Справа № 487/2372/19
Провадження № 1-кс/487/3317/20
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.06.2020 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , в присутності скаржника - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР в м. Миколаєві ОСОБА_4 від 09.04.2020 року про закриття кримінального провадження №0001211,-
ВСТАНОВИВ:
19.05.2020 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій він просив скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження №0001211 від 29.12.2018 року.
В обґрунтування своє скарги зазначив, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження прийнята з порушенням кримінально-процесуального законодавства, досудове розслідування було проведено поверхнево та не об`єктивно, не з`ясовано фактичні обставини справи, а тому постанова є передчасною.
Скаржник у судовому засіданні вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити.
Слідчий до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив.
Заслухавши пояснення скаржника, дослідивши викладені в скарзі обставини та додані до неї матеріали, матеріали кримінального провадження №0001211, слідчий суддя прийшов до наступного.
Судом встановлено, що Другим СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0001211 від 29.12.2018 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.372, ч.1 ст.365, ч.1 ст.371, ч.1 ст.373, ч.1 ст.374, ч.1 ст.366, ч.1 ст.372, ч.3 ст.368, ч.2 ст.161, ч.2 ст.382, ч.1 ст.367, ч.3 ст.206, ч.3 ст.382 КК України.
09.04.2020 року слідчим Другого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві ОСОБА_4 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001211 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.
Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні вимоги містить і ч.1 ст. 94 КПК України щодо оцінки слідчим , прокурором кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки дозу достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Статтею 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні в першу чергу підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з положеннями ч.2 ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.
Сторона обвинувачення, відповідно до ст. 93 КПК України, здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Як наголошує у своєму рішенні ЄСПЛ у справі "Олександр Ніконенко проти України", "Мута проти України", "Карабет та інші проти України" Розслідування … має бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події, включаючи, зокрема, показання свідків та висновки судових експертиз тощо. Будь-який недолік розслідування, який підриває його здатність встановлення причини … або винних осіб, створюватиме небезпеку недотримання цього стандарту.
Крім того, у рішеннях ЄСПЛ у справах "Бучинська проти України", "Сельмуні проти Франції, "Нечипорук і Йонкало проти України" суд констатував факт того, що не може дійти висновку, що органи влади зробили усе від них залежне для забезпечення оперативного та всебічного вжиття заходів для збору доказів, встановлення місцезнаходження та притягнення до відповідальності винних, бо за потреби зростаючих високих стандартів у сфері захисту прав людини та основоположних свобод, неминуче вимагається більша рішучість при оцінці порушень основоположних цінностей демократичного суспільства, оскільки тягар доведеним можна покласти на органи влади, адже саме вони мають надати задовільні та переконливі пояснення.
Проте, вищевикладені вимоги чинного законодавства слідчим не виконані, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №0001211, досліджених безпосередньо у судовому засіданні, відомості до ЄРДР були внесені, серед іншого, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст374 КК України - недопущення чи ненадання своєчасно захисника, а також інше грубе порушення права підозрюваного, обвинуваченого на захист, вчинене слідчим, прокурором або суддею.
У судовому засіданні скаржник наголошував на тому, що під час його затримання співробітниками УСБУ в Одеській області, було порушено його право на захист. Крім того, захисник ОСОБА_5 , який був представлений слідчим як особа, що буде здійснювати захист його прав, взагалі невідомо звідки взявся, оскільки не був призначений за дорученням з Центру надання безоплатної правової допомоги та будь-яких угод про захист його прав він з ним не укладав. При цьому, під час досудового розслідування він заявляв клопотання про допит адвоката ОСОБА_6 ..
З матеріалів кримінального провадження №0001211 вбачається, що слідчим ОСОБА_4 , під час здійснення досудового розслідування, не в повній мірі були виконані вказівки прокурора відділу прокуратури області ОСОБА_7 від 18.11.2019 року, зокрема, не допитано адвоката ОСОБА_8 по обставинам захисту інтересів ОСОБА_3 , тощо.
Крім того,06.12.2019 року слідчим ОСОБА_4 , особисто, у порядку ст.ст.40,41 КПК України було надано доручення на ім`я начальника ДУ «Одеський слідчий ізолятор» про проведення додаткового детального допиту у якості потерпілого ОСОБА_3 щодо обставин вимагання службовими особами правоохоронних органів Одеської області у нього неправомірної вигоди та з питань, у чому саме полягали протиправні дії адвоката ОСОБА_6 ..
При цьому, п.3 ч.2 ст.40 КПК України встановлено, що слідчий уповноважений, доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам.

Частиною 1 ст.41 КПК України передбачено, що оперативні підрозділи органів Національної поліції, органів безпеки, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового і митного законодавства, органів Державної прикордонної служби України здійснюють слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії в кримінальному провадженні за письмовим дорученням слідчого, прокурора, а підрозділ детективів, оперативно-технічний підрозділ та підрозділ внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України - за письмовим дорученням детектива або прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.
Отже, слідчим було надано доручення на виконання слідчих (розшукових) дій не уповноваженому органу.
Крім того, будь-яких даних щодо виконання вказаного доручення матеріали кримінального провадження №0001211 не містять.
Таким чином, встановлені слідчим суддею та вище перелічені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що слідчим не вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного дослідження обставин кримінального правопорушення, а постанова про закриття кримінального провадження винесена передчасно, що є підставою для задоволення скарги.
Керуючись статтями 92-94, 303-307 КПК України,слідчий суддя,-
УХВАЛИВ:
Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР в м. Миколаєві ОСОБА_4 від 09.04.2020 року про закриття кримінального провадження №0001211 - задовольнити.
Скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу СУ ТУ ДБР в м. Миколаєві ОСОБА_4 від 09.04.2020 року про закриття кримінального провадження №0001211.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1