Справа № 306/815/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и
29.01.2020 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючий), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11кп/4806/408/20 (№11кп/4806/796/19) щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Свалява Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, не судимого, підозрюваного в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за апеляційною скаргою прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Свалявського районного суду від 09.09.2019, якою обвинувальний акт повернуто прокуророві через його невідповідність вимогам КПК України.

В обвинувальному акті вказується про встановлення досудовим розслідуванням таких фактичних обставин кримінального правопорушення.

ОСОБА_8 30.03.2019 приблизно о 18:30, «знаходячись навпроти будинку № 76 по вул. Визволення у м. Свалява, наніс два удари, рукою, зажатою в кулак, в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 ».

Обвинувачення ОСОБА_10 в обвинувальному акті сформульовано так само з доповненням про те, що ці дії були вчинені ним умисно, з усвідомленням їх протиправного характеру та караності і з метою умисно спричинити тілесні ушкодження.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано в обвинувальному акті за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Згідно з оскарженою ухвалою невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України суд першої інстанції вбачає у відсутності в ньому повного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, в якому були б відображені всі обставини, передбачені ст. 91 КПК України, об`єктивна та суб`єктивна сторони кримінального правопорушення, розкрита його правова кваліфікація. На переконання суду виклад фактичних обставин кримінального правопорушення має містити відомості про те, чи були знайомі потерпілий з обвинуваченим, чи було місце вчинення кримінального правопорушення громадським, чи були присутні при вчиненні злочину інші особи, кому і які збитки ним спричинено.

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання. Стверджує, що обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України відповідає, обвинувачення ОСОБА_8 викладено належним чином та відповідно сформульоване. Вважає, що «суд, вийшов за межі ст. 314 КПК України, оскільки повинен був лише визначитись чи відповідає обвинувальний акт вимогам ст. 291 КПК України, не вдаватись до «аналізу правильності викладення правової кваліфікації та суті обвинувачення кримінального правопорушення".

Апеляційний суд заслухав доповідь судді про зміст оскарженої ухвали, доводи і вимоги викладені в апеляційній скарзі, промову прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити, ухвалу скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого провадження; перевірив обвинувальний акт і додані до нього матеріали, обговорив доводи апеляційної скарги і вважає, що вона не підлягає до задоволення з таких підстав.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність, або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Згідно з ч.2 ст. 91 КПК України доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч.1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, в кримінальному провадженні у формі публічного обвинувачення покладається на слідчого, прокурора. Це означає, що метою доказування і обов`язком слідчого, прокурора, є встановлення всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, а не тільки тих, які зазначені в ч.1 ст. 91 КПК України.

Пунктом першим частини третьої статті 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують. Пунктами другим і десятим частини першої статті 56 цього Кодексу передбачено, що потерпілий має право знати сутність підозри та обвинувачення, право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Виклад всіх обставин, що підлягають доказуванню згідно зі ст. 91 КПК України, як їх вважають установленими слідчий, прокурор, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, відповідно до ч. 4 ст. 110 і ч.2 ст. 291 КПК України, мають міститися в обвинувальному акті процесуальному рішенні, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і завершує досудове розслідування.

Відповідно до п.13 ч.1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Формулювання обвинувачення повинно складатись з обставин, які свідчать про наявність події кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого в його вчиненні, форму вини, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчинення кримінального правопорушення.

Правова кваліфікація дій особи повинна містити в собі не тільки посилання на окрему статтю (частину статті) кримінального закону, але і точне формулювання об`єктивної сторони кримінального правопорушення, його кваліфікуючих ознак.

Правильне відображення в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення полягає у викладенні всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження. Від нього залежить не тільки аргументація висновків слідчого про підтверджену доказами версію кримінального правопорушення, виражену в формулюванні обвинувачення, але і для реалізації прав обвинуваченого (на захист), потерпілого (знати сутність обвинувачення) та для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді.

