Дата документу 27.02.2020 Справа № 937/874/20
ЗапоріЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження № 11-сс/807/269/20 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 937/874/20Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
27 лютого 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 (дистанційно),
потерпілої ОСОБА_7 (дистанційно),
представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 (дистанційно),
захисника-адвоката ОСОБА_9 (дистанційно),
підозрюваного ОСОБА_10 (дистанційно),
розглянувши у відкритому судовому засіданні, дистанційно, в режимі відеоконференції з Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, в апеляційному порядку матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Мелітопольського місцевої прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2020 року,
в с т а н о в и л а:
ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 19.00 години до 08.00 години наступного дня строком на 2 місяці, тобто до 05 квітня 2020 року, з електронними засобами контролю.
Покладено на підозрюваного ОСОБА_10 обов`язки: не залишати місцепроживання - будинок АДРЕСА_1 у період часу з 19.00 години до 08.00 години наступного дня; прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожною вимогою; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та роботи; носити електронний засіб контролю.
Згідно зі змістом судового рішення, до суду надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_10 .
Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме: так, 02 лютого 2020 року, приблизно о 05 годині 00 хвилин, водій ОСОБА_10 керував автомобілем «NISSAN NOTE», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Богдана Хмельницького в м. Мелітополі Запорізької області з боку вул. Інтеркультурної в напрямку вул. Пушкіна. На шляху прямування водій ОСОБА_10 , маючи об`єктивну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, грубо порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, в`їхав на перехрестя пр. Богдана Хмельницького з вул. Гетьмана Сагайдачного на заборонений червоний сигнал світлофору, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «VOLKSWAGEN POLO», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який рухався по вул. Гетьмана Сагайдачного в м. Мелітополі Запорізької області з боку вул. Олександра Невського в напрямку вул. Ломоносова на зелений сигнал світлофора. В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «VOLKSWAGEN POLO» ОСОБА_12 був доставлений до лікарні, де ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, пасажирка його автомобіля ОСОБА_13 , а також, водій автомобіля «NISSAN NOTE» ОСОБА_10 та пасажир його автомобіля ОСОБА_14 отримали тілесні ушкодження та були доставлені до лікарні. Своїми діями ОСОБА_10 порушив п.п.8.7.3.е, 8.10 Правил дорожнього руху України, згідно яких: п.8.7.3.е: сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; п.8.10: у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів. Порушення п. 8.7.3.є Правил дорожнього руху України, допущене водієм ОСОБА_10 , перебуває в причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Тобто, в діях ОСОБА_10 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, яке кваліфікується як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортних засобом, що спричинило смерть потерпілого.
03 лютого 2020 року ОСОБА_10 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
В клопотанні слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, зазначаючи, що ОСОБА_10 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, також він офіційно не працює, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі, ОСОБА_10 з метою уникнення покарання матиме можливість переховуватися від органу досудового розслідування або суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню. Також слідчий посилається на те, що обрання більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із взяттям ОСОБА_10 під варту, не забезпечить належної поведінки підозрюваного в ході розслідування кримінального провадження і в процесі розгляду провадження в суді, не забезпечить виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні.
Відмовляючи у задоволенні клопотання та обираючи підозрюваному ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 кримінального правопорушення та наявність ризиків, але, з урахуванням даних про особу підозрюваного, можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, для запобігання зазначеним у клопотання ризикам.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню як незаконна. В обґрунтування доводів зазначає, що ОСОБА_10 03.02.2020 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КПК України. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 у лікарні померла друга потерпіла по вказаному кримінальному правопорушенню - ОСОБА_13 , яка знаходилась у автомобілі «VOLKSWAGEN POLO». У зв`язку з чим, 07.02.2020 року (вже після ухвалення рішення слідчим суддею Мелітопольського міськрайонного суду про відмову в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою), ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України. Зазначений факт суттєво підвищує суспільну небезпечність підозрюваного ОСОБА_10 , та збільшує тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_10 , у разі визнання його винним судом, а саме від п`яти до десяти років.
Крім того, після ухвалення судового рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого, у ході досудового розгляду отримано відеозапис з камер спостереження нічного клубу «Кориця», розташованого за адресою: м. Мелітополь, вул. Університетська, 11. Зазначений запис свідчить про те, що саме ОСОБА_10 за декілька хвилин до ДТП сідав за руль транспортного засобу «NISSAN NOTE», тобто досудовим розслідуванням встановлено, що саме підозрюваний керував вказаним автомобілем у момент зіткнення транспортних засобів.
На підставі викладеного, просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.
Заслухавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції суддю-доповідача про суть судового рішення та доводи апеляційної скарги; прокурора, який просив задовольнити вимоги апеляційної скарги; потерпілу та її представника на підтримання апеляційної скарги; підозрюваного та його захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає у зв`язку з наступним.
У відповідності з вимогами ст.ст.177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.
Згідно вимогам ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.
Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, з урахуванням того, що обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_10 підозри в апеляційній скарзі та при апеляційному перегляді не оспорюється, зазначені висновки слідчого судді перевірці не підлягають.
В оскаржуваній ухвалі слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.194 КПК України, враховано наявність обґрунтованої підозри, перевірені обставини щодо існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінено сукупність обставин, які враховуються при обранні обмежувальних свободу заходів, зокрема, можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам визначеним у клопотанні.
Вирішуючи питання, поставлене слідчим у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_10 , слідчий суддя врахував вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у його рішенні від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції», попереднє ув`язнення не повинне бути передвісником наступного покарання у виді позбавлення волі та не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29 вересня 2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.
