Єдиний унікальний номер 185/8047/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2020 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001362 від 09.07.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Павлограда, Дніпропетровської області, громадянина України, непрацюючого, який має незакінчену вищу освіту, інваліда 2-ї групи за загальним захворюванням, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ранішесудимого:

- 10.07.2000 року Павлоградським міськрайонним судом за ч.2 ст. 17, ст. 144, ст. 44 КК України (1960 року) до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 46-1 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 14.05.2002 року Павлоградським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 190, ч.2 ст. 140, ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 357, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 89, ст. 69, ст. 70 КК України до 6 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі;

- 06.10.2003 року Павлоградським міськрайонним судом за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді 7 років. Звільнено 11.11.2006 року умовно-достроково. Невідбутий строк 1 рік 11 місяців 24 дні;

- 02.04.2008 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання у виді 2 років 3 місяців позбавлення волі. Звільнено 19.04.2010 року по відбуттю покарання;

- 19.10.2010 року Павлоградським міськрайонним судом за ч.2 ст. 263 КК України до покарання у виді штрафу 850 грн.;

- 17.11.2017 року Павлоградським міськрайонним судом за ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді штрафу 2550 грн. Штраф сплачено.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , 28.06.2019 року, приблизно о 19.30 год., прийшов до гаражу № НОМЕР_1 гаражного товариства «Шахтар», який знаходиться по вул. Будівельній м. Павлограда, де знаходилися ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . Після того, перебуваючи у гаражі, між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 виникла сварка з приводу раніше виниклих неприязних відносин між ними. Під час сварки, перебуваючи у вказаному гаражі, ОСОБА_3 , керуючись раптово виниклим умислом направленим на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , з мотивів особистої неприязні до останнього, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, але не бажаючи від них відмовлятись, умисно наніс один сильний удар рукою по обличчу ОСОБА_5 в область щелепи, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи (ангулярний - справа, кликовий - зліва) зі зміщенням, що за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав частково, та суду показав, що раніше він зустрічався з потерпілим, та між ними були у конфлікті ситуації. 28.06.2019 року о 19.00 його дружина подзвонила до своєї знайомої, яку запросила у гості. Та повідомила, що вона з чоловіком знаходяться у гаражі, а також в зв`язку з попереднім конфліктом краще не приходити. Він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вирішив прийти до гаражу ОСОБА_5 де побачив останнього з цивільною дружиною. Він протягнув руку ОСОБА_5 в знак примирення, але той лівою рукою вдарив його в область лівого ока, та почав душити його, прижавши до стіни. Коли він вже почав задихатися, то лівою рукою хотів відштовхнути останнього, та потравпив правою рукою в ліву частину його обличчя, відчого він присів. Потім ОСОБА_5 взяв биту, та почав наздоганяти його. Ввечорі він звернувся у лікарню, де у нього було виявлено тілесні ушкодження. Він звертався до правоохоронних органів, але йому було відмовлено в порушенні провадження. Вину визнає частково, так як захищався від нападу потерпілого, та не погоджується з тим, що від його удару був переом щелепи у потерпілого, так як той лише настуного дня звернувся у лікарню.

Суд оцінює показання обвинуваченого ОСОБА_3 недостовірними щодо відсутності у нього умислу на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, які обвинувачений вважає, як захист від нападу потерпілого, та що від його удару був перелом щелепи у потерпілого, та вважає їх надуманими, заявленими з метою уникнути відповідальності за скоєне, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються дослідженими в суді доказами.
Винність обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується сукупністю доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що раніше обвинуваченого знав як сусіда його батьків, стосунків не мав. Приблизно в березні-квітні 2018 року, точної дати він не пам`ятає, перед данною подією він був у своїх батьків по АДРЕСА_3 , та був свідком, коли ОСОБА_3 плюнув з балкону на його голову. У січні 2019 року, точної дати він не пам`ятає, ОСОБА_3 "буцав" ногам двері його квартири, а через тиждень він з товаришем пішли додому до ОСОБА_3 , але вийшла того дружина, яка кричала, тому вони пішли. Саме з приводу цього ОСОБА_3 погрожував йому у майбутньому. 28.06.2019 року о 20.00 год. він перебував у гаражі свого батька № НОМЕР_2 гаражного кооперативу «Шахтар» по вул. Будівельній м. Павлограда з цивільною дружиною ОСОБА_8 . Дружина обвинуваченого подзвонила ОСОБА_8 , та повідомила, що ОСОБА_3 йде до них миритися. Коли зайшов до гаражу ОСОБА_3 в стані алкогольного сп`яніння, то він його почав вигняти словесно, так як не має з ним чого виясняти, та вдарити не намагався. ОСОБА_3 почав душити його обома руками, прислонивши його до стіни, та погрожував йому, а потім здійснив удар кулаком лівої руки в праву сторону його обличчя. Дружина у цей час була в гаражі, та все це бачила. Відразу він поїхав у лікарню, де йому було установлено діагноз - перелом щелепи, та було зроблено дві операції. У майбутньому йому потрібно лікуватися, але претензій матеріального характеру він не має до обвинуваченого. Стосовно призначення покарання для обвинуваченого, то він покладається на розсуд суду. Свідка ОСОБА_9 він вперше бачить у судовому засіданні, та свідком даного випадку той не був. Пиво він не міг вживати після бійки, так як була пошкоджена щелепа. У лікарню також прийшов обвинувачений, та вів себе неадекватно, хватав його за щелепи.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що потерпілий її цивільний чоловік. Обвинуваченого вона знає через його дружину, яка була її подругою. В червні 2019 року о 19.00 год. вона з цивільним чоловіком приїхали до гаражу. В цей час їй подзвонила дружина обвинуваченого, яка повідомила, що зараз прийде її чоловік, щоб миритися. Коли прийшов ОСОБА_3 , в стані алкогольного спяніння, то запропонував помиритися, але ОСОБА_5 відмовив. Обвинувачений почав душити потерпілого, після чого наніс йому удар в обличчя, а потім в бік туловища. Всього приблизно було 6-7 ударів. Відразу вони з чоловіком поїхали у лікарню, де зробили знімок, та був виявлений перелом щелепи. Її чоловік був у тверезому стані.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що потерпілий її сусід, а обвинувачений її цивільний чоловік, з яким стосунки добрі. 28.06.2019 року вона запропонувала чоловіку сходити помиритися з ОСОБА_5 . Коли він пішов, то ОСОБА_11 - дружина ОСОБА_5 написала смс - повідомлення, що чоловіки подралися. Коли прийшов її чоловік, то футболка на ньому була розірвана, та останній пояснив, що вони побилися, а саме коли чоловік протягнув руку ОСОБА_5 , то той почав його душити. Той, в свою чергу, скрутив руки ОСОБА_5 . У лікарні її чоловік також хотів зняти побої, але йому відмовили.

Оцініючи покази свідка ОСОБА_10 в тій частині, що у її чоловіка були побої, та той також хотів зняти побої у лікарні, але йому відмовили, суд вважає як надумані, недостовірні,заявленими з метою уникнення відповідальності обвинуваченим за скоєний злочин, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються дослідженими у суді доказами по справі і прямо суперечать показам потерпілого, свідка ОСОБА_8 , та матеріалам провадження. Сам обвинувачений не звертався до правоохоронних органів з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень. Окрім самих показів обвинуваченого та свідка ОСОБА_10 щодо нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , нічим не підтверджено. Сам обвинувачений в судовому засіданні підтвердив той факт, що він ладонею вдарив потерпілого в обличчя. Крім того, свідок ОСОБА_10 є цивільною дружиною обвинуваченого, та на думку суду зацікавленою особою на його стороні.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що потерпілого та обвинуваченого він бачив, але не знайомий з ними. 28.06.2019 року о 18.00 год. він прийшов до гаражу, щоб знайти знайомого ОСОБА_12 , але його не було на місці. Додому він пішов через гагажі, де почув сварку, а потім побачив, як пізніше йому стало відомо, ОСОБА_5 бив правою рукою у ліву частину голови, як пізніше йому стало відомо ОСОБА_3 . Біля автомобіля пробігла жінка. Наступної миті він почабив, як ОСОБА_3 тікав від ОСОБА_5 . В газеті він прочитав, що ОСОБА_3 шукав свідків цієї події, тому він подзвонив йому, та надав згоду бути свідком.

