ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року

м. Київ

справа № 140/1813/19

провадження № 51-931 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року стосовно
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Жовтневе Олевського району
Житомирської області, який проживає за
адресою:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року, засуджено ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 30 травня 2019 року незаконно проник до дачного будинку, що на АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав майно ОСОБА_8 , заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 10 930 грн 32 коп.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив та не спростував доводів його апеляційної скарги щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання внаслідок суворості та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
На касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 представником потерпілого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_9 подано письмове заперечення, в якому він просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Позиція учасників судового провадження
Захисник підтримав касаційну скаргу, просив звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі статей 75, 76 КК України.
Прокурор заперечив проти касаційної скарги, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185 КК України в касаційному порядку захисником не оспорюються.
Щодо наведених у касаційній скарзі доводів захисника про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то вони не ґрунтуються на матеріалах провадження, до того ж вони фактично стосуються дискреційних повноважень суду.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Указаних вимог закону судом апеляційної інстанції при перегляді вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 , на думку Суду, в цілому дотримано.
Як убачається зі змісту ухвали, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за апеляційною скаргою сторони захисту щодо суворості призначеного покарання, визнав обґрунтованим призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 3 ст. 185 КК України, який, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, врахував усі обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, а також дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він не працює, характеризується посередньо, не має міцних соціальних зв`язків.
Крім того, суд апеляційної інстанції врахував думку потерпілого, обґрунтовано не визнав обставиною, що пом`якшує покарання, відсутність у обвинуваченого грошей, та не знайшов підстав для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України.
Суд апеляційної інстанції, як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час перегляду вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 дотримався положень статей 404, 405, 407, 412-414 України та постановив рішення у відповідності до вимог ст. 419 цього Кодексу, належним чином умотивувавши свої висновки.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені ст. 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Судом не встановлено.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_7 без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3