справа № 166/286/20
номер провадження 1-кс/166/116/20
У Х В А Л А

про арешт майна

27 березня 2020 року смт. Ратне

Слідчий суддя Ратнівського районного суду Волинської області ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

слідчої ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

володільця майна ОСОБА_5 ,

захисника володільця майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ратне клопотання слідчої СВ Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_3 , погоджене із заступником керівника Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , у матеріалах кримінального провадження, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000139 від 26.03.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України, про арешт майна, -

в с т а н о в и в:

26.03.2020 року до Слідчого судді надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 , погоджене з прокурором ОСОБА_7 , про арешт майна.

З клопотання вбачається, що 25.03.2020 року близько 19 год. 50 хв. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , 1963 року народження, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_8 , 1993 року народження, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя та здоров`я відносно ОСОБА_9 , 1978 року народження, та її сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пошкодивши належне їм майно дерев`яну шибку вікна будинку та супутникову антену, примушували останніх до виконання цивільно-правових зобов`язань.

По вказаному факту 26.03.2020 відомості були внесені до ЄРДР під №0000139 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.355 КК України.

Після вчинення вищевказаного кримінального правопорушення транспортний засіб Ауді, р.н.з. НОМЕР_1 з номером кузова НОМЕР_2 був зупинений працівниками поліції та вилучений під час огляду 26.03.2020 року по вулиці Каштанова в смт. Ратне.

26.03.2020 року вказаний автомобіль Ауді, р.н.з. НОМЕР_1 було визнано в якості речового доказу, оскільки відповідно до ст.98 КПК України є доказом факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а саме, згідно показів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про характеристики транспортного засобу чорний колір, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , марка Ауді підтверджується факт перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на місці події та вчинення ними кримінального правопорушення.

З показів допитаної в якості свідка ОСОБА_11 вбачається, що особи, які нанесли тілесні ушкодження її дочці ОСОБА_9 та внукові ОСОБА_10 приїжджали в смт. Заболоття та покинули місце події після вчинення кримінального правопорушення використовуючи автомобіль марки Ауді, р.н.з. НОМЕР_1 . Викладене повністю підтвердив у своїх показах ОСОБА_10 .

Крім того, згідно показів потерпілої ОСОБА_9 вбачається, що під час нанесення їй тілесних ушкоджень нападниками, вона стала казати що покличе на допомогу, після чого стала телефонувати до своєї подруги. Почувши це один з нападників на ім`я ОСОБА_12 сказав іншому, щоб той автомобілем перегородив доїзд до будинку в якому вони знаходилися. В подальшому при спілкуванні з подругою, дізналася що коли вона приїхала на допомогу, доїзд до будинку був перегороджений вищевказаним автомобілем.

Враховуючи те, що існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вилучений автомобіль марки Ауді, р.н.з. НОМЕР_1 з номером кузова НОМЕР_2 у подальшому сам по собі являється речовим доказом, так як являється доказом факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, зокрема, підтвердження факт перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на місці події та вчинення ними кримінального правопорушення, а також те, що останні використовували даний автомобіль як засіб під час вчинення злочину, слідчий вважає за необхідне забезпечити його зберігання шляхом накладення арешту на дане майно, що відповідає, на його думку, критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98, п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Заслухавши думку прокурора ОСОБА_4 , слідчої ОСОБА_3 , які підтримали клопотання, дослідивши матеріали клопотання, Слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 1 ст. 170 Кримінального процесуального кодексу України (надалі - КПК України), арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, згідно ч.3, ч.11 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як вбачається з ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

При цьому, ч. 1 ст. 7 вказаного процесуального Закону встановлює загальні засади кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться верховенство права, законність, недоторканність житла чи іншого володіння особи, недоторканність права власності.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно з ч. 1 ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Стаття 41 Основного Закону встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, Ратнівський районний суд Волинської області зазначає, що Конституція України визначає право власності як одне з основоположних прав особи та встановлює гарантії його недоторканності.

При цьому, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини втручання у це право має мати законні підстави та мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Зазначені вимоги у контексті застосування заходів забезпечення кримінального провадження вимагають визначення статусу суб`єкта, майно якого підлягає арешту у кримінальному провадженні та законної мети здійснення такого обмеження відповідного права.

Згідно ст.ст. 7, 16 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження, є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

При цьому, як встановлено Слідчим суддею при розгляді клопотання про арешт майна, автомобіль, арешт на який пропонується накласти Слідчим за погодженням з Прокурором, не є об`єктом вчиненого злочину. Також, Слідчим не доведено, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 Кримінального кодексу України.

Окрім того, Слідчий суддя звертає увагу й на ту обставину, що санкція статті ч. 2 ст. 355 КК України, за ознаками кримінального правопорушення щодо якої і було зареєстроване дане кримінальне провадження, не передбачає конфіскації майна у особи, визнаної винною у вчинення зазначеного кримінально караного діяння.

Разом з тим, володільцю майна ОСОБА_5 підозри у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення пред`явлено не було, він не є підозрюваним, обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Як повідомили в судовому засіданні Прокурор та Слідча, підозри в данному кримінальному провадженні взагалі нікому не оголошувалось.

Долучений в судовому засіданні протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 27.03.2020 року, з якого вбачається, що 25.03.2020 року близько 20 години в провулку біля житлового будинку, де проживає ОСОБА_9 , вона бачила автомобіль марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 , який перегородив доїзд до будику, повністю спростовується поясненнями в судовому засіданні ОСОБА_5 .

Крім того,в матеріалах справи відстуні будь-які докази про належність автомобіля марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_5 .

Тому, зважаючи, що Слідчим та Прокурором не доведено наявність підстав для накладення арешту на автомобіль марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_1 , Слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно слід відмовити.

Керуючись ст.ст.132, 170, 171, 172, 173 КПК України, ст. 8 «Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», Слідчий суддя -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні клопотання слідчого СВ Ратнівського ВП ГУНП у Волинській області капітана поліції ОСОБА_3 , погодженого із заступником керівника Ковельської місцевої прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на автомобіль марки Ауді, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , з номером кузова НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , та який вилучено 26.03.2020 під час огляду місця події шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1