Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
10 грудня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000314 стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , представників потерпілих - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , законного представника потерпілої ОСОБА_10 , -

В С Т А Н О В И Л А :
Вироком Сарненського районного суду Рівненської області від 28 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, з призначенням покарання: за ч. 2 ст. 286 КК України три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки; за ч. 1 ст. 135 КК України один рік обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Прийнято рішення рахувати строк відбуття покарання ОСОБА_5 з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши в строк покарання термін його перебування під вартою з 26 червня 2018 року по 22 серпня 2018 року.

Судом вирішено питання щодо цивільних позовів та речових доказів у справі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь: КЗ Рівненська обласна клінічна лікарня 25750 грн 17 коп; КЗ Рівненська обласна дитяча лікарня 22086 грн 19 коп; КЗ Березнівська центральна районна лікарня Рівненської обласної ради 24182 грн 79 коп. понесених витрат на лікування потерпілих; в дохід держави - витрати на залучення експертів в сумі 12298 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено і стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_11 в особі її законного представника ОСОБА_10 45000 грн моральної шкоди.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 25 червня 2018 року близько 22.15 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем VOLKSWAGEN TRANSPORTER р.н.з. НОМЕР_1 з технічними несправностями робочої гальмівної системи, рухаючись по вул. Зірненській в с. Зірне Березнівського району Рівненської області зі сторони м. Березне Рівненської області в напрямку вул. Гагаріна, зі швидкістю приблизно 50 км/год, поблизу будинку № 6, в порушення вимог пункту 10.1, пункту 11.3 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із мотоциклом JISANSHE р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_12 , який рухався у зустрічному напрямку.

В результаті ДТП ОСОБА_12 та пасажир мотоцикла ОСОБА_11 отримали тяжкі тілесні ушкодження; пасажирка ОСОБА_13 середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, а ОСОБА_5 залишив місце події.

У поданих апеляційних скаргах:

Захисник-адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , не оспорюючи фактичних обставин даного кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_5 у скоєному, правильності кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України та вирішення цивільних позовів, доводить, що судом призначено надто суворе покарання без врахування даних про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, являється учасником бойових дій, ряду помякшуючих покарання обставин - щирого розкаяння, повного добровільного відшкодування матеріальної шкоди та часткового моральної шкоди та позиції потерпілих, які просили суд не позбавляти волі ОСОБА_5 .

Просить вирок в частині призначення покарання змінити, призначивши ОСОБА_5 основне покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.

Представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_8 , не заперечуючи фактичних обставин даного кримінального провадження та доведеності вини ОСОБА_5 у скоєному, покликаючись на виключно позитивні характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_5 , який щиро розкаявся, активно сприяв в розкритті злочинів, раніше не притягувався ані до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності, скоїв злочин з необережності, що істотно знижує його суспільну небезпеку, неодноразово привселюдно вибачався перед потерпілими, висловлював свій щирий жаль з приводу вчиненого, повністю відшкодував матеріальну шкоду всім трьом потерпілим та надає кошти для подальшої реабілітації малолітньої ОСОБА_11 , просить вирок суду змінити та призначити обвинуваченому покарання, застосувавши ст. 75 КК України щодо основного покарання, про що зазначалося і в суді першої інстанції. В решті вирок суду залишити без змін.

Представник потерпілого ОСОБА_12 та законного представника потерпілої ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого в скоєному та правильності кваліфікації його дій, покликаючись на положення ст. 50 КК України щодо мети призначення покарання, доводить, що суд призначив ОСОБА_5 , який раніше не притягувався ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності, має сім`ю, в якій утримує двох неповнолітніх дітей, надто суворе покарання без врахування ряду його помякшуючих обставин - щирого розкаяння, активного сприяння в розкритті злочину, повного добровільного відшкодування матеріальної та частково моральної шкоди, у звязку з чим просить вирок змінити та призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки; за ч. 1 ст. 135 КК України один рік обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання три роки позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки, застосувавши до обвинуваченого положення ст. 75 КК України щодо основного покарання із покладенням на нього обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вирок суду залишити без змін.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено. Заслухавши суддю-доповідача, доводи апелянта ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання апеляційної скарги, представників потерпілих адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , законного представника потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_10 , які просять задовольнити апеляційні вимоги, не позбавляти волі ОСОБА_5 , застосувавши щодо основного покарання положення ст. 75 КК України, думку прокурора щодо залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, й обговоривши доводи, викладені апелянтами в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 та представників потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 адвокатів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 підлягають задоволенню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється ніким з учасників апеляційного розгляду.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Судами при обранні покарання повинні враховуватися, як загальні засади призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, так і розяснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву злочину та у складі організованих груп, і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Згідно постанови Верховного Суду від 29.05.2018 року, злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, належить до категорії двооб`єктивних злочинів, які одночасно посягають на приватні та публічні інтереси, однак, урахування думки потерпілого при призначенні покарання винуватому є обов`язковим.

