ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1187/20 Номер провадження 11-сс/814/191/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року,-

В С Т А Н О В И В :
Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вилучене майно 13.02.2020 року під час проведення санкціонованого обшуку автомобіля марки Ford Focus C-MAX, номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , на предмети та речі, а саме: накопичувв чорного кольору без кришки, який поміщено до сейфу-пакету НПУ ГСУ №INZ 2039188, мобільний телефон «NOKIA» сірого кольору, модель 6300, котрий поміщено до сейф пакету НПУ ГСУ № INZ 2039187, мобільний телефон Samsung SM-J510FN/DS, sim-картка « НОМЕР_2 », « НОМЕР_3 ».

Приймаючи вказане рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що є підстави вважати, що ці речі являються доказом кримінального правопорушення та зберігли на собі сліди вчинених кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

В обгрунтування зазначає, що слідчим суддею не надано оцінки тому факту, що на момент розгляду вказаного клопотання слідчого, ОСОБА_7 не мав жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення йому вручено не було. Також зазначає, що слідчим суддею при розгляді клопотання не наведено доводів щодо того, яку саме інформацію, що має значення для кримінального провадження, може містити в собі вилучене майно.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали клопотанням та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання прокурора про накладення арешту на майно в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Так, слідчим управлінням відділу розслідувань особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №00000207 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Полтавської області, група осіб, за попередньою змовою займається виготовленням, зберіганням з метою збуту та збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, тобто вчиняє кримінальне правопорушення, передбачене ст. 307 КК України.

13 лютого 2020 року в період часу з 20 год. 13 хв. по 21 год. 14 хв., проведено обшук автомобіля марки Ford Focus C-MAX, номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , було виявлено та вилучено: флеш накопичував чорного кольору без кришки, мобільний телефон «NOKIA» сірого кольору, модель 6300, мобільний телефон Samsung SM-J510FN/DS, sim-картка « НОМЕР_2 », « НОМЕР_3 ».

Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Чинним кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Доводи клопотання та додані до нього матеріали містять достатньо даних, які вказують на ті обставини, що вказане в клопотанні майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є об`єктом кримінально протиправних дій чи набуто кримінально протиправним шляхом, а відтак може бути використані як доказ у кримінальному провадженні, оскільки відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України.

Таким чином, з урахуванням вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

У зв`язку з цим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак подана апеляційна скарга за викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.406, 422 КПК України, колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 19 лютого 2020 року про арешт майна без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_8 .Рябішин.