Рівненський апеляційний суд
___________________________________________копія:___________
У Х В А Л А
Іменем України

19 грудня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Катеринівська виправна колонія (№46)», матеріали провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2019 скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та, на підставі ст.81 КК України, звільнити умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2017 року.

Згідно оскаржуваної ухвали, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про звільнення умовно-достроково від відбування покарання, призначеного вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2017 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений вважає, що оскаржувана ухвала є необгрунтованою, немотивованою та постановленою з істотними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства. Доводить, що він не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції. Вказує, що за станом здоров`я він не може виконувати робіт із самообслуговування та робіт по благоустрою установи. Зазначає, що за час відбування покарання щодо нього не застосовувались стягнення.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого, зазначив в оскаржуваній ухвалі, що засуджений ОСОБА_4 на момент розгляду справи судом першої інстанції не довів свого виправлення, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання поведінки засудженого такою, що свідчить про виправлення та перевиховання останнього, а тому клопотання засудженого не підлягає до задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, пояснення прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу засудженого без задоволення, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку щодо залишення оскаржуваної ухвали без змін, з таких підстав.

Згідно із п.2 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_4 засуджено вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 19 червня 2017 року за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. Також на підставі ч.4 ст.70 КК України, до покарання призначеного зазначеним вироком, приєднано покарання за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, на момент подання клопотання засудженого до суду першої інстанції невідбута частина покарання ОСОБА_4 становила 7 (сім) місяців 12 (дванадцять) днів, що свідчить про те, що дві третини строку покарання засуджений відбув, а тому відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.81 КК України, щодо нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно ч.2 ст. 130 КВК України, засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці та навчання довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни не відбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Як убачається з наявних в матеріалах судового провадження на засудженого довідок та інших характеризуючих даних, а також встановлених судом першої інстанції даних із особової справи на засудженого, ОСОБА_4 протягом усього часу відбуття покарання характеризується посередньо як особа що не допускає порушення встановленого порядку відбування покарання, однак частково уникає робіт із самообслуговування та робіт по благоустрою установи, на заходи виховного характеру не реагує.

При цьому суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що згідно із дослідженими судом опитувальними листами керівників служб установи, а також відповідно до витягів із протоколів засідань адміністративної комісії установи №17 від 31 серпня 2018 року, №25 від 29 грудня 2018 року та №8 івд 02 травня 2019 року засуджений вважається таким, що не заслуговує на застосування відносно нього пільги, відповідно, у виді переведення до дільниці соціальної реабілітації, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та у виді умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, оскільки не є таким, який довів своє виправлення.

Як слідує із поданої заяви про застосування умовно дострокове звільнення, так і з апеляційної скарги засуджений в основу застосування положень ст.81 КК України посилався на ті обставини, що він має незадовільний стан здоров`я, який не дозволяє виконання йому робіт із самообслуговування та робіт по благоустрою установи.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що до адміністратиції установи ОСОБА_4 для встановлення пільг у зв`язку із незадовільним станом здоров`я, який не дозволяє виконання йому робіт із самообслуговування та робіт по благоустрою установи не звертався, а тому доводи апеляційної скарги в цій частини є голослівними.

Висновки суду про те, що статтею 81 КК України не передбачено такої підстави для умовно-дострокового звільнення, як стан здоров`я, на думку колегії суддів, є вмотивованими, а сукупність досліджених доказів, які оцінював суд першої інстанції, обґрунтовано дають зробити висновок, що підстави для визнання ОСОБА_4 таким, що довів своє виправлення, а також може бути звільнений від подальшого відбування покарання умовно-достроково, на даний час відсутні.

Як закріплено у п.17 згаданої постанови Пленуму ВСУ №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Вказаних роз`яснень, що висвітлив Пленум ВСУ та стосуються процедури та порядку розгляду справ даної категорії, суд першої інстанції у даному судовому провадженні дотримався в повному обсязі.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив дані про особу засудженого ОСОБА_4 , а саме його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, а тому висновки суду, викладені в ухвалі Сарненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2019 року щодо відмови в умовно-достроковому звільненні ОСОБА_4 , відповідають фактичним обставинам справи і судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а тому ухвала є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 14 травня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання, залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення цим судом та оскарженнню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя-доповідач: ОСОБА_1