Оцініючи покази свідка ОСОБА_9 в тій частині, що він бачив, як ОСОБА_5 бив правою рукою у ліву частину голови ОСОБА_3 , суд вважає як надумані, недостовірні,заявленими з метою уникнення відповідальності обвинуваченим за скоєний злочин, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, не підтверджуються дослідженими у суді доказами по справі і прямо суперечать показам потерпілого, свідків, та матеріалам провадження. Сам обвинувачений не звертався до правоохоронних органів з приводу спричинення йому тілесних ушкоджень. Окрім самих показів обвинувачего та свідка ОСОБА_9 щодо нанесення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , нічим не підтверджено. Крім того сам обвинувачений стверджує, що він ладонею вдарив потерпілого в обличчя. На досудовому слідстві даного свідка не було, та з невідомих для суду обставин останній з`явився під час судового розгляду справи в суді. Сам обвинувачений не надав суду доказів на підтвердження пошуку свідків зазначеної події.

Експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що працює судмедекспертом, та свій висновок експерта № 177/32 підтримує. Не виключена можливість, що дана травма щелепи у потерпілого могла утворитися від удару кулаком, чи рукою. Не виключає такої можливості, що така травма могла бути від одного удару, та не виключена можливість, що долонею руки. Після такої травми людина відчуває біль, але якщо перед цим вживала спирті напої, то біль може бути притуплена. З таким ушкодженням потерпілий міг відкривати рота, та жувати з затрудненням. Така травма могла утворитися при розтошуванні дох осіб один напроти одного. Більш вірогідно, що удар був лівою рукою у праву сторону обличчя, як говорить потерпілий.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показала, що вона працює слідчим в СВ Павлоградського ГУНП в Дніпропетровській області. Дати вона не памятає, але чергувала в районі населеного пункту "40 років" м. Павлограда, та надійшло повідомлення, що один чоловік наніс удари іншому невідомому чоловіку. У лікарні було прийнято заяву від потерпілого, та відібрано пояснення. Особа, яка спричинила тілесні ушкодження, як пізніше їй стало відомо ОСОБА_3 також знаходився у лікарні, та вів себе агрессивно, та за повадками було схоже, що перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Аналіз показань потерпілого, свідків, експерта, викладених вище, які попереджалися про кримінальну відповідальність, на думку суду є допустимими та об`єктивними. Відсутність будь-яких протиріч між ними, дають підстави дійти висновку щодо їх логічності, послідовності та правдивості, підтверджують обставин, що підлягають доказуванню і впливають на оцінку дій обвинуваченого та підтверджують його вину в інкримінованому йому злочину.

Окрім показань, допитаних в судовому засіданні потерпілого, свідків, експерта, вина обвинуваченого також підтверджується іншими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, а саме:

-витягом з кримінального провадження від 09.07.2019 року, згідно якого спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 мали місце 28.06.2019 року о 19.30 год. у гаражі № НОМЕР_2 гаражного кооперативу «Шахтар» по вул. Будівельній м. Павлограда (Том №1 а. с. 44);

-протоколом проведення слідчого експеременту від 01.08.2019 року, відповідно до якого, за участю спеціаліста, свідок ОСОБА_8 розповіла про обставини, та показала механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , а саме як ОСОБА_3 схопив ОСОБА_5 за шию, та почав його душити, потім наніс удар кулаком лівої руки по обличчу останнього, а саме в область щелепи (Том №1 а. с. 40-41);

-протоколом проведення слідчого експеременту від 01.08.2019 року, відповідно до якого, за участю спеціаліста, потерпілий ОСОБА_5 розповів про обставини, та показав механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, а саме як ОСОБА_3 зайшов до гаражу, після чого обома руками схопив його за горло та притулив до стіни, а потім наніс йому удар кулаком лівої руки по обличу, в область щелепи (Том №1 а. с. 42-43);

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_5 повідомив про обставини події 28.06.2019 року о 20.30 год. а саме як ОСОБА_3 в приміщенні гаражу № НОМЕР_1 г/к «Шахтар» по вул. Будівельній м. Павлограда наніс йому тілесні ушкодження. (Том №1 а. с. 45);

-випискою з медичної карти амбулаторного хворого № 4557, відповідно до якої ОСОБА_5 проходив лікування, та переніс операцію на нижній щелипі (Том №1 а. с. 46-47);

-висновком експерта № 177/32 від 15.07.2019 року, відповідно до якого, на основі даних медичної документації на ім`я ОСОБА_5 , 1979 року народження, з огляду на відомі обставини справи, викладені в постанові про призначення судово-медичної кспертизи, даних наданої медичної документації, та у відповідності до поставлених запитань, експерт прийшла до висновку: 1. "Які тілесні ушкодження виявлено у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .?" Відповідь: "Згідно наданої медичної документації у ОСОБА_5 виявлене тілесне ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи (ангулярний - справа, кликовий - зліва) зі зміщенням". 2. "Який їх характер, кількість, локалізація, ступінь тяжкості, механізм утворення, виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень?. Кожне тілесне ушкодження розмежувати по ступені тяжкості. Для візуального сприйняття зазначених тілесних ушкоджень необхідно зобразити їх на схематичному малюнку". Відповідь: "Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів (предмету), що діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у вищезазначену область, та за своїм характером відноситься до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тисячі (більш ніж як 21 день) згідно п. 2.2.1 в) п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» наказ №6 «Про розвиток та вдосконалення судово - медичної служби України» від 17.01.1995 р." З. "Чи могли виявлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження утворитися в результаті нанесення одного удару кулаком правої руки?" Відповідь: "Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів (предмету), що діяли за ударним механізмом з місцем прикладання діючої сили у вищезазначену область, не виключено, в результаті нанесення одного удару кулаком правої руки". 4. " Чи заподіяні тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_5 одномоментно, або в різний час, то який проміжок часу між заподіянням тілесних ушкоджень?" Відповідь: "Враховуючи характер та локалізацію виявленого тілесного ушкодження, не виключена можливість його утворення були одномоментно, тобто внаслідок не менше як однієї травматичної дії". 5. "Коли саме були заподіяні тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_5 .?" Відповідь: "Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, давність їх утворення може відповідати даті вказаній в ухвалі суду про призначення судово - медичної експертизи та в наданій медичній документації, тобто 28.06.2019 року (Том №1 а. с. 49-51);

-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 25.07.2019 року, відповідно до якого було вилучено картку хворого ОСОБА_5 (Том №1 а. с. 54);

-протоколом огляду місця події від 01.08.2019 року, та фото таблиці до нього, відповідно до якого, в присутності понятих, потерпілого ОСОБА_5 було оглянуто приміщення гаражу № НОМЕР_1 , який розташований на території гаражного товариства «Шахтар» по вул. Будівельній м. Павлограда. (Том №1 а. с. 56-58).

На думку суду, також неспроможними є й доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що під час бійки з ОСОБА_5 він, буцімто, перебував у стані необхідної оборони, так як останній перший наніс удар, а відтак його дії не є кримінально караними.

