судді Івано-Франківського апеляційного суду
у справі № 344/1814/18 (провадження № 11-кп/4808/224/20)
щодо ухвали Івано-Франківського апеляційного суду
від 13 квітня 2020 року
1. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13.04.2020 залишено без змін Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.03.2020 про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_2 , який обвинувачується за ч. 2 ст. 186, ч. 21 ст. 187 КК України.
2. Вважаю, що подальше тримання ОСОБА_2 під вартою не обґрунтоване матеріалами провадження, а рішення суду першої інстанції про це не вмотивоване.
3. ОСОБА_2 під вартою з лютого 2018 року, протокол про затримання відсутній, точний час його затримання встановити з матеріалів провадження неможливо, фактично протягом цього часу він позбавлений волі.
Ухвала суду першої інстанції взагалі не містить посилання на якісь конкретні обставини, якими мало би бути обґрунтоване рішення.

У ній констатується тяжкість злочину, наявність ризиків: запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Ні обставин, ні доказів, ні аналізу, тільки перерахування норм закону і голі висновки.

Матеріали провадження та текст ухвали суду не дають можливість установити або перевірити факти, з яких можна було б зробити висновок про наявність будь-якого ризику в цій справі.

Жодної інформації про судові засідання і дії суду по забезпеченню його розгляду в матеріалах провадження немає, ці дані суд першої інстанції в апеляційний суд не передав, унеможлививши належний апеляційний розгляд.

Відсутність мотивації вказує на ознаки автоматичного продовження строків тримання під вартою, що суперечить нормам ст. 198, 370 КПК України, прецедентній практиці ЄСПЛ і приписам ч. 3 ст. 5 Конвенції.

4. Прокурор в засіданні апеляційного суду вказав, що існують ризики впливу на потерпілих і свідків за фактом тиску на цих осіб розслідується кримінальне провадження і хоч підозра не оголошена, однак є підстави вважати, що були дзвінки з установи виконання покарань із погрозами потерпілим.

Ні матеріали провадження, ні ухвала суду з цього приводу не містять жодної інформації, а мали б.

З ухвали суду першої інстанції не можна зрозуміти чи були взагалі матеріали провадження предметом дослідження і перевірити наявність підстав для продовження такого запобіжного заходу з наданих у розпорядження суду матеріалів неможливо.

Зокрема, матеріали провадження не містять копій:

1)протоколу про затримання, на підставі якого суд може встановити точну дату затримання;

2)клопотань прокурора і ухвал про обрання та продовження запобіжного заходу під час досудового слідства і судового розгляду з журналами судових засідань і технічними носіями, на підставі яких можна оцінити те, чи виконав прокурор та суд вимоги ст. 184 та ч. 3 ст. 199 КПК України щодо викладення обставин, які обумовлюють таке рішення;

3)даних щодо особи обвинуваченого, згідно вимог п. 3 - 10 ст. 178 КПК;

Колегія суддів погодилась із рішенням суду першої інстанції, не маючи у своєму розпорядженні всіх необхідних документарних даних.

5. На мою думку, необґрунтоване та невмотивоване судове рішення про позбавлення волі людини є явно незаконним і тому не може залишатися в силі з огляду на положення ч. 3 ст. 5 та ч. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини.

У цій ситуації апеляційний суд повинен був би скасувати рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою і постановити нове про обрання іншого запобіжного заходу або про продовження строків тримання під вартою.

При цьому, для ухвалення нового рішення про продовження строків тримання під вартою потрібно мати в розпорядженні апеляційного суду указані в п. 4 документарні дані.

Суддя ОСОБА_1