Справа № 751/6898/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/299/20
Категорія - ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004471 від 30 липня 2019 року, за апеляційною скаргою прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2020 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігів, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше неодноразово судимого Новозаводським районним судом м. Чернігова: 20 квітня 2010 року за ч. 1 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 23 грудня 2011 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі; 09 січня 2013 року за ч.2 ст. 309, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 13 вересня 2017 року за ч.2 ст. 185 КК України до 5 місяців арешту,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2020 року ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_7 та кваліфікацію його дій, просить рішення суду першої інстанції скасувати в зв`язку з м`якістю призначеного покарання, та винести новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді 3 місяців арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги вказує на те, що при призначенні покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ст. 69 КК України, суд прийшов до хибного висновку, оскільки не врахував того, що обвинувачений має не зняту і не погашену судимість за вчинення злочину проти майна, та, усвідомлюючи наслідки вчинення кримінального правопорушення, на шлях виправлення не став, вчинивши новий злочин, що характеризує його як особу, яка має високий рівень суспільної небезпеки та схильного до вчинення кримінальних правопорушень в подальшому. Вважає, що за таких підстав призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді штрафу, є явно не справедливим та таким, що не відповідає вимогам індивідуалізації призначеного покарання.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 03 липня 2019 року, близько 09 год. 35 хв. перебуваючи в приміщенні магазину «Квартал», який розташований за адресою: м. Чернігів, вул. Дмитра Самоквасова, 12-А, маючи умисел на заволодіння чужим майном, діючи умисно і повторно, з корисливих мотивів, та з метою особистого збагачення, шляхом вільного доступу, таємно викрав з вітрини пляшку «Вермут Bianco Martini», ємністю 1 літр, вартістю 206 грн. 18 коп., що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Альянс Маркет», чим спричинив матеріальну шкоду на завдану суму. Своїми діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти викладених в апеляційній скарзі прокурора вимог, з`ясувавши позицію прокурора, який висловився на підтримання доводів апеляційної скарги, та просив скасувати рішення місцевого суду і постановити новий вирок, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ст. 349 ч. 3 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини та повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється.

За правильно встановлених у справі фактичних обставин, суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчиненого повторно.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставами для скасування вироку суду при розгляді справи в апеляційному суді є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Доводи прокурора про скасування оскарженого вироку суду першої інстанції через безпідставність застосування положень ст.69 КК України при обрані міри покарання ОСОБА_7 , підлягають задоволенню.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначені покарання, суд зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Як вбачається з оскарженого вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.2 ст.185 КК України, суд послався на обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди потерпілій стороні.

Суд першої інстанції, зазначивши про наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, дійшов до висновку про можливість призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України та призначив більш м`яке основне покарання, не зазначене в санкції частини статті, у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів громадян.

Дійсно, відповідно до вимог ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання, та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті.

Однак, згідно з положенням постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотриматися вимог кримінального закону і зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 більш м`яке покарання ніж передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, всупереч вимогам ст. 69 КК України не навів достатніх мотивів прийняття такого рішення, не зазначив яким чином, визнані судом у вироку обставини, що пом`якшують покарання істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, з достатньою повнотою не врахував особу обвинуваченого, який хоча і має молодий вік, працює та має повноцінну родину, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, та вчинив аналогічне кримінальне правопорушення проти власності в період непогашеної судимості, з 18 лютого 2010 року перебуває на обліку в Чернігівському наркологічному диспансерному відділенні ЧПНЛ з приводу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання каннабіноїдів та стимуляторів, 21 травня 2019 року встановлений діагноз : «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю».

Крім того, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції при визначенні виду та розміру покарання не в повній мірі було враховано висновки викладені у досудовій доповіді органу пробації, відповідно до яких, виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити дуже високу небезпеку для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора з приводу відсутності обґрунтованих доводів сторони захисту з приводу наявності у ОСОБА_7 постійного місця роботи та повноцінної родини, оскільки ці обставини не підтверджуються жодними матеріалами справи, а також, на їх підтвердження не було надано жодних доказів і під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 будучи особою молодого віку є неодруженим та не має малолітніх дітей, що свідчить про відсутність у нього сталих соціальних зв`язків, проте декілька разів притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його девіантну поведінку та стійке небажання стати на шлях виправлення.

Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про безпідставність застосування положень ст.69 КК України та призначення ОСОБА_7 покарання більш м`якого ніж передбачено санкцією ч.2 ст. 185 КК України, оскільки таке покарання за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості і його не можна визнати необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, при призначенні ОСОБА_7 покарання, колегія суддів, враховує обставини кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, який, відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який є раніше неодноразово судимим, обставини вчинення злочину, а саме те, що після звільнення з місць позбавлення волі, в період непогашеної судимості, знову вчинив нове, аналогічне кримінальне правопорушення проти власності, наявність обставин, які пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відшкодування збитку потерпілому, а також обставину, що обтяжує покарання рецидив злочину.

Таким чином, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе лише за умови ізоляції його від суспільства та вважає за можливе, враховуючи дані про його особу, беручи до уваги стан здоров`я обвинуваченого призначити покарання у виді реального позбавлення волі в мінімальних межах за ч. 2 ст. 185 КК України у виді арешту. На переконання колегії суддів саме таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, в зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Чернігівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2020 року, щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного його затримання.

В решті цей вирок - залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України даний вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4