Справа № 191/16/20
Провадження № 1-кп/191/2/20
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2020 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000029 від 15.08.2019 року відносно:

ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Іларіонове, Синельниківського району, Дніпропетровської області, громадянки України, з неповною середньою освітою, не працюючої, заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2
раніше судимої: 04.04.2019 Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, за ст. ст. 28 ч.2, 205 ч.1 КК України до штрафу 8500 гривень, який сплачений 04.04.2019 року

за участю сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4

обвинуваченої - ОСОБА_3

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 21.02.1990 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, ст. 150 Сімейного Кодексу України, дитині повинно належати право на здоровий ріст і розвиток, належне харчування, житло; дитина повинна рости під відповідальністю своїх батьків у всякому випадку в атмосфері любові, морального і матеріального забезпечення; дитина повинна бути захищеною від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості та експлуатації; найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту та навчання, і ця відповідальність лежить перш за все на її батьках; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дочку ОСОБА_6 . Від народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - здорова, народилась вагою 2900 г. зростом 48 см. відповідно до медичної карти новонародженого № 2303 ДЗ «ДМПБ №1» ДОР».
ОСОБА_3 , починаючи з 12.09.2017 по 27.12.2017, злісно не виконувала обов`язки по догляду за дитиною, а саме не надавала ОСОБА_6 повноцінного харчування. Внаслідок цього, починаючи з 27.12.2017 року у дитини починають розвиватися наступні захворювання: гіпотрофія, рахіт, анемія І ступеню. В подальшому, починаючи з 27.12.2017 по 19.07.2018 ОСОБА_3 продовжувала злісно не виконувати обов`язки по догляду за дитиною ОСОБА_6 (не надавала дитині повноцінного харчування). Через це вищевказані захворювання ОСОБА_6 розвивалися та станом на 03.04.2018 у неї встановлено гіпотрофію І-ІІ ступеню, залізо дефіцитну анемію І-ІІ ступеня, дитина перебуває на обліку з діагнозом функціонуюче овальне вікно серця, гіпотрофія, рахіт, анемія. При цьому ОСОБА_3 проявила злочинну самовпевненість до настання тяжких наслідків. На зауваження та рекомендації лікаря не реагувала, що мало неодноразовий та системний характер, чим злісно не виконувала обов`язки по догляду за дитиною.
ОСОБА_3 , протягом тривалого часу, а саме в період з народження доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня її смерті, ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення зазначених норм законодавства України, умисно та систематично, маючи можливість належно виконувати встановлені законом обов`язки по догляду за своєю малолітньою дитиною ОСОБА_7 , злісно ухилялася від їх виконання, що виражалось у бездіяльності ОСОБА_3 у вжитті заходів щодо догляду за дитиною, а саме: не надавала донці повноцінного харчування, не виконувала санітарно-гігієнічні норми у побуті. Також, ОСОБА_3 з моменту захворювання ОСОБА_6 на гостру кишкову інфекцію (точний час та дату слідством встановити не надалося можливим) до 19.07.2018 не звернулася за медичною допомогою своїй малолітній донці ОСОБА_6 , 2017 року народження. При цьому ОСОБА_3 проявила злочинну самовпевненість до настання тяжких наслідків, злісно не виконала обов`язки по догляду за дитиною, що призвело до того, що 19.07.2018 року об 11 годині донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поступила до відділення реанімації та інтенсивної терапії КЗ «ДОДКЛ» ДОР» в тяжкому стані з діагнозом гостра кишкова непроходимість та не дивлячись на проводиму терапію о 14 годині 40 хв. у дитини зупинилося серце, а о 15 годині 10 хв., констатована біологічна смерть.
Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 87 від 30.05.2019 року, причиною смерті ОСОБА_6 стала гостра кишкова стафілококова інфекція, що призвела до розвитку токсичного парезу кишечника, яка ускладнилась інфекційно-токсичним шоком. Фоновим захворюванням була перивентикулярна лейкомаляція. Визначальним фактором в її настанні є дитячий вік, пізнє потрапляння до лікарні, наявність супутньої патології у вигляді дефіциту харчування, що призвело до зниження імунореактивності дитини.
Настання вказаних тяжких наслідків у вигляді смерті малолітньої ОСОБА_6 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з діями ОСОБА_3 , що виразилося в її злісному ухиленні від догляду та лікування доньки ОСОБА_8 .
Своїми діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 166 КК України - злісне невиконання матір`ю встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.
Допитана в ході судового слідства обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнала, але надавала свідчення, які протирічать одне одному, зазначивши суду що у липні 2018 року у її доньки не було підвищеної температури тіла та будь яких ознак хвороби, та зазначила, що пішла на роботу, а коли повернулась швидка допомога забрала дитину. Але потім повідомила, що вона намагалась, щоб був режим харчування у дитини. Перед потраплянням до лікарні у липня 2018 року у дитини 4 дні було розлад шлунку, та підвищена температура тіла але до лікарні вона не зверталась, так як вважала що у дитини «лізуть зубики». Потім дитину привезли до лікарні та дитина ІНФОРМАЦІЯ_3 там померла. В скоєному щиро розкаюється та просить суворо не карати.
Крім визнання своєї винуватості обвинуваченою ОСОБА_3 , її винуватість у вчиненні інкримінованого правопорушення (злочину), передбаченого ст. 166 КК України, стверджується зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні доказами.
Свідок ОСОБА_9 суду повідомила, що вона працює на посаді начальника служби у справах дітей виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області. Родина ОСОБА_3 перебувала на обліку у службі у справах дітей з березня 2013 року по вересень 2018 року у зв`язку з тим, що батьки зловживали алкоголем та були невідповідні умови проживання дітей. ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_10 від шлюбу з яким мала 4 спільних дітей: ОСОБА_11 2004 року народження, ОСОБА_12 2009 року народження, ОСОБА_13 2009 року народження та Сніжану 2011 року народження. Після ув`язнення чоловіка ОСОБА_10 , його дружина ОСОБА_3 почала проживати за адресою: АДРЕСА_1 з гр. ОСОБА_14 , від якого згодом народила 2 дітей: ОСОБА_15 2016 року народження, та ОСОБА_6 2017 року народження. Обвинувачена систематично кидала дітей на довгий час на свого співмешканця ОСОБА_14 та в цей час зловживала алкоголем.
10.11.2017 року з місць позбавлення волі вийшов чоловік обвинуваченої ОСОБА_10 , який забрав своїх 4 дітей до свого домоволодіння до Сухачівки, західної частини м. Дніпра, так як обвинувачена вела аморальний спосіб життя та не піклувалась про дітей, обвинувачена не заперечувала проти переїзду дітей до батька.
Ольга зовсім не цікавилась долею дітей. На початку липня 2018 року обвинувачена кинула 2 своїх дітей на свого співмешканця з метою вживання алкоголю та відпочинку від дітей. 19.07.2018 року фахівці служби Іларіонівської селищної ради вийшли до родини ОСОБА_16 з метою перевірки умов проживання дітей по дорозі зустріли ОСОБА_14 який повідомив про погане самопочуття молодшої доньки ОСОБА_6 2017 року народження. Обвинуваченої в цей час дома не було, співмешканець не хотів викликати швидку допомогу, посилаючись, що дитина щось не те з`їла, але родич родини викликав швидку допомогу, яка забрала дитину до Дніпровської обласної лікарні з болями в животі, але в лікарні дитина померла зі шлунковим отруєнням. Після смерті дитини до смт. Іларіонове приїхала мати співмешканця - ОСОБА_14 з Волинської області, яка займалась похованням дитини. Після поховання дитини мати ОСОБА_14 забрала онука ОСОБА_15 2016 року народження та повернулася до себе додому у Волинську область.