Перевірка відповідності обвинувального акта вимогам КПК України і прийняття, в залежності від встановленого, відповідного рішення, згідно зі ст. 314 цього Кодексу, віднесено до компетенції суду першої інстанції на стадії підготовчого провадження. Після отримання обвинувального акта суд призначає і проводить підготовче судове засідання, в якому, в разі, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, має прийняти рішення про повернення його прокурору.
Згідно з ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, а отже і в межах викладу фактичних обставин кримінального правопорушення.

У разі ухвалення вироку на суд, згідно зі ст. 374 КПК України, покладається формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, або пред`явленого особі і визнаного недоведеним, зазначення мотивів прийнятих рішень, доказів на підтвердження встановлених судом обставин, мотиви неврахування окремих доказів, правова кваліфікація кримінального правопорушення тощо.

Без усвідомлення і дослідження судом фактичних обставин кримінального правопорушення виконання цього припису є неможливим. А таке дослідження суд, відповідно до ст. 337 КПК України, здійснює в межах, установлених на стадії досудового розслідування і викладених слідчим в обвинувальному акті.

Частина 1 статті 125 КК України визначає злочином умисне легке тілесне ушкодження.

Приписам частини другої ст. 291 КПК України надісланий до суду обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 не відповідає: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в ньому тотожне (з незначущими відмінностями) формулюванню обвинувачення, що дає підстави стверджувати, що слідчий і прокурор не виклали або взагалі не встановили всіх фактичних обставин кримінального правопорушення, доказування яких, відповідно до ст. 91, ч.1 ст. 92 КПК України, є їх обов`язком, у такий спосіб дезорієнтують сторону захисту щодо розуміння фактичних обставин кримінального правопорушення, суті і обсягу обвинувачення, істотно обмежують процесуальні права учасників судового розгляду, передбачені ст.ст. 42 і 56 цього Кодексу, унеможливлюють правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та виконання завдань кримінального провадження.

В ухвалі суд зазначив, хоч і неповно, у чому саме полягає невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України і у своїх судженнях за межі кола питань, які досліджуються у підготовчому судовому засіданні, не вийшов. Окрім того, чи були знайомі потерпілий з обвинуваченим, чи було місце вчинення кримінального правопорушення громадським, чи були присутні при вчиненні злочину інші особи, кому і які збитки ним спричинено, для кримінального провадження (правової кваліфікації, визначення ступеня суспільної небезпечності вчиненого) істотне значення має з`ясування стосунків обвинуваченого з потерпілим, всіх обставин їх зустрічі, конфлікту, якщо такий мав місце, дії кожного з них, причини, яка спонукнула обвинуваченого нанести удар потерпілому, обмежитись одним ударом, а також з`ясування інших питань, які випливають з показань учасників і свідків кримінального правопорушення.

Відсутність в обвинувальному акті чіткого, підтвердженого доказами, в тому числі не спростованими показаннями обвинуваченого, викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, тобто всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, залишає відкритим питання про те, чи є вони встановленими, чи досліджені і відкинуті органом досудового розслідування (стороною обвинувачення) всі інші можливі версії події, тобто, чи відповідає зміст і форма кримінального провадження засаді презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Якщо слідчий і прокурор всіх обставин, які мають значення для кримінального провадження, встановленими не вважають, про що свідчить відсутність їх викладу в обвинувальному акті, вимоги ст. 91 КПК України виконаними вважати неможна, а це, в свою чергу, унеможливлює визнання інших зібраних доказів достатніми для складання обвинувального акту.

Отже, твердження прокурора про безпідставність викладених в ухвалі суджень, про те, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, що фактичні обставини кримінальних правопорушень викладені в обвинувальному акті повністю, не відповідають дійсності. Брак відомостей про фактичні обставини кримінального правопорушення унеможливлював судовий розгляд, тому суд першої інстанції, виявивши невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, був позбавлений можливості прийняти будь-яке інше рішення з числа передбачених ст. 314 цього Кодексу.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Свалявського районного суду Закарпатської області від 09.09.2019, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, повернуто прокуророві, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню касаційним порядком не підлягає.

Судді: