Справа № 369/3894/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/802/2020 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:
В провадженні Києво - Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження №0003573 за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 3 ст. 289 КК України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року продовжено запобіжний захід щодо ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 11 січня 2020 року включно з визначенням застави у розмірі 5 021 000 грн.
Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування ОСОБА_9 під вартою, зазначив про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_9 під час досудового розслідування перебував у розшуку з 15.05.2018 року по 29.12.2018 року, раніше судимий за аналогічний умисний корисливий злочин, тому його належна процесуальна дисципліна не може бути забезпечена іншим запобіжним заходом ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу та ухвалити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що судом не взято до уваги, що обвинувачений не визнає висунуте йому обвинувачення, вважаючи, що його дії перебували у рамках цивільно-правових відносин з потерпілими, не дана оцінка наявності міцних соціальних зв`язків обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації у Київській області, трьох малолітніх дітей, батька похилого віку, розмір визначеного альтернативного запобіжного заходу перевищує граничні розміри, визначені у ст.182 КПК України, а матеріали кримінального провадження не містять даних про перебування обвинуваченого у розшуку під час досудового розслідування.

Заслухавши доповідь судді,обвинуваченого та його захисника,які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши надані в копіях матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_9 перебувати на волі.

З висунутого обвинувачення випливає, що ОСОБА_9 органом досудового розслідування інкримінується незаконне заволодіння майном чотирьох потерпілих на загальну суму близько 11 млн грн. у період з 2009р. по 2016р.

При апеляційному розгляді обвинувачений не заперечував факт наявності заборгованості перед потерпілими, пояснюючи її виникнення невиконанням цивільно-правових зобов`язань, стверджував, що перед затриманням не проживав як за місцем реєстрації,так і за місцем тимчасового проживання з цивільною дружиною, оскільки, уникаючи погроз одного з потерпілих, декілька місяців мешкав у готелі.

Зазначені обставини, на думку колегії суддів, свідчать про те, що ризики можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не зменшилися.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_9 на час судового розгляду.

Так, твердження про існування між обвинуваченим та потерпілими цивільно-правових стосунків, які підтверджують відсутність складу інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинувачених під час судового розгляду, оскільки, відповідно до вимог ст.368 КПК України, питання про те, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення, мають вирішуватися судом при ухваленні вироку.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що на даній стадії судового слідства, з огляду на розмір заподіяної потерпілим шкоди, визначеної органом досудового розслідування, встановлення розміру альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що перевищує межі, визначені п.3 ч.5 ст.182 КПК України, є доцільним, а доводи сторони захисту про їх непомірність для обвинувачених є непереконливими.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405,407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 листопада 2019 року без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: