Правових підстав для накладення арешту на вказану квартиру адвокатом ОСОБА_5 також не наведено, оскільки власник квартири ОСОБА_6 не є учасником кримінального провадження та їй не пред`явлено підозру у кримінальному провадженні. Відомостей про те, що ОСОБА_6 є недобросовісним власником квартири АДРЕСА_1 представником потерпілого адвокатом ОСОБА_5 також не надано. Цивільний позов до ОСОБА_6 не заявлено.

Крім того, як слушно зауважено адвокатом ОСОБА_7 та підтсерджено слідчим ОСОБА_3 в судовому засіданні, а також видно із витягу з ЄРДР № 0000387, відомості внесені до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, а не за ч. 4 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України, як зазначено у клопотанні.

Таким чином, у даному кримінальному провадженні представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 не навів правових підстав та не довів необхідності у накладенні арешту на вказану у клопотанні квартиру, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання.

За вказаних обставин, слідчий суддя приходить до висновку про те, що подане адвокатом ОСОБА_5 клопотання про арешт майна є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись вимогами ст. ст. 170-175, 309 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 про накладення арешту на належну ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000387 від 27.02.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1