Провадження № 1-кп/734/129/20 Справа № 734/1162/20
В И Р О К
іменем України

21 травня 2020 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000005 від 17.02.2020 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Маньківка Черкаської області, українця, громадянина України, не одруженого, маючого дитину 11 років, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом, курсанта 2 навчальної механізованої роти 1 навчальної механізованої батареї військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді курсанта 2 навчальної механізованої роти 1 навчальної механізованої батареї військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст.ст. 1-2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 4, 11, 16, 127, 128 Статуту, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551 - XIV, діючи умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, 30.01.2020 року близько 16 год. 00 хв. самовільно залишив розташування зазначеної військової частини, яка має чітко зазначені межі, та до моменту самостійного повернення 22.04.2020 на місце несення служби незаконно перебував поза межами військової частини.
Під час незаконної відсутності у військовій частині обов`язків військової служби не виконував, а проводив час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби, до лікувальних закладів, органів місцевого самоврядування, військового управління з приводу подальшого проходження військової служби не звертався.
Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, без поважних причин та відповідного дозволу керівництва, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.
28 квітня 2020 року між прокурором військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надано повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_4 у порядку передбаченому ст. ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій підозрюваного. ОСОБА_4 зобов`язався під час судового розгляду у повному обсязі беззастережно визнати підозру. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_4 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України.

В угоді передбачено наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

Розглядаючи питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий чи потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладання ним угоди.

Прокурор в судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, заявивши, що здатний виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Суд шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Під час узгодження міри покарання сторонами взято до уваги тяжкість вчиненого злочину, дані, що характеризують особу обвинуваченого, який раніше не судимий, а також обставини, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а саме - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

В силу вищевикладеного сторони дійшли згоди про можливість призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України з призначенням більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, а саме вважали за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної статті Особливої частини КК України.

У зв`язку з викладеним на підставі ст. 69 КК України сторони погодились на призначення ОСОБА_4 іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції за ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Суд, перевіривши угоду, заслухавши учасників судового провадження, дійшов висновку, що угода відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства.

Зокрема, у силу ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Згідно зі ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 4 ст. 407 КК, віднесений до тяжких злочинів.

У цьому кримінальному провадженні потерпілі відсутні.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає положенням ст. 472 КПК, оскільки містить дані про її сторони, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію дій обвинуваченого відповідно до Кримінального кодексу України, істотні для кримінального провадження обставини, беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, діям обвинуваченого надана правильна правова кваліфікація за ч. 4 ст. 407 КК України, а тому наявні всі правові підстави для затвердження вказаної угоди та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами цієї угоди покарання.

Підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому суд не вбачає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 65, 69 КК України, ст.ст. 314, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 28 квітня 2020 року укладену між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 28.04.2020 року покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді арешту строком на 2 (два) місяці з відбуванням покарання на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1