ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1915/6279/2012Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/120/20 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - в порядку виконання вироку
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2020 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

при секретарі - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження № 11-кп/817/120/20 за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської місцевої прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 14.02.2020 року стосовно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , якою його звільнено від відбування покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду від 12.02.2013 року, у звязку з закінченням строків давності виконання вироку,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання, призначеного йому вироком Тернопільського міськрайонного суду від 12.02.2013 року, згідно якого він був засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді на 1 року позбавлення волі; ч.2 ст.185 КК України 2 років позбавлення волі; ч.2 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна; ч.2 ст.194 КК України - 4 років позбавлення волі, та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим до остаточного покарання у виді на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, у звязку з закінченням строків давності виконання вироку.

В апеляції прокурор просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нову, якою в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_5 про звільнення останнього від відбування покарання у зв`язку з закінченням строків давності виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду від 12.02.2013 року відмовити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що доказів, які б підтверджували неухилення засудженого від відбування покарання у судовому засіданні не здобуто, засудженому про засудженння до позбавлення волі, який також переглядався у суді апеляційної інстанції та був залишений без змін. Крім того, посилається на те, що подані з метою доведення неухилення ОСОБА_5 відбування покарання у виді позбавлення волі документи видавались відповідними органами та установами більш як через 6 років з моменту засудження ОСОБА_5 вже після закінчення строків давності виконання вироку суду, встановлених п.3 ч.1 ст.80 КК України,тому вони не можуть свідчити про те, що ОСОБА_5 не ухилявся від відбування покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляцію з викладених у ній мотивів, засудженого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляції, вважають ухвалу суду законною та обгрунтованою, дослідивши наведені в апеляції доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Згідно ч.3 ст.80 КК України перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Відповідно до ч.4 ст.80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 24.12.2015 року по справі №5-324кс15 правова природа звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності його виконання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати сама до себе правообмеження, які виходять з його змісту - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Під ухиленням від відбуття покарання слід розуміти дії засудженого, спрямовані на уникнення приведення обвинувального вироку до виконання.

В ході судового розгляду стороною захисту доведо відсутність умисного ухилення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі та невжиття належних заходів зі сторони держави щодо виконання вироку в цій частині в строки визначені ст. 80 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду від 12.02.2013 року ОСОБА_5 засуджений за ч.1 ст.185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі; ч.2 ст.185 КК України 2 (два) роки позбавлення волі; ч.2 ст.289 КК України 5 (пять) років позбавлення волі без конфіскації майна; ч.2 ст.194 КК України - 4 (чотири) роки позбавення волі, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно ОСОБА_5 було визначено покарання у виді 5 (пять) років позбавлення волі без конфіскації майна,

Звільняючи ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання суд першої інстанції виходив з того, що вирок з дня набрання ним чинності, а саме з 10 липня 2013 року, не був виконаний протягом 5 років, засуджений не ухилявся від його відбування, нових середньої тяжкості, тяжких або особливо тяжких злочинів не вчиняв.

Як слідує з матеріалів кримінальної справи станом на 25.11.2019 року вищевказаний вирок щодо ОСОБА_5 виконаним не був.

Відповідно до інформації ГУНП в Тернопільській області №166/02/6-20 від 16.01.2020 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.В.Гаї Тернопільського району, Тернопільської області станом на 16.01.2020 року згідно автоматизованих обліків МВСУ є особою, яку 12.02.2013 року Тернопільським міськрайонним суом засуджено за ч.ч.1,2 ст.185, ч.2 ст.194, ч.2 ст.289 КК України на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, який в період з 12.02.2013 року по 16.01.2020 року в розшук не оголошувався.

Як слідує з інформації ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області №751/115/5/03 від 31 січня 2020 року до ТРВП ТВП ГУНП в Тернопільській області (ТРВ УМВСУ в Тернопільській області) упродовж з липня 2013 року по грудень 2019 року копія вироку суду 12 лютого 2013 року відносно ОСОБА_5 та розпорядження про його виконання не надходили.

Згідно інформації №27 від 10 січня 2020 року та довідки хараткеристики N28 від 10 січня 2020 року Великогаївської сільської ради у з 12 лютого 2013 року по час надання відповіді (10 січня 2020 року) на адресу вказаної сільської ради запити від правоохоронних органів України щодо місця проживання ОСОБА_5 у зв`язку з ухиленням його від відбування покарання не надходили. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , з 10.03.1997 року по теперішній час. За останній рік скарг, заяв та інших компрометуючих матеріалів, повідомлень про порушення громадського порядку та притягнення до адміністартивної відповідальності до сільської ради не надходило. На утриманні в ОСОБА_5 перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також стверджується свідоцтвом про народження від 27 травня 2016 року, виданого виконкомом Великогаївської сільської ради.

Відповідно до довідки УІАП ГУНП в Тернопільській області N854/115/4/03 04 лютого 2020 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після його засудження Тернопільським міськрайонним судом за вироком від 12 лютого 2013 року по дату надання вказаної довідки нових середньої тяжкості, тяжких або особливо тяжких злочинів не вчиняв.

Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов до вірного висновку про те, що термін виконання вироку Тернопільського міськрайонного суду від 12.02.2013 року сплив, ОСОБА_5 не ухилявся від відбування покарання, в розшук не оголошувався та не вчиняв нових злочинів у період строку давності виконання вироку.

Виходячи з винаведеного, колегія суддів прийшла до висновку що підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги прокурора немає.

Керуючись ст.ст.407,419,422 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляцію прокурора відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.02.2020 року, якою звільнено від відбування покарння у зв"язку з закінченням строків давності виконання обвинувального вироку ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді