Справа № 481/131/19 Провадження № 1-кп/478/4/2020
У Х В А Л А
23 березня 2020 року. Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
В судовому засіданні прокурор подав клопотання до суду щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, оскільки строк дії попередньої ухвали суду про тримання під вартою обвинуваченого закінчується 28 березня 2020 року.
Подане клопотання прокурором обґрунтовується наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: що обвинувачений може переховуватися від суду; впливати на потерпілу та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор вважає, що є всі підстави продовжити застосування відносно ОСОБА_4 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні просив відмовити в продовженні запобіжного заходу та обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі, посилаючись на те, що прокурором не доведено ризиків, передбачених ст.177 КПК України. При цьому, захисник повідомив, що обвинувачений може проживати у свого знайомого громадянина ОСОБА_6 , який будучи допитаним в якості свідка, заявив в судовому засіданні про готовність надати обвинуваченому житло, сама ж потерпіла у зв`язку з навчанням проживає в іншому місці, що убезпечує її від ймовірного впливу на неї з боку обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечив проти продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підтримавши позицію свого захисника та просив суд надати можливість проживати в запропонованому ОСОБА_6 житлі.
Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши докази при розгляді цього клопотання, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначених частиною першою вказаної статті.
Згідно з положеннями ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ст.199 КПК України суд продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, якщо на момент розгляду клопотання про продовження цього строку ризики, враховані при застосуванні запобіжного заходу, не зменшилися.
Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Харченко проти України" від 10 лютого 2011 року продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.
Відповідно до положень ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.
При вирішені питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд враховує, що обставини у справі з часу обрання запобіжного заходу не змінилися, ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшились.
Суд враховує, що ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні умисного, тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років та є обставиною, яка збільшує ризик можливого приховування від органів правопорядку та правосуддя; обвинувачений є громадянином Російської Федерації без реєстрації постійного місця проживання, відсутність за ним зареєстрованого місця проживання на території України дає можливість безперешкодно покинути територію України; факт надання приміщення для проживання обвинуваченому не зменшує ризик можливого переховування обвинуваченого від суду та можливість продовжити вчинення протиправних дій проти потерпілої застосовуючи до неї заходи впливу з метою уникнення від можливої відповідальності; обвинувачений не працює, доходу не має, схильний до насильства відносно членів сім`ї.
Вказані вище обставини унеможливлюють застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, яке не знизить вказані ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
За такого, оскільки прокурором доведено, що ризики передбачені пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились, суд приходить висновку, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 підлягає задоволенню, у зв`язку з чим строк тримання під вартою підлягає продовженню на 60 днів.
Керуючись ст.ст. 176-178, 182, 199, 331, 369-372, 383, 395 КПК України, суд, -
П о с т а н о в и в:
Продовжити застосування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.156 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів по 21 травня 2020 року включно.
Строк дії ухвали до 15 год. 13 хв. 21 травня 2020 року.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі в 7-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги на підставі рішення Конституційного Суду України від 13.06.2019 року № 4-р/2019.

Суддя Казанківського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1