Як вбачається з вироку, при обранні покарання суд врахував ступінь тяжкості скоєних ОСОБА_5 злочинів, один з яких відноситься до тяжких необережних злочинів, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ряд обставин, що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди, думку потерпілих, які не наполягали на призначенні суворого покарання, обставину, що обтяжує покарання.

Суд також врахував і висновок органу пробації, згідно якого ОСОБА_5 негативних характеристик не має, проживає разом із своєю сім`єю, в якій виховує двох неповнолітніх дітей, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, займається веденням домашнього селянського господарства, являється учасником бойових дій, щиро кається та шкодує про вчинене, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та особа не становить високої небезпеки для суспільства, призначивши ОСОБА_5 покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Між тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності і виключно позитивно характеризується, як особа, добровільно відшкодував в ході досудового розслідування всім потерпілим на лікування та реабілітацію понад 200000 грн, частина яких підтверджується належними доказами в справі ( а.с. 149-151), що знайшло своє підтвердження з боку представників потерпілих та законного представника ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції.

При апеляційному розгляді законний представник ОСОБА_11 ОСОБА_10 та представники потерпілих апелянти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ствердили, що потерпілі вважають розкаяння ОСОБА_5 , який є їх односельчанином, позитивно поводить себе в побуті, сім`ї, у відносинах з односельцями, є хорошим сім`янином і батьком двох неповнолітніх дітей, у вчиненому дійсно щирим, приймають його вибачення, і заподіяна матеріальна шкода є повністю відшкодованою і продовжується добровільно надаватися на першу їхню вимогу. При цьому наголошено, що цивільні позови потерпілими не подавалися, оскільки з обвинуваченим була домовленість про сплату завданої шкоди в добровільному порядку, і ОСОБА_5 повністю виконав взяті на себе зобов`язання.

Поведінка обвинуваченого протягом досудового і судового слідства і по даний час переконує їх у тому, що необхідне відшкодування для реабілітації буде здійснюватися ним і в подальшому.

Законний представник потерпілої ОСОБА_11 ОСОБА_10 зазначила, що дитина росте життєрадісною, лікування пішло їй на користь, однак необхідна подальша реабілітація, яка потребуватиме коштів, що буде неможливим у разі позбавлення волі ОСОБА_5 , у звязку з чим просить не позбавляти ОСОБА_5 волі та призначити йому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Позиція законного представника потерпілої ОСОБА_10 та апелянтів в інтересах потерпілих щодо звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням, згідно їх тверджень, є повністю виваженою.

Прокурор в суді апеляційної інстанції ствердила, що матеріали кримінального провадження негативних характеристик щодо ОСОБА_5 не містять, і дані щодо зловживання ним спиртними та наркотичними засобами чи неналежної його поведінки в побуті та сім`ї відсутні.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 дійсно раніше не притягувався ні до кримінальної, ані до адміністративної відповідальності, на обліку з приводу наркоманії чи алкоголізму не перебуває, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, та сім`ю, в якій утримує двох неповнолітніх дітей, являється учасником бойових дій, відсутні будь-які негативні характеристики на обвинуваченого і з місця попереднього ув`язнення ( ДУ Рівненський слідчий ізолятор), щиро розкаюється у вчинених злочинах та повністю відшкодував всім потерпілим завдану злочином матеріальну, та частково моральну шкоду, надаючи в добровільному порядку кошти на реабілітацію потерпілих, що не знайшло заперечень з боку учасників провадження.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно положень ст. 75 КК України, звільнення від відбування покарання можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що помякшують покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_5 вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання порядку не порушує, веде належний спосіб життя, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, ряд пом`якшуючих покарання обставин щире каяття, добровільне відшкодування завданої злочином шкоди, про що свідчать належні та допустимі докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, позицію потерпілих та їхніх законних представників, які доводять, що виправлення ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання з встановленням іспитового строку, передбаченого законом, та покладенням певних обов`язків, згідно вимог ч. 1 ст. 76 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника-адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_8 та представника потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_15 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Сарненського районного суду Рівненської області від 28 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 2 ст. 286, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням - іспитовим строком в два роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду засудженим протягом трьох місяців з дня вручення йому копії судового рішення, а іншими учасниками судового провадження - в цей же строк з дня його проголошення.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3