Враховуючи факти, встановлені у судовому засіданні та матеріали, на які посилався слідчий та прокурор, слідчий суддя постановляючи ухвалу прийшов до висновку, що при розгляді клопотання про обрання ОСОБА_10 запобіжного заходу, прокурор довів обставини, передбачені п.1 ч.1 ст.194 КПК України, тобто, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_10 злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, проте на переконання слідчого судді, слідчий і прокурор в судовому засіданні не довели недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного для запобігання ризикам, передбаченим п.п.1, 4, 5 ст.177 КПК України, на наявність яких, міститься посилання в клопотанні.
Відповідно до ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена кримінальним процесуальним кодексом.
Зважаючи на обставини, встановлені у судовому засіданні, зокрема, вагомість наявних доказів, що вказують на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_10 підозри у вчиненнікримінального правопорушення, тяжкості покарання, яке йому загрожує, даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, співпрацює зі слідством, допомагає постраждалій стороні, має постійне місце проживання, за яким проживає разом з родиною та характеризується позитивно, є приватним підприємцем та має стабільний дохід, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків, обставини досудового розслідування, беручи до уваги мету і підстави застосування запобіжних заходів, що передбачені ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність застосування до підозрюваного запобіжного заходу менш суворого, ніж тримання під вартою (про який клопотав слідчий), у вигляді домашнього арешту з 19.00 години до 08.00 години наступного дня з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, що може в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_10 слідчий суддя, керуючись дискреційними повноваженнями, прийшов до висновків, які колегія суддів вважає обґрунтованими і такими, що узгоджуються з вимогами кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та відповідають практиці Європейського суду з прав людини.
Посилання прокурора в апеляційній скарзі на тяжкість вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення та можливу міру покарання у виді позбавлення волі у випадку визнання його винуватості мають місце, однак хоч суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризиків, визначених ст.177 КПК України, потребу позбавлення особи волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (правові позиції ЄСПЛ, викладені в п.74 рішення у справі «Мамедова проти Росії»).
Колегія суддів, з урахуванням даних щодо особи підозрюваного, який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, погоджується з можливістю існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду. При цьому, колегія суддів погоджується з тим, що під час розгляду клопотання, та під час апеляційного розгляду провадження, стороною обвинувачення не було доведено, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти заявленому ризику.
Що стосується існування ризиків, передбачених п.п.4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, то слідчим та прокурором у судовому засіданні не було доведено наявності зазначених ризиків, що підозрюваний здійснював спроби перешкоджати кримінальному провадженню та за цей час вчинив інше кримінальне правопорушення. Більш того, посилання прокурора на існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставним, оскільки ОСОБА_10 є особою раніше не судимою.
Безпідставними є посилання прокурора у скарзі на відеозапис з камер спостереження нічного клубу «Кориця», відповідно до якого підозрюваний ОСОБА_10 за декілька хвилин до ДТП сідав за руль транспортного засобу «NISSAN NOTE», оскільки обґрунтованість висунутої стосовно ОСОБА_10 підозри учасниками кримінального провадження не оскаржувалось, у тому числі підозрюваним та його захисником. Зазначені прокурором обставини можуть мати значення в суді першої інстанції на стадії судового розгляду в частині доказування винуватості ОСОБА_10 .
Таким чином, залишаючи клопотання слідчого без задоволення та обираючи відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя, з дотриманням вимог ст.ст.177, 178 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінив всі обставини, передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, що враховуються при обранні запобіжного заходу і належним чином вмотивував своє рішення.
З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, оскільки, вказуючи про наявність ризиків, слідчий не навів будь-яких переконливих доводів щодо їх існування, обставини, викладені в клопотанні слідчого, які вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України є лише припущеннями, які жодним чином не підтверджені.
Крім того, матеріали провадження не містять відомостей, що підозрюваний після застосування запобіжного заходу порушував його умови. Навпаки, після застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, умов вказаного запобіжного заходу не порушував і дотримувався покладених на нього обов`язків, прибув в судове засідання під час апеляційного перегляду провадження. Вказані обставини додатково свідчать про правильність прийнятого слідчим суддею рішення.
Доводи прокурора про те, що ОСОБА_10 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, що суттєво підвищує суспільну небезпечність підозрюваного ОСОБА_10 та збільшує тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_10 , у разі визнання його винним судом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на момент розгляду клопотання слідчим суддею, дані обставини не існували, оскільки потерпіла ОСОБА_13 ще була жива.
Крім того, прокурором в апеляційній скарзі зазначено, що факт смерті суттєво підвищує суспільну небезпечність підозрюваного ОСОБА_10 , та збільшує тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_10 , у разі визнання його винним судом, однак не зазначено, яким чином смерть другої потерпілої посилює будь який із заявлених прокурором ризиків.
Якщо ж на думку прокурора, після прийняття рішення слідчим суддею виникли нові ризики чи з`явилися нові обставини, які посилюють попередньо встановлені ризики, і які можуть суттєво вплинути на вирішення судом питання про застосування запобіжного заходу, прокурор або слідчий має право звернутися в порядку, передбаченому ст.184 КПК України, до слідчого судді із клопотанням про зміну запобіжного заходу відповідно до вимог ст.200 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть безумовне скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.
Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів
апеляційну скаргу прокурора Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 05 лютого 2020 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого Мелітопольського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 , погодженого прокурором Мелітопольської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та до останнього застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з 19.00 години до 08.00 години наступного дня строком на 2 місяці, тобто до 05 квітня 2020 року, з електронними засобами контролю та з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, залишити без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4