У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23.03.2020 Справа №607/2798/20

провадження 1кс/607/1411/2020

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру, -

встановив:

Адвокат ОСОБА_3 інтересах підозрюваного ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді із скаргою, у якій просить скасувати повідомлення про підозру від 30.10.2019 року, стосовно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, зокрема у вимаганні, а саме вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000175 від 21.10.2019 року.
В обґрунтування скарги адвокат зазначив, що як вбачається із протоколу обшуку від 29.10.2019 року, що міститься в матеріалах кримінального провадження, в ході проведення даної слідчої дії органом досудового розслідування: «виявлено грошові кошти, які знаходяться у папці всього 300 купюр номіналом по 100 доларів США: CL48027625AL12; KB77142440FBI2; DF03850827AF6; KL62752406DL12; КВ07673788В2; інші купюри (імітаційні засоби) 295 одиниць по 100 доларів США, серійний номер - КВ85828569КВ2. Враховуючи, що купюри 295 одиниць по 100 доларів США, серійний номер - КВ85828569КВ2 являються несправжніми (імітаційними) засобами, застосовані під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії, останні не можуть братися до уваги при визначенні правової кваліфікації за ч.4 ст.189 КК України, а саме для кваліфікуючої ознаки особливо великих розмірів. Як вбачається із вище викладеного та виходячи із обставин кримінального провадження органом досудового розслідування не обґрунтовано та не доведено наявності кваліфікуючої ознаки ч.4 ст.189 КК України, а саме особливо великих розмірів, а відтак законність повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 30.10.2019 року.
В судове засідання адвокат ОСОБА_3 не з`явився, подав заяву про розгляд скарги у його відсутності, скаргу підтримує.

Прокурор в судове засідання не з`явився, на попередніх судових засіданнях заперечив з приводу задоволення скарги та вказав, що повідомлення про підозру ОСОБА_4 є обґрунтованим належними доказами, відповідає вимогам КПК України, оголошена у встановленому законом порядку. На момент затримання були достатні підстави для затримання ОСОБА_4 та які зазначені у протоколі затримання.

Дослідивши скаргу та додані до неї копії документів, а також матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст.278 КПК України, випадки повідомлення про підозру передбачені ст.276 КПК України, зміст повідомлення про підозру ст.277 КПК України.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вищевказаних процесуальних норм.

Відповідно до положень ст.276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Як вбачається із матеріалів справи, 29 жовтня 2019 року о 15.00 годині ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Під час цього затримання було дотримано вимог ст. 208 КПК України, оскільки таке затримання відбулося безпосередньо після передачі потерпілим грошових коштів, які, зі слів останнього, у нього вимагав ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , погрожуючи застосуванням насильства.

30 жовтня 2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
31 жовтня 2019 слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 00 год. 00 хв. 25 грудня 2019 року.
24 грудня 2019 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 00.00 год. 22 лютого 2020 року.
23 грудня 2019 року ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000175 від 21 жовтня 2019 року, продовжено до 4-х місяців, а саме до 29 лютого 2020 року.
10 лютого 2020 року ОСОБА_4 повідомлено про зміну підозри та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.
18 лютого 2020 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонного суду підозрюваному ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.59 год. 29 лютого 2020 року.
Виходячи із змісту ст. 189 КК України з об`єктивної сторони вимагання характеризується двома взаємопов`язаними діями: 1) пред`явленням майнової вимоги; 2) погрозою застосування насильства, знищення або пошкодження майна, заподіяння іншої шкоди.

Вимога як ознака вимагання означає викладену в рішучій формі пропозицію винного до потерпілого (власника, особи, у віданні чи під охороною яких перебуває майно) про передачу майна, права на майно або вчинення останнім інших дій майнового характеру. Пред`явлена суб`єктом майнова вимога утворює ознаку об`єктивної сторони цього злочину тільки за умови, що вона є завідомо протиправною. При вимаганні винна особа прагне заволодіти не належним їй майном чи правом на таке майно або бажає вчинення на її користь дій майнового характеру. Вимога задовольнити законні майнові претензії не утворює складу вимагання, як не утворює його вимога вчинити інші, крім передбачених у ст. 189, дії.

