Справа № 467/294/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка подання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» про встановлення адміністративного нагляду відносно ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло вказане подання, яким начальник установи виконання покарань порушив питання про встановлення адміністративного нагляду строком на 12 місяців на підставі п.г ст. 3 Закону України Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі відносно ОСОБА_3 .

Учасники справи, як то, представник установи виконання покарань та прокурор в судове засідання не з`явились, про його дату, час і місце повідомлені належно, причин неприбуття не вказали, будь яких заяв чи то клопотань до суду не направляли.

Засуджений про дату, час і місце повідомлений належно, надав заяву, якою просив розглядати подання за його відсутності, паралельно висловивши позицію щодо відсутності у нього заперечень проти його задоволення.

Однак, з огляду на положення ч.5 ст. 539 КПК України, судом не було установлено об`єктивних перешкод для проведення судового засідання, з урахуванням ще й того, що явка будь кого із учасників справи у нього обов`язковою не визнавалась, а судове засідання через відсутність даних про належне повідомлення засудженого відкладалось неодноразово.

Тож, вирішуючи порушене начальником установи виконання покарань питання, суд установив таке.

Згідно ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Водночас, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом ( ч.1 ст. 26 КПК України).

Тобто, саме на заявника покладається обов`язок доведення обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Разом із тим, норма частини третьої статті 5 Закону України Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі ( далі Закон) висуває імперативну вимогу до суб`єкта звернення разом з поданням надіслати до суду копію вироку та матеріали, що свідчать про необхідність встановлення адміністративного нагляду за відповідною особою.

Проте, у цьому випадку до подання додано ксерокопію вироку Врадіївського районного суду Миколаївської області від 08 травня 2014 року, що в силу ч.3 ст. 5 Закону та ст. 99 КПК України є недопустимим.

Додана до подання ксерокопія вироку не відповідає вимогами п. 13.7 Інструкції з діловодства у місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, апеляційному суді Автономної Республіки Крим та вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що затверджена наказом Державної судової адміністрації України 17.12.2013 № 173, яка діяла на час засвідчення копії вироку.

Так, відповідно до цієї норми копії судових рішень мають бути належним чином оформлені та засвідчені відбитком гербової печатки суду.

Якщо копія судового рішення складається з кількох аркушів, вона має бути прошнурована нитками на п`ять проколів, а на зворотному боці останнього аркуша - скріплена підписом судді, працівника апарату суду, засвідчена відбитком гербової печатки суду, із зазначенням кількості зшитих аркушів.

Такми чином, заявник не дотримався вимог закону та додав до подання не копію вироку, а його жодним чином не засвідчену ксерокопію.

Разом із тим, доказ є допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому КПК України ( ч.1 ст. 86 КПК України).

Водночас, установивши, що наданий суду доказ отриманий з порушенням закону, суд не може його використати при прийняття процесуального рішення, або ж послатись на нього при ухваленні судового рішення ( ч.2 ст. 87 КПК України).

Крім того, суб`єкт звернення до свого подання додав належно засвідчену копію вироку Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 жовтня 2014 року, згідно із яким ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст. 317 КК України, із застосуванням ст. 71 того ж Кодексу до 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Цей вирок набрав законної сили 13 листопада 2014 року.

Як наслідок, за цим вироком особа на даний час не можу утримуватись в установі виконання покарань.

Будь якого іншого вироку відносно ОСОБА_3 у розпорядження суду надано не було.

Відповідно, суб`єкт звернення не довів обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог, а саме того, що ОСОБА_3 на час розгляду цього подання є засудженим і звільняється з місць позбавлення волі.

Самої ж вказівки у поданні та характеристиці щодо засудження ОСОБА_3 на 6 років позбавлення волі за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 15 грудня 2014 року недостатньо для констатації факту засудження, оскільки належним доказом цього є належно засвідчена копія вироку.

Стосовно характеристики на засудженого та довідки про заохочення і стягнення, то їх, за умови недоведеності факт засудження і відбування покарання на час розгляду такого роду подання, є недостатньо для доведеності дійсних підстав для встановлення адміністративного нагляду, оскільки такого типу захід обмеження прав може бути застосований лише до особи, яка є засудженою у встановленому законом порядку і звільняється з місць позбавлення волі.

Як наслідок, у контексті вищевикладеного, доводи цього подання не є доведеними поза розумним сумнівом, і відповідно, беручи до уваги рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року про те, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства, а перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі, вважає за необхідне вказати на таке, суд приходить до висновку про те, що у задоволення такого подання слід відмовити.

Крім цього, слід відмітити, що судом неодноразово наголошувалось на необхідності додавання до такого роду звернень належно засвідченої копії вироку, проте, це залишається поза увагою представників установи виконання покарань.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» про встановлення адміністративного нагляду відносно ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1