Справа № 472/1023/16-к
Провадження №1-кп/472/1/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року смт. Веселинове

Миколаївської області

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
з участю секретарів
судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №1 смт. Веселинове кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000577 від 04.07.2016 року, по обвинуваченню:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, громадянина Грузії, який має середню освіту, перебуває в цивільному шлюбі, має на утриманні малолітнього сина 2015 року народження, не працює, проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 02.11.2010 року Центральним районним судом м. Сімферополя за ст.ст. 185 ч. 1, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнився 23.08.2011 року на підставі Закону України «Про амністію» від 08.07.2011 р. ст.3 «А»; 2) 20.02.2012 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ст.ст.185 ч. 3, 185 ч. 2, 309 ч. 1, ст.70 КК України - до 3 -х років позбавлення волі; 3) 12.06.2012 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185 КК України, на підставі ч.4 ст.70 КК України - до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 4) 04.07.2012 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ст.ст. 185 ч. 3, 185 ч. 2, 70 ч. 1 КК України - до 5 - ти років позбавлення волі, звільнений 24.02.2016 року у зв`язку з відбуттям строку покарання; 5) 26.01.2017 року Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185 КК України - до 1 року 6 місяців позбавлення волі; 6) 22.01.2019 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України - до 1 року 8 місяців позбавлення волі; 7) 24.10.2019 року Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України - до 1 року 8 місяців позбавлення волі; 11.04.2019 року Миколаївським апеляційним судом даний вирок скасовано в частині призначення покарання та ухвалено новий вирок, за яким ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 січня 2019 року шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:
прокурор - ОСОБА_7 ,
обвинувачений - ОСОБА_6 ,
захисник - ОСОБА_8 ,
представники потерпілого - ОСОБА_9 , ОСОБА_10
перекладач - ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 02.07.2016 року, приблизно о 13:00 год., ОСОБА_6 знаходився в приміщенні магазину «Дует плюс», у відділі продажу меблів, який розташований по вул. Мозолевського, 8 смт. Веселинове, після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна з приміщення кабінету ОСОБА_9 , яка являється працівником ТОВ «Смарт Фінанс», та який для здійснення її професійної діяльності орендує ТОВ «Смарт Фінанс». Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, переслідуючи мету незаконного збагачення, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, через вхідні двері проник в приміщення кабінету ОСОБА_9 , де з металевого сейфу таємно викрав ноутбук марки «Леново», моделі G 560, який належав ТОВ «Смарт Фінанс», вартістю 2400,00 гривень. Після цього ОСОБА_6 з місця злочину зник, а викраденим майном розпорядився на свій розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_6 спричинив ТОВ «Смарт Фінанс» матеріальний збиток на суму 2400,00 гривень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав, зокрема, суду показав, що на початку літа 2016 року разом зі ОСОБА_12 прямували з м. Вознесенська до м. Одеси, зупинились в смт. Веселинове і він пішов пройтись по магазинах, та заходив в магазин з меблями. Знаходячись всередині магазину, він ходив по магазину та дивився меблі з метою придбання для потреб сім`ї. Однак нічого не вибравши, він вийшов з магазину та пішов в напрямку автобусної зупинки, де на нього чекав на машині ОСОБА_12 . Сівши в автомобіль, вони поїхали до м. Одеси. Вказує, що ніякого ноутбуку не викрадав.

Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченим, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

- Показаннями представника потерпілого ТОВ «Смарт Фінанс» ОСОБА_9 , яка суду показала, що 02.07.2016 року була відсутня на роботі. Напередодні 01.07.2016 року по закінченню робочого часу поклала в сейф ноутбук і зачинила його ключем, мишка залишалася на столі. Ключі від сейфу поклала в схованку, а саме: в зошит, а зошит поклала в шухлядку столика, який знаходився в кабінеті. Прийшовши в понеділок 4 липня 2016 року о 08:00 год. ранку в магазин, на робоче місце, до свого кабінету, відчинила сейф ключем, а ноутбуку там не було. Відразу про цей факт повідомила своє керівництво, потім управляючу магазином «Дует плюс» ОСОБА_13 . Пізніше за узгодженням зі своїм керівництвом звернулась з заявою про вчинення крадіжки ноутбуку до поліції. Потім, коли вона переглядала відеозапис з камер відео-спостереження, то бачила, що 02.07.2016 року до магазину приходив обвинувачений ОСОБА_6 , і коли він виходив з магазину, в нього щось знаходилось під сорочкою, зовні схоже на предмет прямокутної форми. Представник потерпілого ОСОБА_9 повідомила, що є провідним фахівцем ТОВ «Смарт Фінанс», та їй роботодавець за договором оренди для виконання її обов`язків щодо оформлення кредитів орендує у приватного підприємця ОСОБА_14 приміщення в магазині «Дует плюс», яке є відокремленим від торгової зали, та доступ до якого є обмеженим, тобто відвідувачі мають право зайти до приміщення в той час, коди вона перебуває на робочому місці.

- Показаннями свідка ОСОБА_13 , яка суду показала, що є співвласницею магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а ТОВ «Смарт Фінанс» орендує приміщення - кабінет, в якому працює ОСОБА_9 . Власником магазину є її чоловік - ОСОБА_14 . В суботу 02.07.2016 року о 08:30 год. приїхала машина з товаром до магазину. Прийнявши товар, вона рахувала накладні, потім помітила, що біля 10:00 год. зайшов ОСОБА_6 до магазину і ходив по торговельному залу та роздивлявся меблі приблизно 10-15 хв. Обвинувачений ОСОБА_6 був одягнений в літню сорочку, яка була застібнута на гудзики, в руці тримав кофту. Коли ОСОБА_6 виходив з магазину, то в нього була розстібнута сорочка і він щось поправляв під сорочкою, а потім зупинився перед дзеркалом і оглянув себе, після чого пройшов повз скляне приміщення, де вона працювала, попрощався та вийшов. В понеділок, 4 липня 2016 року о 8.00 год, коли прийшла на роботу ОСОБА_9 , то повідомила їй про факт викрадення ноутбуку. Потім вони переглянули відеозапис з камер відеоспостереження та побачили, що 02.07.2016 року до магазину приходив обвинувачений ОСОБА_6 . На відеозаписі з камер спостереження було видно, що у ОСОБА_6 при виході з магазину була розстібнута сорочка і він щось поправляв під сорочкою.

- Показаннями свідка ОСОБА_12 , який суду показав, що 02.07.2018 року на своїй машині він разом з ОСОБА_6 прямували з м. Вознесенськ до м. Одеса, зупинились в смт. Веселинове, приблизно 20 метрів від автобусної зупинки. ОСОБА_6 вийшов з машини і пішов в невідомому напрямку, а він залишався в автомобілі чекати на нього. Приблизно через 15-20 хв. повернувся ОСОБА_6 , в руках в нього був пакет з продуктами. При собі у ОСОБА_6 не було ноутбуку. Сівши в машину, вони попрямували до м. Одеса.

- Протоколом огляду місця пригоди від 04.07.2016 року, який було проведено на підставі згоди співвласника магазину та управляючої магазином ОСОБА_13 від 04.07.2016 року, згідно з яким місцем огляду являється магазин меблі «Дует плюс», який розташований на вул. Мозолевського в смт. Веселинове, навпроти Банку «Аваль». Вхід до магазину знаходиться з південної сторони і зачиняється двохстворчатими дверима, будь-яких візуальних пошкоджень під час огляду на дверях не було. При вході до магазину знаходиться коридор, в якому є ще одні двохстворчаті двері, які на момент огляду знаходилися у відкритому положенні, будь-яких візуальних пошкоджень не має. При вході розташований торговий зал прямокутної форми, в усьому залі знаходяться меблі в асортименті. Ліворуч знаходиться невеликий прохід, який веде в кінець торгової зали. В кінці зали ліворуч розташовано двері, які на момент огляду знаходяться у відкритому положенні. Прохід веде в кабінет. В приміщенні кабінету праворуч від входу та навпроти входу розташовано два стола. За столом, який розташований праворуч від входу, знаходиться сейф металевий, темно-сірого кольору, який закривається одностворчатими дверима. Зі слів ОСОБА_9 тут знаходився ноутбук, який на момент огляду був відсутній. До протоколу надана фототаблиця.

- Заявою ОСОБА_13 , згідно з якою вона просить долучити 2 DVD-R диски з камер спостереження магазину, який розташований за адресою: смт. Веселинове, вул. Мозолевського, 8.

- Постановою про визнання та долучення до справи речових доказів від 04.07.2016 року, якою визнано як речовий доказ 2 DVD-R диски з камер спостереження магазину «Дует плюс», які було приєднано до кримінального провадження.

- Довідкою про вартість, виданої ПП «Григорян» про те, що станом на липень 2016 року вартість ноутбуку «Lenowo idealPad G 560e-1» 2014 року випуску становить 2400, гривень.

- Довідкою, виданою ТОВ «Смарт -Фінанс» №1807-01 від 18 липня 2016 року, відповідно до якої ноутбук «Lenowo idealPad G 560e-1» СВО 7392775, інвентарний номер 401054709, є власністю ТОВ «Смарт-Фінанс», код 37208475, який було придбано 15.09.2014 року, та вартість якого складає 2400 гривень.

- Протоколом пред`явлення особи для впізнання по відео від 21.09.2016 року, яке було проведено в присутності двох понятих: ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , пред`явлено для впізнання свідку ОСОБА_12 відеозапис з камер спостереження магазину «Дует плюс», який записано на DVD-R диск. На запитання слідчого свідок ОСОБА_12 відповів, що він дає згоду на проведення впізнання по відеозапису. На запитання, чи впізнає він когось з осіб на відео, ОСОБА_12 заявив, що він впізнав на відеозаписі свого знайомого мешканця м. Миколаєва ОСОБА_6 , якого він возив 02.07.2016 року в смт. Веселинове на своєму автомобілі. Ознаки (чи їх сукупність), за якими особа впізнала особу в тім, що ОСОБА_6 є особою кавказької національності і чітко видно на відео, що це саме він, і крім того, ОСОБА_6 є добрим його знайомим.

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 29.09.2016 року, який було проведено в присутності двох понятих: ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , за участі захисника ОСОБА_19 , в ході якого встановлено: на пропозицію слідчого підозрюваний ОСОБА_6 без будь-якого фізичного і психологічного примусу зі сторони працівників поліції погодився розповісти і показати, як він 02.07.2016 року вчинив крадіжку ноутбуку з магазину «Дует плюс» в смт. Веселинове. На прохання всі учасники і поняті пройшли до магазину «Дует плюс», який розташований в центрі смт. Веселинове по вул. Мозолевського. Знаходячись біля входу в магазин, ОСОБА_6 показав на двері, через які він 02.07.2016 року пройшов до приміщення магазину «Дует плюс». Потім всі учасники пройшли до приміщення магазину і через прохід, пройшли в середину магазину. Потім ОСОБА_6 показав на дверний прохід, який розташований з лівої сторони в кінці приміщення, який веде до кабінету, який орендує ТОВ «Смарт Фінанс». ОСОБА_6 розповів, що він через відчинені двері пройшов до кабінету, потім підійшов до сейфу, який знаходиться з правої сторони від вхідних дверей в кабінеті. Знаходячись біля сейфу, ОСОБА_6 показав, як він дістав з сейфу ноутбук, в той час двері у сейфі були відчинені. Взявши ноутбук, він положив його за пояс за спину і прикрив рубашкою, яка була розстібнута. Потім через прохід він вийшов з магазину і пішов до автобусної зупинки, де на нього чекав легковий автомобіль. Під час слідчого експерименту нічого не вилучалось. До протоколу надано фототаблицю.