Суд вважає, що в даному конкретному випадку необхідно виходити з того, що відповідно до ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Кожна особа має право на необхідну оборону незалежно від можливості уникнути суспільно небезпечного посягання або звернутися за допомогою до інших осіб чи органів влади. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу. Особа не підлягає кримінальній відповідальності, якщо через сильне душевне хвилювання, викликане суспільно небезпечним посяганням, вона не могла оцінити відповідність заподіяної нею шкоди небезпечності посягання чи обстановці захисту.
Досліджені судом докази винуватості обвинуваченого, а саме відповідні експертні висновки, показання потерпілого, свідків, у своїй сукупності повністю спростовують показання обвинуваченого ОСОБА_3 в тій частині, що зазначений злочин він учинив захищаючись від протиправного посягання з боку ОСОБА_5 .

Аналіз показів обвинуваченого ОСОБА_3 свідчить про те, що він був вільний у виборі своєї позиції. Суд враховує, що дії обвинуваченого мали активний характер, він міг розраховувати на особливу силу удару і їх наслідки, при чому тяжкість цих наслідків у свідомості обвинуваченого не була конкретизована. Суд також враховуєспрямованість умислу обвинуваченого. Питання про умисел судом вирішувалось з огляду на сукупність усіх обставин вчинення діяння.

Під час промови в судових дебатах обвинувачений визнав себе виним у повному обсязі, відповідно до обвинувальногоа акту. У скоєному він щиро кається, та просить вибачення у потерпілого.
Що стосується щирого каяття обвинуваченого про яке ним було заявлено, суд вважає зазначити наступне.
Щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, котра вчинила злочин. Каяття передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто щире каяття - це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Для цього щире каяття, як внутрішнє переживання особи, повинно віднайти свій зовнішній прояв. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує фактичні обставини вчиненого злочину, визнає свою вину частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
В даному випадку суд не вбачає в діях обвинуваченого щирого, справжнього каяття, так як останній не усвідомлює своєї провини, у нього не має прагнення усунути заподіяну шкоду потерпілому. Він не визнає своєї провини в повному обсязі, та як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду правдиво не розповів про фактичні обставини, вчиненого ним злочину.
Відтак, суд ретельно дослідив докази по справі, які мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, встановив обставини та спосіб вчиненого злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунків і всі інші обставин, що мали відношення до справи.

Дослідивши і проаналізувавши надані суду докази кожен окремо, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 повністю доведена наданими та дослідженими судом доказами.

Наведені вище докази, на думку суду, є такими, що доповнюють одне одного, є належними допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією України та КПК України.

Інших протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено.

Матеріали досудового розслідування у відношенні ОСОБА_3 були відкриті відповідно до ст. 290 КПК України, про що зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування.
Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія протии Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, аналізуючи покази обвинуваченого, потерпілого та свідків, експерта, зіставляючи ці покази зі здобутими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження, та кваліфікує його дії, як умисне середньої тяжкості ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, предбачених ст. 121 КК України, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Його дії кваліфікуються за ч.1 ст. 122 КК України.
У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Відповідно до роз`яснень п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, не встановлено.

Згідно ст. 67 КК України, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

Обвинувачений вчинив злочин, який відноситься до категорії середньої тяжкості, раніше судимий, не працює, є інвалідом 2-ї групи, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є опікуном у двох неповнолітніх дітей, вину фактично не визнав.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженою, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи вище викладене, а також ступінь тяжкості скоєного злочину, наслідки, що настали, ставлення обвинуваченого до того, що сталося, обтяжуючу обставину, а саме рецидив злочинів, не визнання своєї вини, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.1 ст. 122 КК України у вигляді позбвлення волі.
Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , та попередження вчинення ним злочинів, оскільки виправити останнього та запобігти його злочинній діяльності не можливо без його ізоляції від суспільства.

Цивільний позов не заявлений.

Під час досудового розслідування витрат на залучення експертів в кримінальному провадженні не було.

Речові докази у кримінальонму провадженні відсутні.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у вигляді одного року шести місяців побавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 відраховувати з часу звернення вироку до виконання.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у кримінальонму провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування витрат на залучення експертів в кримінальному провадженні не було.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді домашнього арешту не продовжувався.

На вирок може бути подана апеляційна скарга з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1 .