ОСОБА_3 разом зі своїм співмешканцем ОСОБА_14 виїхали на постійне місце проживання до батьківщини співмешканця за адресою: Волинська область, с. Нововолинськ. З телефонної розмови з спеціалістами служби у справах дітей Волинської області їй стало відомо, що обвинувачену позбавили батьківських прав відносно ОСОБА_15 . Також свідок повідомила, що ОСОБА_3 не завжди отримувала безкоштовні ліки на доньку ОСОБА_17 , через що їй нагадували про необхідність отримання ліків та водили до лікаря для отримання ліків. Окрім цього, свідок пояснила, що через вживання алкогольних напоїв та утримання дітей в антисанітарних умовах ОСОБА_3 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП.
Свідок ОСОБА_18 , яка працює на посаді інспектора відділу соціального захисту населення виконкому Іларіонівської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області суду повідомила, що в липня 2018 року вона зустріла в смт. Іларіонове Корнисюка, який повідомив, що ОСОБА_19 перебуває у важкому стані через здуття живота. В цей же день свідок відвідала родину ОСОБА_16 де біля будинку зустріла машину швидкої допомоги та поліцію, які повідомили, що дитина померла.
Згідно висновку судово-медичної експертної комісії № 87 від 30.05.2019 року вбачається що причиною настання смерті ОСОБА_6 була гостра кишкова стафілококова інфекція, що призвела до розвитку токсичного парезу кишечника, яка ускладнилась інфекційно-токсичним шоком. Фоновим захворюванням була перивентикулярна лейкомаляція. Визначальним фактором в її настанні є дитячий вік, пізнє потрапляння до лікарні, наявність супутньої патології у вигляді дефіциту харчування, що призвело до зниження імунореактивності дитини. Також експерти в даній експертизі зазначили, що ознаки аліментарної дистрофії (дефіцит ваги тіла склав 33%, залізодефіцитна анемія, гіпотрофія, рахіт, як надбані захворювання) та пізнє потрапляння дитини до лікарні вказують на недостатнє піклування батьків за дитиною, що є головною вирішальною причиною в настанні летального випадку у ОСОБА_6 ( т. 2 а.с. 7-27).
Причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_3 та тяжкими наслідками, які настали, а саме смерть дитини ОСОБА_6 , підтверджується вищевказаним висновком експертів та висновком судово-медичної експертної комісії № 164-Д від 17.10.2019 року з якого вбачається, що аналіз наданої медичної документації дозволяє комісіє експертів вважати, що смерть дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , настала від гострої кишкової інфекції, яка могла бути опосередковано пов`язана з низькими соціально-побутовими умовами в яких перебувала дитина.
За умови повноцінного харчування дитини та виконання санітарно-гігієнічних нормативів у побуті, при належному догляді за дитиною з боку батьків, можливо було запобігти виникненню захворювань на аліментарну дистрофію, залізодефіцитну анемію, гіпотрофію, рахіт, гостру респіраторно-вірусну інфекцію, як причин зниження імунореактивності дитини тобто і настанню її смерті. ( т.2 а.с. 35-55).
