Справа № 560/1469/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2020 року смт Зарічне
Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника обвинуваченого ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000277 від 04 червня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Липно Ківерцівського району Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, за ч. 4 ст. 358 КК України, -
в с т а н о в и в:
Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у використанні завідомо підробленого документа, а саме, медичної довідки №171 від 12.02.2018 року про перебування на лікуванні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» в період з 05.02.2018 року по 12.02.2018 року. Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 , 12 лютого 2018 року заїхав автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації Литва) кузов НОМЕР_2 , в зону митного контролю пункту пропуску «Городище» Рівненської митниці Державної фіскальної служби, що в с.Городище Дубровицького району, в напрямку «виїзд за межі митної території України». З метою продовження терміну вивезення за межі митної території України вказаного автомобіля, надав довідку №171 від 12.02.2018 року про перебування на лікуванні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» в період з 05.02.2018 року по 12.02.2018 року, хоча у вказаний період на лікуванні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» не перебував і вказана довідка йому не видавалась.
ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому йому обвинуваченні не визнав. Суду показав, що в період з 05 по 12 лютого.2018 року він перебував на стаціонарному лікуванні у відділені ургентної хірургії №2 КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» з приводу видалення гострого гнійного аксілярного лівобічного гідраденіту. У зв`язку з чим лікар, хірург ОСОБА_6 видав йому довідку про перебування на лікуванні. Маючи в користуванні автомобіль «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації Литва), згідно чинного законодавства, до 07 лютого 2018 року повинен був вивезти автомобіль за межі території України. Проте, у зв`язку з лікуванням, вчасно вивезти автомобіль за межі території України не зміг. І лише 12.02.2018 року, після завершення лікування, в`їхав автомобілем в зону митного контролю пункту пропуску «Городище» Рівненської митниці ДФС, в напрямку «виїзд за межі митної території України». Він надав працівникам митниці довідку №171 від 12.02.2018 року КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» про перебування на лікуванні в період 05 по 12 лютого 2018 року, як поважність причини терміну вивезення автомобіля за межі митної території України.
ОСОБА_4 вказував, що вищевказана довідка лікаря є дійсною, оскільки у ній відображені всі фактичні обставини його лікування на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» та такою, яка в установленому законом порядку не визнана підробленою. Крім того, йому, як особі, не відомий порядок видачі довідок про перебування на лікуванні, а тому умислу на використання завідомо підробленого документа у нього не було і органом досудового розслідування таке не доведено. Крім того, постановою начальника Рівненської ДФС від 19.07.2018 року він був притягнутий до адмінвідповідальності за порушення митних правил, а саме за те, що він перевищив встановлені статтею 95 Митного кодексу України строк транзитного перміщення автомобіля «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації Литва), оскільки автомобіль не зміг вивезти з території України, так як з 05.02.2018 року по 12.02.2018 року перебував на лікуванні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня». Проте, згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2019 року, вказана постанова була скасована, з підстав відсутності в його діях складу порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст. 470 Митного кодексу України.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 показав, що в лютому 2018 року, особисто до нього, як лікаря, звернувся ОСОБА_4 зі скаргами на болі під рукою. Оглянувши останнього, він встановив діагноз та провів хірургічне втручання з приводу видалення гострого гнійного аксілярного лівобічного гідраденіту. Історія хвороби на ОСОБА_4 , як стаціонарного хворого, не заводилась. ОСОБА_4 приходив на перев`язки в хірургічне стаціонарне відділення щоденно. Після проходження лікування, а саме 12.02.2018 року, він особисто, видав останньому довідку за №171 про перебування на лікуванні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» в період з 05.02.2018 року по 12.02.2018 року з діагнозом - гострий гнійний аксілярний гідраденіт, лівобічний та проведення операції 05.02.2018 року. У вказану довідку він вніс достовірні та правдиві відомості про лікування ОСОБА_4 . Проте, довідку не зареєстрував в журналі реєстрації довідок.
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показав, що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що лікар, хірург ОСОБА_6 дійсно проводив курс стаціонарного лікування ОСОБА_4 в КП «Луцька центральна клінічна лікарня» в період з 05 по 12 лютого 2018 року. Перевіркою встановлено, що лікування ОСОБА_4 проводилось відповідно до медичних показів, тобто лікар надавав допомогу згідно до стандартів з надання допомоги, проводив хірургічне втручання, санацію, проводив перев`язки. ОСОБА_4 потребував екстреного надання допомоги, оскільки це загрожувало різними ускладненнями. Провівши лікування, ОСОБА_6 не оформив необхідних медичних документів про лікування ОСОБА_4 та видав останньому довідку про лікування, яку не зареєстрував в журналі реєстрації даних довідок, чим порушив порядок видачі документів, що підтверджують непрацездатність пацієнтів.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що 12.02.2018 року ОСОБА_4 перетинав кордон України через митний пост «Городище» автомобілем марки «Volkswagen Passat» реєстраційний номер НОМЕР_1 (країна реєстрації Литва) у напрямку «виїзд за межі митної території України». ОСОБА_4 пред`явив довідку №171 від 12.02.2018 року про перебування на лікуванні в КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» в період з 05 по 12 лютого 2018 року. В ході перевірки, працівникам прикордонної служби, вказана довідка була прийнята до уваги, оскільки тимчасова непрацездатність була підставою для продовження терміну транзитного переміщення транспортного засобу. Термін транзитного перетину Державного кордону у ОСОБА_4 завершувався 07 лютого 2018 року. Надана ОСОБА_4 довідка №171 від 12.02.2018 року вилучена. В подальшому, матеріали щодо ОСОБА_4 , були направлені до управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Державної митної служби.