Твердження обвинуваченого про те, що він визнав свою вину на досудовому слідстві та під час слідчого експерименту вказав, як саме вчинив крадіжку ноутбуку, під тиском працівників поліції, а саме:, що останні погрожували йому депортацією, під час судового розгляду нічим не підтверджується, ні обвинуваченим, ні його захисником не подавалися скарги на дії працівників правоохоронних органів.

Крім того, під час допиту свідка ОСОБА_13 обвинувачений ОСОБА_6 сказав, що заходив в кабінет, який орендує ТОВ "Смарт-Фінанс", та конкретно вказав на наявність в цьому кабінеті столу з шухлядою.

Посилання обвинуваченного ОСОБА_6 на те, що він не вчиняв крадіжку ноутбуку ТОВ "Смарт Фінанс" спростується також протоколом слідчого експерименту, з якого чітко вбачається, що ОСОБА_6 визнав свою вину та показав деталі вчинення крадіжки. Посилання сторони захисту на недопустимість даного доказу через відсутність письмової згоди власника приміщення, в якому проводився слідчий експеримент, не заслуговує на увагу, оскільки свідок ОСОБА_13 , яка є співвласником магазину "Дует-плюс", в судовому засіданні підтвердила, що надала усну згоду працівникам поліції на проведення слідчого експерименту в приміщенні магазину. Обов`язквість подання такої заяви в письмовому вигляді кримінально-процесуальним кодексом України не передбачено. Будь-яких зауважень ні обвинуваченим ОСОБА_6 , ні його захисником ОСОБА_19 до протоколу слідчого експерименту не надавалось. Тому доводи обвинуваченого та його захисника про недопустимість цього доказу є недоречними, оскільки судом не встановлено порушень ч.5 ст.240 КПК України.

