Справа №212/3596/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 березня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м.Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 , розглянувши в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області в залі судових засідань у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001216 від 19.06.2018 року по обвинуваченню:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Херсонської області, громадянина України, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 Кримінального кодексу України, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №0001216 від 19.06.2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Приблизно о 18 годинні 00 хвилин 19.06.2018 року, у світлий час доби, по сухому асфальтному покриттю проїзної дороги вул. М. Світальського з боку Об`їзної дороги в напрямку вул. Є. Фукса в Покровському районі м. Кривого Рогу рухався автомобіль ГАЗ 3302 реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 .

В цей же час, попереду автомобіля ГАЗ 3302 реєстраційний номер НОМЕР_1 , на проїзну частину дороги вулиці М. Світальського, в районі електричної опори №203, не встановленому для переходу місці вийшли пішоходи зокрема серед інших ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які почали перетинати проїзну частину вказаної дороги, з права на ліво за напрямком руху автомобіля ГАЗ 3302 реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В ході подальшого руху ОСОБА_7 проявив неуважність до змін дорожньої обстановки, та не застосував вчасно гальмування, таким чином порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 б), 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

«1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.»;

«2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;

«12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»

Внаслідок порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання події, водій ОСОБА_7 , допустив наїзд керованого ним автомобіля ГАЗ 3302 реєстраційний номер НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_5 , яка була травмована та отримала тілесні ушкодження, у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась переломом потиличної кістки, забоєм головного мозку, епідуральною гематомою потиличної області праворуч, закритого уламкового перелому в області середньої третини кісток лівої гомілки з зміщенням уламків, садни кінцівок (анатомічна локалізація на яких кінцівках не вказана), які згідно висновку судово-медичної експертизи №351 від 26.03.2019 року, за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, П.2.1.3 б «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995.

Між порушенням водієм ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України й наслідками, що наступили, - спричиненням потерпілій ОСОБА_5 тяжкого тілесного ушкодження є прямий причинний зв`язок.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України визнав повністю, цивільний позов потерпілої особи про стягнення матеріальної та моральної шкоди визнав повністю та суду пояснив, що все зачитане прокурором в обвинувальному акті це правда. Додатково обвинувачений ОСОБА_7 суду пояснив, що в той день їхав на автомобілі та із під маршрутки вийшла потерпіла та відбулася дорожньо транспортна пригода. Просить суд не позбавляти волі, так як частково відшкодував матеріальну шкоду в розмір 26 тисяч гривень, є сиротою та близькі родичі відсутні.

В судовому засіданні, потерпіла ОСОБА_5 суду пояснила, що це було літом та посередині дороги ії збили. Просить суд не позбавляти обвинуваченого волі, призначити міру покарання, що не пов`язана з позбавленням волі, не позбавляти обвинуваченого право керування транспортними засобами, так як право керування транспортним засобом це є дохід обвинуваченого, застосувати до обвинуваченого іспитовий строк, шкода їй відшкодована частково в розмір 26 тисяч гривень, цивільний позов підтримує повністю.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому, згідно ст.337 КПК України розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах висунутого йому обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Показання обвинуваченого дані під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї вини у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та потерпілу особу, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , слід кваліфікувати за ст.286 ч.2 Кримінального кодексу України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння в розкриті злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не встановив.

Приймаючи до уваги всі обставини справи, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи думку потерпілої особи ОСОБА_5 , яка бажає не позбавляти обвинуваченого волі та не позбавляти обвинуваченого права керувати транспортними засобами, а також те, що ОСОБА_7 на час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувалася загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, і беручи до уваги з`ясоване у сукупності, суд прийшов до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 потрібно призначити покарання за кримінальне правопорушення в межах санкції статті, без позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, на підставі ст..75 КК України від відбування призначеного основного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 потрібно звільнити з випробуванням, з випробуваним строком з покладанням на обвинуваченого, відповідно до ст..76 КК України певні обов`язки.

Відповідно до статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Відмова у позові в порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства позбавляє цивільного позивача права пред`являти той же позов у кримінальному провадженні. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 64233 гривень 00 копійок та моральної шкоди в сумі 100000 гривень, що спричинена злочином, підлягають задоволенню, враховуючи визнання обвинуваченим ОСОБА_7 зазначених позовних вимог повністю.

Запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_7 не було застосовано.

Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку передбаченому ст..100 КПК України, в разі їх наявності та подання сторонами відповідних доказів.

Судові витрати по справі розподіляються в порядку передбаченому ст.124 КПК України в разі їх наявності та подання сторонами відповідних доказів.

Керуючись ст.ст. 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -

ухвалив:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення в пред`явленому обвинуваченні за ст.286 ч.2 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ст.286 ч.2 Кримінального кодексу України у виді 3 (Три) роки позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріальну шкоду, що спричинена злочином в сумі 64233 (шістдесят чотири тисячі двісті тридцять три) гривні 00 копійок та моральну шкоду в сумі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок.

Речові докази:

-легковий автомобіль ГАЗ 3302, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що переданий на зберігання ОСОБА_7 , залишити правоволодівцю ОСОБА_7 .

Стягнути з ОСОБА_7 на користь державного бюджету України судові витрати за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу в сумі 1573 (одна тисяча п`ятсот сімдесят три) гривні 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь державного бюджету України судові витрати за проведення судової автотехнічної експертизи в сумі 1413 (одна тисяча чотириста тринадцять) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з урахуванням положення, передбачений частиною 2 статті 394 КПК України.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1