Смерть дитини ОСОБА_6 , згідно Протоколу паталогоанатомічного дослідження № НОМЕР_1 в КЗ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» ДОР від 20.07.2018 року, настала внаслідок інфекційно-токсичного шоку. Основним захворюванням у дитини слід вважати гостру кишкову інфекцію, зумовлену золотистим стафілококом, з патологічним розмноженням грибкової флори. У зв`язку з асоціальним способом життя батьків, умови життя і харчування дитини не відповідали санітарно-гігієнічним правилам, а також зважаючи на пізнє звернення за медичною допомогою, явища ентериту спричинили за собою розвиток токсичного парезу кишечника. (т.2 а.с. 68-69);
- протоколом огляду місця події від 19.07.2018 року, відповідно до якого місцем огляду є будинок АДРЕСА_1 . В результаті огляду встановлено в будинку нашарування сміття та бруд. ( т.2 а.с. 74);
- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 № 58 від 20 липня 2018 року, що причиною смерті є гостра кишкова інфекція (т.2 а.с. 73);
- з копії свідоцтва про народження ОСОБА_6 яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 серія НОМЕР_2 вбачається, що матір`ю зазначена ОСОБА_3 (т.1 а.с.77);
- з витягу із протоколу № 1 від 21 лютого 2018 року вбачається що на засіданні координаційної ради у справах дітей при виконкомі Іларіонівської селищної ради розглядалося питання про позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_3 , оскільки від сімейного лікаря ОСОБА_20 постійно надходять доповідні щодо невчасного обстеження та лікування найменших дітей ОСОБА_21 та ОСОБА_8 , а в Анни розвивається рахіт. ( т.2 а.с. 106).
Розглядаючи докази з точки зору їх допустимості, суд вважає, що вони отримані з дотриманням вимог закону, а тому є допустимими.
Суд, оцінивши показання ОСОБА_3 в сукупності з відомостями про предмет злочину і про обстановку його виявлення, прийшов до переконання в істинності встановлених вище обставин, визнаних обвинуваченою добровільно, значення змісту якого вона правильно розуміє, що згідно зі ст. 18, ч. 2 ст. 95 КПК України виключає будь-які сумніви у свободі самовикриття.
Вина обвинуваченої в скоєнні нею злочину в судовому засіданні доказана повністю.
Дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ст.166 КК України, як злісне невиконання батьками, встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки.
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є злочином середньої тяжкості, особу обвинуваченої ОСОБА_3 яка має судимість після вчинення злочину, покарання за яким відбуто нею повністю шляхом сплати штрафу, що підтверджується квитанцією про сплату штрафу № пн840694РК від 04.04.2019 року, за місцем мешкання характеризується негативно, має п`ятьох дітей, відносного меншого сина ОСОБА_21 2016 року народження позбавлена батьківських прав, інші діти проживають з батьком на її утриманні не перебувають, зловживає спиртними напоями, не займалась вихованням дітей, часто їх покидала на тривалий час, не працююча, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 є щире каяття.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, обвинуваченій ОСОБА_3 є вчинення злочину, щодо малолітньої дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
На підставі наведеного суд реалізовуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, його тривалість, особу винуватої, її ставлення до скоєного, наявність тяжкої обставини у вигляді смерті дитини, тому вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій ст. 166 КК України вважаючи, що дане покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення, а також попередження вчинення нею нових злочинів. Покарання у вигляді обмеження волі суд вважає занадто м`яким. Підстави для застосування правил ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України відсутні.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 залишити до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі обвинуваченій ОСОБА_3 відраховувати з моменту затримання, а саме з 27.12.2019 року.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Визнати ОСОБА_3 винуватою у пред`явленому обвинувачені, передбаченому ст.166 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців.
Запобіжний захід ОСОБА_3 залишити тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі обвинуваченій ОСОБА_3 відраховувати з моменту затримання, а саме з 27.12.2019 року.
Речові докази: історію вагітності та пологів ОСОБА_3 № 2303/2406/1256; медичну картку новонародженого № 2303; медичну картку стаціонарного хворого ОСОБА_22 № 5307/у; протокол патологічного дослідження № 144 трупа дитини першого року життя 20.07.2018 року; амбулаторну картку ОСОБА_6 ; висновок за результатами клініко-експертної оцінки якості наданої медичної допомоги дитині від 14.08.2018 року № 46 зберігати при матеріалах справи; гістологічний архів від трупу ОСОБА_6 2017 року народження; архів мікропрепаратів № S44/18 р.- 20 шт.; парафіновий архів, які зберігаються в камері схову речових доказів Синельниківського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області квитанція № 110998 ( т.2 а.с 80-81)- знищити.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1