Щодо посилання сторони захисту на порушення права обвинуваченого на захист через те, що у кримінальному провадженні на досудовому розслідуванні не було забезпечено участь перекладача, у зв`язку з чим йому не було повідомлено про підозру грузинською чи вірменською мовами, не здійснено перекладу обвинувального акту, що є грубим порушенням його права на захист, суд виходить з наступного.
Зокрема, суд приймає до уваги, що під час досудового розслідування ОСОБА_6 був забезпечений захисником - адвокатом ОСОБА_19 , яка далі здійснювала його захист. Крім того, під час досудового розлідування, зокрема при проведенні слідчого експерименту 29.09.2016 року з підозрюваним ОСОБА_6 , він був ознайомлений зі своїми правами, у тому числі правом мати перекладача. Однак до квітня 2019 року він не повідомив про необхідність забезпечити участь перекладача в даному кримінальному провадженні.
Разом із тим, вже під час судового розгляду в суді, одразу після того, як обвинувачений заявив, що він не розуміє українську мову, ухвалою суду в даному кримінальному провадженні було залучено перекладача з української мови на грузинську.
У ч.1 ст.68 КПК України зазначено, що у разі необхідності у кримінальному провадженні перекладу пояснень, показань або документів сторони кримінального провадження або слідчий суддя чи суд залучають відповідного перекладача (сурдоперекладача).
При цьому кримінальним процесуальним законом не регламентовано самого порядку залучення перекладача. Зокрема, не встановлено й безумовного обов`язку слідчого судді, суду, прокурора, слідчого самостійно (за відсутності відповідного клопотання з боку учасника провадження) залучати перекладача.
Відповідно до ч.6 ст.22, ч.3 ст.26 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків і вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що питання про дотримання вимог ст.29 КПК України щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей» та несправедливості судового розгляду в цілому у розумінні положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Щодо тверджень обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не розуміє ні російської, ні української мови, та те, що він не вчиняв ніякого кримінального правопорушення, суд відноситься критично, оскільки обвинувачений тривалий час перебуває на території України, з 2010 року, за цей проміжок часу неодноразово судимий до позбавлення волі та, перебуваючи в умовах СІЗО і у виправних колоніях, міг спілкуватися російською чи українською мовами, так як у цих установах не передбачено надання послуг перекладача. Після звільнення ОСОБА_6 проживав без реєстрації зі своєю сім`єю, до складу якої з пояснення самого обвинуваченого входить дружина, яка є українкою, ОСОБА_20 , і син ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , і тому був вимушений спілкуватися з людьми на російській або українській мові. Крім того, судом встановлено, що під час досудового розслідування по даній справі обвинувачений не заявляв клопотання про надання йому послуг перекладача, оскільки він спілкувався із захисником та надавав покази слідчому на російській мові, згідно з якими визнавав свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, що, зокрема, підтверджено протоколом слідчого експерименту.
Таким чином, дані твердження сторони захисту суд оцінює, як обраний ними спосіб захисту. За таких обставин, оскільки обвинувачений під час досудового розслідування не заявляв про необхідність залучення перекладача, давав показання російською мовою, був представлений захисником, а перекладач йому був забезпечений одразу після того, як він про це заявив в судовому засіданні, то суд вважає, що в даному випадку порушення прав ОСОБА_6 на захист у зв`язку з відсутністю перекладача на етапах досудового розслідування не було.
Щодо доводів захисника ОСОБА_8 про визнання недопустимими таких доказів, як DVD-R диски із відеозаписом та постанови про визнання та приєднання до справи речових доказів від 04.07.2016 року, оскільки матеріали кримінального провадження не містять ухвали слідчого судді про надання слідчому дозволу на обшук, з дотриманням вимог ст. ст. 233, 234 КПК України, то суд виходить з наступного.
Підставою для витребування слідчим певних документів та/або речей і направлення запиту про це, є розслідування слідчим кримінального провадження.
Положеннями ч. 2 ст. 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Главою 15 КПК України визначений загальний порядок тимчасового доступу до речей і документів, де із змісту ч. 2 ст. 159 КПК України вбачається, що такий доступ здійснюється на підставі ухвали слідчого судді.
Беручи до уваги зміст положень ч. 1 ст. 86, ч. ч. 2, 3 ст. 93 КПК України, застосування стороною кримінального провадження такого способу збирання доказів, як вилучення речей чи документів (ч. 7 ст. 163 КПК) під час отримання доступу до речей і документів, може здійснюватися у випадках, якщо:
1) особа, у володінні якої знаходяться речі або документи, не бажає добровільно передати їх стороні кримінального провадження або є підстави вважати, що вона не здійснить таку передачу добровільно після отримання відповідного запиту чи намагатиметься змінити або знищити відповідні речі або документи;
2) речі та документи згідно зі ст. 162 КПК України містять охоронювану законом таємницю і таке вилучення необхідне для досягнення мети застосування цього заходу забезпечення.
В інших випадках сторона кримінального провадження може витребувати та отримати речі або документи за умови їх добровільного надання володільцем без застосування процедури, передбаченої главою 15 КПК України.
Отже, в даному випадку, оскільки володілець інформації, а саме: ОСОБА_13 , яка зі своїм чоловіком приватним підприємцем ОСОБА_14 , є власниками відеокамер, за допомогою яких зароблений відеозапис певних подій, які підтверджують існування обставин, що підлягали доказуванню, а саме: перебування певних осіб на місці злочину в той час, коли злочин було вчинено, надала органу досудового розслідування відповідну інформацію з камер відеоспостереження добровільно, то підстав вважати вказані відеозаписи недопустимим доказом, без застосування процедури, передбаченої главою 15 КПК України, не має.
Крім того, обвинувачений в судовому засіданні підтвердив, що на відеозаписі зображений дійсно він.
При вирішенні питання про застосування кваліфікуючої ознаки «проникнення у інше приміщення» в складі кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, вирішальне значення мають режим доступу до приміщення (вільний/обмежений) під час вчинення крадіжки та наявність у особи умислу на незаконне входження (потрапляння) до приміщення або незаконне перебування в ньому з метою заволодіння чужим майном.
Відповідно, наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном.
Інша кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад, службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище. Так само мають бути кваліфіковані дії особи, яка потрапила в приміщення з вільним доступом, але залишилася в ньому з метою заволодіння чужим майном і тоді, коли режим доступу до цього приміщення змінився й став обмеженим (завершення робочого дня в магазині, музеї тощо).
При інкримінуванні «проникнення» важливим є також факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення крадіжки. Вчиняючи крадіжку, поєднану з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення або перебування в ньому під час вчинення крадіжки, передбачати суспільно небезпечні наслідки такого протиправного входження (потрапляння) у приміщення й бажати їх настання або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати їх настання.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2018 року, (справа № 569/1111/16-к, провадження № 13-14 кс18).
Як зазначила в судовому засіданні представник потерпілого ОСОБА_9 , що вона є провідним фахівцем ТОВ «Смарт Фінанс» та їй роботодавець за договором оренди для виконання її обов`язків щодо оформлення кредитів орендує у приватного підприємця ОСОБА_14 приміщення в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке є відокремленим від торгової зали, та доступ до якого є обмеженим, тобто відвідувачі мають право зайти до приміщення в той час, коди вона перебуває на робочому місці.