Другий складник, як ми бачимо вище, - погроза застосування насильства, знищення або пошкодження майна, заподіяння іншої шкоди. Погроза при вимаганні повинна бути дійсною і реальною.

При визначенні дійсності і реальності погрози необхідно виходити з суб`єктивного ставлення до неї винного і суб`єктивного сприйняття її потерпілим.

Вимагання слід вважати закінченим з моменту пред`явлення вимоги, поєднаної із вказаними погрозами незалежно від досягнення винною особою поставленої мети.

Твердження захисника ОСОБА_3 , зводяться до того, що купюри 295 одиниць по 100 доларів США, серійний номер - КВ85828569КВ2 являються несправжніми (імітаційними) засобами, застосовані під час проведення негласної слідчої (розшукової) дії, останні не можуть братися до уваги при визначенні правової кваліфікації за ч.4 ст.189 КК України, а саме для кваліфікуючої ознаки особливо великих розмірів, в тому органом досудового розслідування не обґрунтовано та не доведено наявності кваліфікуючої ознаки ч.4 ст. 189 КК України, а саме особливо великих розмірів, а відтак законність повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 30.10.2019 року.
Згідно ст.277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21 вересня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, «обґрунтованість підозри, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин (K.F. проти Німеччини, 27 листопада 1997 року, § 57).

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру. Також, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Так, оцінюючи в сукупності обставини кримінального провадження №0000175 від 21.10.2019 рокута враховуючи достатню наявність доказів про вчинення інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, слідчий суддя вбачає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 в контексті її розуміння ЄСПЛ, присутня.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграф 1 (с) Конвенції, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Існування «обґрунтованої підозри» розглядається як необхідна, а при первісному обранні навіть іноді неодмінна і достатня підстава для арешту.
Згідно усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).
Наведене в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» поняття «обґрунтована підозра», означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Крім того, Єврепейський суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обгрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування, оцінка обгрунтованості підозри не повинна пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Таким чином, під достатніми доказами відносно акту повідомлення особи про підозру слід розуміти достовірні відомості, зібрані, перевірені і оцінені слідчим, прокурором у встановленому законом порядку, які в своїй сукупності приводять до єдиного висновку на даний момент розслідування про те, що конкретна особа вчинила кримінальне правопорушення, яке передбачене КК України, і не підлягає звільненню від відповідальності за нього. При цьому, повідомлення особи про підозру, повинно базуватися не на простій сукупності доказів, а на їх системі. Якщо немає системи доказів, а є лише окремі докази винуватості, що не узгоджуються з іншими, значить не можна приймати рішення про повідомлення особи про підозру.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

З урахуванням викладеного, відповідно до норм чинного кримінального процесуального законодавства, підставами для скасування повідомлення про підозру можуть бути процесуальні порушення допущені під час її складання (формулювання) та вручення.

Слідчий суддя позбавлений повноважень вдаватися до оцінки правильності кваліфікації дій підозрюваної особи або формулювання фабули підозри.

За своїм змістом повідомлена 30.10.2019 року ОСОБА_4 підозра відповідає вимогам ст.277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст.278 КПК України, повідомлення про підозру було здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконання в тому, що ОСОБА_4 може бути причетний до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КПК України. В подальшому ОСОБА_4 повідомлено про зміну підозри та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. Зазначені обставини підтверджуються наданими суду матеріалами кримінального провадження. Крім того, обставини, на які посилається у скарзі захисник відносяться до оцінки доказів, питання щодо допустимості яких вирішується судом під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення або під час судового розгляду.

За таких обставин, повідомлення про підозру ОСОБА_4 від 30 жовтня 2019 року відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при врученні повідомлення були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, а тому у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 про скасування повідомлення про підозру слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 371, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 на повідомлення про підозру останнього від 30 жовтня 2019 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, вручену йому у кримінальному провадженні № 0000175 від 21 жовтня 2019 року- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1