У відповідності до рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2019 року, постанова про порушення митних правил скасована, з підстав відсутності в діях ОСОБА_4 складу порушення митних правил, передбачених ч. 2 ст. 470 Митного кодексу України. Суд встановив, що в діях ОСОБА_4 відсутня така ознака складу порушення митних правил як вина, оскільки умисел ОСОБА_4 на порушення терміну транзиту чи протиправна необережність щодо дотримання транзитного терміну не встановлені.
Відповідно до висновку судово-медичної експертної комісії, дослідженого в судовому засіданні, при огляді 18 грудня 2019 року в обласному бюро ОСОБА_4 із застосування ультрафіолетової лампи та предметного скла, у нього в лівій пахвовій ділянці виявлений косо-горизонтальний лінійної форми шкірний рубець розмірами 1,2х0,2см. Встановлена локалізація, морфологічні властивості та характер рубця свідчать про те, що він є наслідком загоєння рани (з ознаками різаної) та виник в термін від одного до багатьох років до моменту огляду ОСОБА_4 в обласному бюро. Імовірність виникнення зазначених рубцевих змін в лівій пахвовій ділянці в результаті хірургічної маніпуляції 05 лютого 2018 року з приводу гострого гнійного гідраденіту з розкриттям та дренуванням гнійника в цій ділянці (на що є посилання у вивчених матеріалах кримінального провадження) не виключається.
Вказаний висновок судово-медичної експертизи, отриманий в ході судового розгляду, узгоджується з показаннями ОСОБА_4 про проведення йому хірургічної маніпуляції 05.02.2018 року.
Під час розгляду кримінальних проваджень суд зобов`язаний суворо додержуватись закріплений у статті 62 Конституції України принцип презумпції невинуватості, згідно з яким, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Статтею 92 КПК України встановлено, що обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, суд приходить до висновків про недоведеність наявності у діях ОСОБА_4 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Так, предметом злочину, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, є офіційний документ.
Частиною 4 ст. 358 КК України передбачена відповідальність за використання завідомо підробленого документа.
З об`єктивної сторони використання полягає у наданні підробленого документа підприємствам, установам або організаціям незалежно від форми власності (документ передається уповноваженим особам) або пред явленні для ознайомлення з його змістом, але сам підроблений документ залишається у володінні винного.
Злочин вважається закінченим з моменту пред`явлення (надання) підробленого документа незалежно від того, чи вдалося винному досягти поставленої мети.
Суб`єктивна сторона злочину - прямий умисел.
Відповідно до ст. 24 КК України, прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала його настання.
У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ і постановлення вироку» з наступними змінами зазначено: вказати судам на недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності його обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Відповідно до п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватися принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.
Проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні вказаного кримінального правопорушення.
Жоден з допитаних в судовому засіданні свідків обвинувачення не підтвердив умислу ОСОБА_4 у використанні завідомо підробленого документа, так само і не доведено в судовому засіданні, що довідка №171 від 12.02.2018 року КЗ «Луцька міська клінічна лікарня» про перебування ОСОБА_4 на лікуванні в період 05 по 12 лютого 2018 року є завідомо підробленою, оскільки інформацію, яка зазначена у вищевказаній довідці, суд вважає правдивою, що узгоджується з показаннями свідків ОСОБА_7 та лікаря-хірурга ОСОБА_6 , який надавав лікування для ОСОБА_4 .
Враховуючи вищевикладене, суд, оцінюючи докази з точки зору достатності належності та допустимості, приходить до висновку, що доказів, на які посилається сторона обвинувачення недостатньо для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та викликає розумний сумнів у винуватості ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Згідно із ч.1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.
Таким чином, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, вчинене ОСОБА_4 , тому суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення виправдувального вироку та визнання ОСОБА_4 невинуватим у інкримінованому йому злочині.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368-371, 374, 376, 392-395 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 358 КК України та виправдати за недоведеністю вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення.
На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти діб шляхом подачі апеляційної скарги через Зарічненський районний суд, обвинуваченим з моменту вручення копії вироку, іншими учасниками з моменту його проголошення.
Копію даного вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий ОСОБА_1