Судом встановлено, що в день вчинення крадіжки в ОСОБА_9 був вихідний, а саме:, вона перебувала в нетривалій відпустці, тобто вхід до приміщення кабінету, який орендує ТОВ "Смарт Фінанс" та в якому здійснює свої службові обов`язки ОСОБА_9 , був обмежений в зв`язку з неробочим часом, а тому перебування обвинуваченого в день вчинення крадіжки - 02.07.2016 року, було незаконним.
Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до переконання, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, доведена, і суд вважає можливим дії обвинуваченого кваліфікувати за ч. 3 ст. 185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно, оскільки 02.07.2016 року, приблизно о 13:00 год., ОСОБА_6 , діючи умисно та повторно, переслідуючи ціль незаконного збагачення, скориставшись відсутністю сторонніх осіб, через вхідні двері проник в приміщення кабінету ОСОБА_9 , де з металевого сейфу таємно викрав ноутбук марки «Леново», моделі G 560, який належав ТОВ «Смарт Фінанс», вартістю 2400 гривень, спричинивши ТОВ «Смарт Фінанс» матеріальний збиток на суму 2400,00 гривень.

При призначенні обвинуваченому виду і міри покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого.
Згідно зі ст. 12 КК України вчинений обвинуваченим ОСОБА_6 злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.
Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно з характеристикою ОСОБА_6 , затвердженою начальником Ольшанської виправної колонії 23.02.2015 року, останній характеризувався негативно. Відповідно до довідки Миколаївської обласної психіатричної лікарні №1 та обласного наркологічного диспансера обвинувачений ОСОБА_6 не перебуває на психіатричному чи наркологічному обліку, неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, судимості не погашені та не зняті в установленому законом порядку.

Відповідно до завіреної копії свідоцтва про народження обвинувачений має неповнолітнього сина ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі наведеного, суд з урахуванням ступеня та характеру суспільної небезпечності вчиненого злочину, даних про особу обвинуваченого, вважає, що ОСОБА_6 необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі,
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.
24.10.2018 року Ленінським районним судом м. Миколаєва ОСОБА_6 був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України - до 1 року 8 місяців позбавлення волі; 11.04.2019 року Миколаївським апеляційним судом даний вирок скасовано в частині призначення покарання та ухвалено новий вирок, за яким ОСОБА_6 визнано винним за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Центрального районного суду м.Миколаєва від 22 січня 2019 року шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.

