Дата документу 22.06.2020 Справа № 335/2923/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/2923/20 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1093/20 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 289 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_10 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2020 року, якою клопотання про застосування у відношенні ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, повернуто прокурору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні № 0001679 від 21 липня 2019 року у відношенні ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 289 КК України, повернуто прокурору.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що клопотання було складено без дотримання вимог ч. 2 ст. 292 КПК України, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме: за висновком судово-психіатричної експертизи № 382 від 28 серпня 2019 року ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, що суперечить вимогам клопотання прокурора та позбавляє суд визначити межі судового розгляду.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням кримінального процесуального закону, просить її скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, що повністю підтверджується доказами.

Крім того, з висновку судово-психіатричної експертизи № 382 від 28 серпня 2019 року вбачається, що в період здійснення інкримінованого ОСОБА_7 правопорушення, він виявляв ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного, розладу внаслідок вживання ПАР. Ступінь наявних порушень був таким, що він не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними. В момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не міг усвідомлювати свої дії та настання наслідків.

Вважає, що в клопотанні викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення, міститься інформація про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати та пропозиція щодо можливості забезпечення участі ОСОБА_7 під час судового провадження за станом здоров`я.

Також зазначає, що визнання особи неосудною чи обмежено осудною належить виключно до компетенції суду, а висновки експертів-психіатрів не мають наперед встановленої сили та не є обов`язковими для суду, і у випадку. коли висновки експертиз є недостатньо зрозумілими, неповними або виникає потреба у з`ясуванні додаткових питань, суд повинен викликати в судове засідання експерта-психіатра чи судово-медичного експерта, або ж призначити додаткову чи повторну експертизу.

Звертає увагу на те, що по даному кримінальному провадженню ухвалою Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2020 року було залишено без змін ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 3 грудня 2019 року, якою повернуто обвинувальний акт прокурору з тих підстав, що прокурор помилково направив до суду обвинувальний акт замість клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, особу, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, його захисника, які рішення суду вважали законним, обґрунтованим та просили залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з вимогами ст. 314 КПК України суд в підготовчому судовому засіданні має право повернути клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру з підстав його невідповідності вимогам цього Кодексу.

Будь-яких інших підстав для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору законом не передбачено.

Вимоги до клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру встановлені ч. 2 ст. 292 КПК України та даний перелік є вичерпним.

Зокрема, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 КПК України, а також містити інформацію про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати, та позицію щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я.

Дослідивши клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, колегія суддів приходить до висновку, що воно складене з дотриманням вимог ст. 292 КПК України та повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Так, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру містить найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер, повні анкетні відомості ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 , анкетні дані прокурора та відомості про займану ним посаду, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди та витрат на залучення експерта, дату та місце складення і затвердження обвинувального акта.

Крім того, у клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру міститься інформація про примусовий захід медичного характеру, який пропонується застосувати у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги із звичайним наглядом, а також позиція щодо можливості забезпечення участі особи під час судового провадження за станом здоров`я за станом психічної діяльності судове засідання можливо проводити за участі ОСОБА_7 .

Дослідження змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру свідчить про те, що в ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, тобто вказано, що саме встановлено досудовим розслідуванням, що відповідає положенням п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а тому відсутні підстави вважати, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не відповідає зазначеній вимозі КПК України.

З приводу висновків суду першої інстанції про те, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 382 від 28 серпня 2019 року ОСОБА_7 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру, що в свою чергу суперечить вимогам клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру та позбавляє суд можливості визначити межі судового розгляду, то колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру вбачається, що за висновком судово-психіатричного експерта № 382 від 28 серпня 2019 року ОСОБА_11 виявляє ознаки психічних розладів у вигляді психічних та поведінкових розладів внаслідок сумісного вживання психоактивних речовин (алкоголь, амфетамін, «спайси»), синдром залежності. У період здійснення інкримінованого йому правопорушення виявляв ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного, розладу внаслідок вживання ПАР (алкоголю, амфетаміну).
Ступінь наявних порушень був таким, що він не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними.
Після скоєного правопорушення пройшов лікування у психіатричному стаціонарі, психотичний стан нормалізувався з достатньою критикою до перенесеного психозу, що підтверджується теперішнім обстеженням.
На момент здійснення кримінального правопорушення індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_7 були обумовлені наявністю тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності у вигляді психотичного, переважно шизофреноподібного, розладу внаслідок вживання ПАР та суттєво вплинули на його поведінку.
ОСОБА_7 не міг усвідомлювати свої дії та настання наслідків в момент вчинення кримінального правопорушення.
За своїм психічним станом в теперішній час він може усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними. Психічних розладів, які можуть перешкоджати щодо спілкування з судом та слідством по фактах, що мають значення по справі на теперішній час не має. Не потребує застосування примусових заходів медичного характеру. Потребує лікування з приводу полінаркоманії.
Визначальним у вказаному висновку судово-психіатричного експерта є те, що в період здійснення інкримінованого ОСОБА_7 правопорушення, він виявляв ознаки тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності, ступінь наявних порушень був таким, що він не міг віддавати звіт своїм діям та керувати ними, а в момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 не міг усвідомлювати свої дії та настання наслідків.

Враховуючи, що стан неосудності особи визначається лише на момент вчинення нею суспільно небезпечного діяння, а висновком судово-психіатричного експерта № 382 від 28 серпня 2019 року підтверджено факт перебування ОСОБА_7 на момент вчинення суспільно небезпечного діяння в неосудному стані, прокурор мав можливість звернутися до суду лише з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, про що вже зазначав Запорізький апеляційний суд в ухвалі від 26 лютого 2020 року.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання суду першої інстанції на висновок судово-психіатричного експерта № 382 від 28 серпня 2019 року в частині того, що на теперішній час ОСОБА_7 може усвідомлювати фактичний характер своїх дій та керувати ними, а також не потребує застосування примусових заходів медичного характеру та лише потребує лікування з приводу полі наркоманії.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 513 КПК України, якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
Разом з тим, відсутність потреби в застосуванні примусових заходів медичного характеру на момент звернення з відповідним клопотанням, не є підставою для його повернення прокурору в порядку п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а свідчить лише про можливість застосування судом ч. 4 ст. 513 КПК України.
Таким чином, з`ясування обставин справи, в тому числі, встановлення факту перебування особи в осудному чи неосудному стані та перевірка цих обставин доказами (зокрема шляхом дослідження результатів судово-психіатричної експертизи), а також необхідність задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру чи закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, є наступною стадією судового провадження і не є завданням підготовчого судового засідання.

Наведені ж у клопотанні фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, у зв`язку з чим, конкретність викладення фактичних обставин у даному провадженні не викликає сумнівів.

З огляду на викладене, та враховуючи, що зазначені в оскаржуваній ухвалі суду підстави не є достатніми для повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є переконливими та вони підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 Запорізької області ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2020 року, якою клопотання про застосування у відношенні ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, повернуто прокурору, - скасувати, призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4