УХВАЛА
Справа № 126/3583/18

Провадження № 1-кс/126/261/2020

"07" квітня 2020 р. м. Бершадь

Слідчий суддя Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бершадь заяву слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області ОСОБА_3 про самовідвід у розгляді скарги ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження від 31.01.2020,

ВСТАНОВИВ:
31.03.2020 року до Бершадського районного суду Вінницької області надійшла заява слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід у розгляді скарги ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження від 31.01.2020.

Заява про самовідвід мотивована тим, що постановою слідчого ОСОБА_5 від 31.01.2020 року закрито кримінальне провадження № 0000682 за ч.1 ст. 172 КК України за фактом грубого порушення законодавства про працю на підставі абз. 14 ч.1 ст. 284 КПК України. Потерпілою від даного злочину у формі незаконного звільнення працівника з роботи є ОСОБА_4 , як працівник Бершадської ЗОШ № 3, вчитель біології, яка з серпня 2018 року по лютий 2020 року була позбавлена улюбленої справи. Об`єктом даного злочину є її трудові права, які включають право на працю, право на гарантовану заробітну плату та інше. Суб`єктом даного злочину є директор Бершадської ЗОШ № 3 ОСОБА_6 , яка з особистих мотивів видала наказ про її звільнення з порушенням вимог КЗпП України. З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується виною у вигляді прямого умислу директора Бершадської ЗОШ № 3 ОСОБА_6 у вигляді особистої неприязні до неї, користі, бажання влаштувати на вільне робоче місце іншу людину. Разом з тим, ним, як головуючим суддею, була розглянута цивільна справа № 126/2563/18 за позовом ОСОБА_4 до Бершадської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 3 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, з прийняттям по справі 31.01.2020 року відповідного рішення, а тому в нього склалась відповідна думка про обставини по справі, які досліджувались в межах цивільної справи.

За таких обставин слідчий суддя ОСОБА_3 , заявляючи самовідвід, вважає, що не може здійснювати розгляд скарги ОСОБА_4 , оскільки зазначені вище обставини можуть викликати у стороннього спостерігача сумніви в його об`єктивності та неупередженості при розгляді скарги.

Слідчий суддя ОСОБА_3 надав заяву, в якій просив розглянути заяву про самовідвід у його відсутність та задовольнити.

Відповідно до положень ст. 107 КПК, у зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводилося без фіксації його технічними засобами.

Дослідивши матеріали заяви, суд прийшов до наступного висновку.

Стаття 75 та 76 КПК України надає вичерпний перелік обставин, що виключають участь судді в розгляді кримінального провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 КПК України, у разі заявлення відводу судді, який здійснюється судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною 3 ст. 35 КПК України.

Пунктом 2.5 «Бангалорських принципів поведінки судді» (схвалені резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року) передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Згідно зі статтею 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Згідно зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства (далі-Конвенція) кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року зазначив, що Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Занд проти Австрії» (заява №7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року) комісія звернула увагу на те, що стаття 6 Конвенції передбачає: «всю організаційну систему судів, включаючи не тільки питання, які підпадають під юрисдикцію певних видів судів, але також встановлення окремих судів та визначення їх місцевої юрисдикції».

Окрім того, у рішеннях у справі «Посохов проти Росії» (заява № 63486/00) від 4 березня 2003 року та у справі «Федотова проти Росії» (заява № 73225/01) від 13 квітня 2006 року Європейський суд з прав людини також вказав, що суд не є встановленим законом у разі, якщо правила, які регламентують склад суду, не були додержані.

Отже, з огляду на викладене вище, можна стверджувати, що «судом, встановленим законом» (пункт 1 ст. 6 Конвенції) не вважається суд, який розглядає справу, не дивлячись на наявність підстав для заявлення самовідводу.

Із зазначеного, належить зробити висновок, що самовідвід це обов`язок, зокрема судді, метою якого є гарантування неупередженості та об`єктивності здійснення правосуддя, який попереджає можливість скасування рішення з мотивів незаконності складу суду.

Таким чином, оцінивши мотиви самовідводу слідчого судді ОСОБА_3 з метою виключення будь-яких сумнівів у безсторонності суду та дотримання права на справедливий суд в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд доходить висновку про обґрунтованість заяви про самовідвід слідчого судді ОСОБА_3 та її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 80, 81, 82, 371, 372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ :
Заяву слідчого судді ОСОБА_3 про самовідвід у розгляді скарги ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження від 31.01.2020 - задовольнити.

Справу № 126/3583/18 (провадження № 1-кс/126/180/2020) за скаргою ОСОБА_4 на постанову про закриття кримінального провадження від 31.01.2020, передати на повторний автоматизований розподіл, в порядку ст. 35 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1