Номер провадження: 11-сс/813/12/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про екстрадиційний арешт - ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 28.12.2019 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання в.о. керівника Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 відносно:
ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Борисів Мінської області респ. Білорусь, громадянина респ. Білорусь, з вищою освітою, зі слів одруженого, працевлаштованого комерційним директором ТОВ «Ойл Енд Кемікале», документованого посвідкою на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_1 , виданою 10.05.2018 р. ГУДМСУ в м. Києві, термін дії до 26.04.2021 року), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на території України раніше не судимого,
- про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюдля забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту) та застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною ухвалою слідчого судді відмовлено в задоволенні клопотання в.о. керівника Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту) відносно громадянина респ. Білорусь ОСОБА_7 та до нього застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 , із застосуванням електронних засобів контролю, строком на 60 днів, тобто до 28.02.2020 року, з забороною залишати житло з 22 год. до 06 год. наступної доби із покладенням обов`язків, перелік яких зазначений в резолютивній частині ухвали.
Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя вказав, що незважаючи на те, що ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 210 КК Республіки Білорусь, яке належить до категорії тяжких злочинів, останньому постанова про притягнення в якості обвинуваченого вручена не була та наявні в розпорядженні суду матеріали не містять даних про його обізнаність із порушеним відносно нього кримінальним провадженням, а прокурором не було доведено фактів недотримання ОСОБА_7 раніше застосованого відносно нього ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 22.11.2019 р. домашнього арешту, натомість, останній на території України перебуває правомірно, забезпечений посвідкою на тимчасове проживання в Україні, має відповідну реєстрацію в Одеській області та місце проживання в м. Одесі, одружений та працевлаштований у сфері підприємницької діяльності, протягом часу перебування на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, звернувся до компетентних органів України за захистом.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнені доводи особи, що її подала.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 зазначив, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою з огляду на те, що слідчий суддя не прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_7 зареєстрованого місця проживання в м. Одесі не має, є громадянином іншої держави, перебуває у розшуку в іноземній державі у зв`язку із вчиненням злочину, передбаченого ч. 4 ст. 210 КК Респ. Білорусь, який, відповідно до вимог ч. 5 ст. 191 КК України, є особливо тяжким, відносно нього компетентними органами Республіки Білорусь застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, останній заперечує проти видачі його компетентним органам респ. Білорусь та з метою уникнення кримінальної відповідальності та видачі може переховуватись від правоохоронних органів.
У зв`язку з викладеним, прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт) до прийняття рішення про його видачу на запит іноземної держави та фактичну передачу компетентним органам респ. Білорусь, але не більше строку, встановленого ч. 10 ст. 584 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, думку особи, стосовно якої вирішується питання про екстрадиційний арешт та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.
Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Положення ч. 7 ст. 584 КПК України передбачають, що за результатами розгляду клопотання та за наявності певних для цього підстав може постановити одне із наступних рішень: 1) застосування екстрадиційного арешту; 2) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію) та застосування екстрадиційного арешту; 3) затвердження згоди особи на її видачу (екстрадицію), відмови особи від застосування спеціального правила щодо меж кримінальної відповідальності та застосування екстрадиційного арешту; 4) застосування екстрадиційного арешту та відмову у затвердженні згоди особи на її видачу (екстрадицію); 5) відмову в застосуванні екстрадиційного арешту, якщо для його обрання немає підстав.
В свою чергу, приписи ч.ч. 1 та 2 ст. 585 КПК України встановлюють, що за наявності обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі, слідчий суддя може обрати щодо такої особи запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом).
При вирішенні питання про можливість застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, слідчий суддя обов`язково враховує: 1) відомості про ухилення особи від правосуддя у запитуючій стороні та дотримання нею умов, на яких відбулося звільнення її з-під варти під час цього або інших кримінальних проваджень; 2) тяжкість покарання, що загрожує особі в разі засудження, виходячи з обставин, встановлених під час заявленого кримінального правопорушення, положень закону України про кримінальну відповідальність і усталеної судової практики; 3) вік та стан здоров`я особи, видача якої запитується; 4) міцність соціальних зв`язків особи, у тому числі наявність у неї родини та утриманців.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 589 КПК України, особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин респ. Білорусь, дійсно притягується до кримінальної відповідальності на території респ. Білорусь за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 210 КК РБ за ознаками заволодіння майном, вчиненого посадовою особою із використанням службових повноважень, організованою групою, в особливо великих розмірах, яке, відповідно до законодавства РБ, належить до категорії тяжких злочинів та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років зі штрафом та позбавленням права займати певні посади та займатись певною діяльністю.
В матеріалах справи міститься запит заступника Генерального прокурора РБ ОСОБА_10 про видачу ОСОБА_7 для притягнення його до кримінальної відповідальності на території респ. Білорусь (а.с. 5-6), постановою слідчого СУ СК РБ ОСОБА_11 від 27.09.2018 р. був оголошений розшук ОСОБА_7 (а.с. 11-13).
Водночас, постанова слідчого про притягнення ОСОБА_7 в якості обвинуваченого від 02.12.2019 р. обвинуваченому вручена не була (а.с. 7-10), що свідчить про те, що останній не був обізнаний щодо факту його розшуку.
Натомість, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді та звертає увагу на те, що ОСОБА_7 на території України перебуває правомірно на підставі довідки про звернення за захистом в Україні (терміном до 26.06.2020 р.), має місце реєстрації та проживання на території України, одружений та працевлаштований, протягом часу перебування на території України до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про наявність в останнього міцних соціальних зв`язків за місцем фактичного проживання.
Окрім того, звертає на себе увагу також той факт, що ухвалою слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 22.11.2019 р. було відмовлено в задоволенні клопотання прокурора про застосування відносно ОСОБА_7 тимчасового арешту та було обрано останньому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (а.с. 25-26), при цьому, стороною обвинувачення не було доведено фактів недотримання ОСОБА_7 раніше застосованого відносно нього за вищезгаданою ухвалою слідчого судді домашнього арешту.
В судових засіданнях суду першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_7 заявляв, що він не погоджується із його видачею (екстрадицією) до респ. Білорусь, оскільки вважає, що ініційоване компетентними органами зазначеної країни кримінальне переслідування, про яке він дізнався лише після затримання в Україні, є наслідком громадянської позиції та політичної діяльності його батька ОСОБА_12 , що й стало підставою для його звернення до компетентних органів України за захистом.
Положення ч. 1 ст. 3 Європейської Конвенції про видачу правопорушників від 13.12.1957 р. передбачають, що у видачі особи може бути відмовлено, якщо правопорушення, у зв`язку із яким вона запитується, розглядається запитуваною Стороною як політичне правопорушення або правопорушення, пов`язане з політичним правопорушенням.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді щодо того, що застосування відносно ОСОБА_7 екстрадиційного арешту протягом здійснення екстрадиційної перевірки та очікування вирішення питання за його зверненням за захистом в Україні чи видачу на запит іншої держави призведе до необґрунтованого та свавільного позбавлення зазначеної особи свободи, тому рішення щодо застосування відносно останнього запобіжного заходу, не пов`язаного із екстрадиційним арештом, зокрема, у виді домашнього арешту за місцем проживання, є обґрунтованим та вмотивованим належним чином, оскільки саме такий запобіжний захід здатний запобігти втечі ОСОБА_7 та забезпечити в подальшому його можливу видачу.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування законної й обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 584, 585 КПК України, апеляційний суд -
ухвалив :

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 28.12.2019 року про відмову в застосуванні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту) та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком до 28.02.2020 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4