У даному провадженні ОСОБА_6 вчинив злочини до ухвалення поперднього вироку. В такому випадку остаточне покарання повинно бути призначено обвинуваченому відповідно до приписів ч.4 ст.70 КК України.
Крім того, в кримінальному проваджені 29.09.2016 року був заявлений цивільний позов, згідно з яким директор ТОВ «Смарт Фінанс» ОСОБА_23 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь ТОВ «Смарт Фінанс» майнову шкоду, завдану кримінальним правопорушенням в сумі 2400,00 гривень.
Згідно зі ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Виходячи з наведеного, позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позову про відшкодування матеріальних збитків, спричинених кримінальним правопорушенням.
В даному випадку кримінальним правопорушенням була спричинена матеріальна шкода, від сплати судового збору якої потерпілий звільнений.
Згідно зі ст.ст. 128, 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 року "Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна" покладаючи на підсудного обов`язок відшкодувати матеріальну шкоду, суд має виходити з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Суд може зменшити розмір відшкодування заподіяної шкоди лише з підстав, передбачених законодавством (ст. 137 КЗпП України або ст. 454 ЦК України), з наведенням у вироку відповідних мотивів. Не підлягає зменшенню розмір шкоди, якщо вона заподіяна злочинними діями засудженого, вчиненими з корисливою метою.
Обвинувачений ОСОБА_6 позовні вимоги, заявлені в цивільному позові, не визнав повністю.

Суд з врахуванням встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи та, враховуючи, що в суді доведено винуватість ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення ноутбуку Lenowo idealPad G 560e-1», вартість якого підтверджено в судовому засіданні довідкою про вартість, виданою ПП «Григорян» про те, що станом на липень 2016 року вартість ноутбуку «Lenowo idealPad G 560e-1», 2014 року випуску, становить 2400, гривень; та довідкою, виданою ТОВ «Смарт -Фінанс» №1807-01 від 18 липня 2016 року, відповідно до якої ноутбук «Lenowo idealPad G 560e-1» СВО 7392775, інвентарний номер 401054709, є власністю ТОВ «Смарт-Фінанс», код 37208475, який було придбано 15.09.2014 року, та вартість якого складає 2400,00 гривень, суд дійшов висновку, що цивільний позов ТОВ «Смарт Фінанс» підлягає задоволенню.

Також судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні процесуальних витрат не має.
Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: 2 DVD-R диски з записом з камер спостереження, - залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого, підсудного та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі провадиться в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення. У даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався запобіжний захід та він не перебував під вартою. Питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 було вирішено вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 січня 2019 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 376 КПК України, суд -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та за вироком Миколаївського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року, шляхом часткового складання покарань, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбування покарання відбуту частину покарання, призначеного за вироками Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.01.2017 року, Центрального районного суду м. Миколаєва від 22.01.2019 року, Ленінського районного суду м. Миколаєва від 24.10.2018 року та за вироком Миколаївського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Фінанс" (ідентифікаційний код за , р/р НОМЕР_1 у ПАТ "Альфа Банк" м. Київ, МФО 300346) завдану злочином майнову шкоду у ромірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень.

Речові докази у даному кримінальному провадженні, а саме: 2 DVD-R диски з записом з камер спостереження, - залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.
Виплатити за рахунок державного бюджету перекладачу ОСОБА_11 винагороду за здійснення перекладу в судових засіданнях.
Копію вироку направити до Територіального управління Державної судової адміністрації в Миколаївській області для здійснення виплати винагороди перекладачу ОСОБА_11 за здійснення перекладу в судових засіданнях.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Веселинівський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії вироку.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору, а учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, - не пізніше наступного дня після ухвалення судового рішення.

Суддя Веселинівського районного суду
Миколаївської області ОСОБА_1