ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №642/4723/18 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/692/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

- головуючого ОСОБА_2 ,

- суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- при секретарі ОСОБА_5 ,

- за участю прокурора ОСОБА_6 ,

- захисника ОСОБА_7 ,

- обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження №11кп/818/692/20 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року, -

УСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Південне, Дергачівського району, Харківської області, громадянина України, непрацюючого, з середньо-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22.03.2011 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.309 КК України, на 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 20.06.2014 року на підставі ст.7 Закону України «Про амністію»;

- 05.06.2016 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.122 КК України на 1 рік обмеження волі. 01.02.2017 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 29 днів;

- 15.02.2018 року Золочівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. На підставі ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 03.05.2018 року штраф замінено на 50 годин громадських робіт,-

засуджено за ч.2 ст.187 КК України на 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до ч.1 ст.71, п.п. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України, до призначеного покарання приєднано покарання за вироком Золочівського районного суду Харківської області від 15.02.2018 року у виді 1 дня позбавлення волі, та призначено остаточне покарання 7 років 1 місяця 1 день позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке належить йому на праві власності;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Крестище, Красноградського району, Харківської області, громадянина України, непрацюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 14.04.2011 року Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, на 2 роки позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік;

- 17.02.2012 року Фрунзенським районним судом м. Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, на 2 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 12.02.2015 року Красноградським районним судом Харківської області за ч.3 ст.297 КК України, на 5 років позбавлення волі. 12.12.2017 року звільнений умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 15 днів,-

засуджено за ч.2 ст.187 КК України на 7 років 1 місяць позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке належить йому на праві власності.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Красноградського районного суду Харківської області від 12.02.2015 року у виді 1 місяця позбавлення волі, та призначено ОСОБА_9 остаточне покарання 7 років 2 місяці позбавлення волі з конфіскацією частини майна, яке належить йому на праві власності.

Як установив суд, 20 липня 2018 року близько 23 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_9 , знаходячись на 5 платформі південного вокзалу м. Харкова за адресою: площа Привокзальна, 1, маючи умисел на напад з метою незаконного заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я особи, з корисливих мотивів, за попередньою змовою, зайшли до одного з вагонів електрички сполучення «Харків-Лозова», який стояв на 5 платформі, де побачили раніше невідомого їм ОСОБА_10 .
ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 та виказав вимогу відкрити сумку та надати цінні речі.
Потерпілий ОСОБА_10 на дану вимогу відповів відмовою, після чого ОСОБА_8 наніс удар кулаком правої руки в область лівого ока потерпілого, а ОСОБА_9 , який в цей час стояв за спиною ОСОБА_10 , накинув на голову останнього футболку, в яку був одягнений потерпілий, після чого штовхнув потерпілого на пасажирське сидіння у вагоні. В цей час ОСОБА_8 наніс удар правим коліном в область тулуба з ліва, а ОСОБА_9 наніс удар кулаком лівої руки в область тулуба потерпілого з ліва.
Після цього потерпілому ОСОБА_10 було нанесено ще не менше 10 ударів в область тулуба та спини з лівої сторони та побої тривали близько 5-7 хвилин.
Своїми діями ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спричинили потерпілому тілесні ушкодження у вигляді синця на обличчі, садна на правій руці, закритих переломів задніх відрізків ІХ-Х ребер зі зміщенням і великий синець м`яких тканин в зоні переломів.
За ступенем тяжкості синець та садно відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти дні; за ступенем тяжкості переломи 2-х ребер відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів.
Продовжуючи свої дії ОСОБА_9 з сумки потерпілого ОСОБА_10 дістав мобільний телефон торгової марки «Bravis» моделі «spark», вартістю 850 гривень, в якому знаходилась сім картка мобільного оператора Лайф на рахунку якої знаходилось 10 гривень, та зарядний пристрій до мобільного телефону «Nomi» вартістю - 90 гривень, після чого з викраденим майном з місця скоєння злочину зникли, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 950 гривень.

В апеляційній скарзі, в редакції внесених доповнень, обвинувачений ОСОБА_8 посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що він не міг завдати ударів потерпілому, оскільки в нього була поломана нога, що підтверджується довідкою з інституту невідкладної хірургії. Наголосив, що він не вчиняв протиправних дій щодо потерпілого, а мобільний телефон отримав від ОСОБА_9 у тимчасове користування. Указав, що він не знав про злочинні наміри ОСОБА_9 , що підтвердив в судовому засіданні сам ОСОБА_9 . Наголосив, що потерпілий неодноразово змінював свої показання та обмовив його, а під час проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, співробітники підказували йому, що треба казати та який саме механізм нанесення ударів показати. Просить вирок суду скасувати та перекваліфікувати його дії на ст.396 КК України, як заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого злочину.

Прокурор в апеляційній скарзі посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через м`якість. Зазначив, що суд при призначенні покарання не врахував у повному обсязі, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили тяжкий злочин за попередньою змовою, із застосування насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я, офіційно не працюють, завдану шкоду потерпілому на відшкодували, раніше неодноразово судимі, а ОСОБА_9 вчинив злочин не відбувши покарання за попереднім вироком. Крім того, не враховано в повному обсязі обставину, яка обтяжує покарання рецидив злочину. Просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, на підставі ч.1 ст.71 КК України призначити остаточне покарання 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна; ОСОБА_9 призначити покарання за ч.2 ст.187 КК України 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч.1 ст.71, пп. «г» п.1 ч.1 ст.72 КК України, призначити ОСОБА_9 остаточне покарання 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора та заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_9 про залишення вироку без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню не підлягають.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчинені ним розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч.2 ст.187 КК України ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і належним чином досліджених у судовому засіданні доказах та є правильними.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про непричетність його до вчиненого злочину, необізнаність про наявність умислу в ОСОБА_9 на заволодіння майном потерпілого, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не містять у собі необхідних та достатніх підстав для скасування чи зміни вироку і спростовуються сукупністю доказів.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_11 показав, що 20 липня 2018 року о 23 год. 30 хв. до вагону електрички «Харків - Лозова», в якому він знаходився, зайшли двоє незнайомців, як у подальшому виявилося - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і підійшли до нього. На запитання ОСОБА_8 що знаходиться у його сумці, він піднявся, а ОСОБА_8 наніс йому рукою удар в обличчя, пошкодивши йому підбрів`я. Після цього обвинувачені наділи його ж футболку на голову ззаду, штовхнули на лавочку та вдвох почали його бити, нанісши не більше 10-ти ударів. Після побиття він віддав обвинуваченим сумку, в якій знаходилось 3 пачки сигарет «Марвел», телефон «Бравіс» з зарядним пристроєм та карткою «Life» з номером телефону НОМЕР_1 .
Після інциденту він приїхав додому, разом з цивільною дружиною поїхав до лікарні у м.Мерефа, де лікарі викликали поліцію. За результатами судовомедичного обслідування у нього було встановлено сліди ударів та два зламаних ребра. Під час досудового розслідування з ним слідчий проводив освідування.
Під час пред`явлення для впізнання він упізнав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , як осіб які напали на нього, спричинили йому тілесні ушкодження і забрали належні йому матеріальні цінності.

Яких-небудь даних, які б ставили під сумнів показання потерпілого ОСОБА_11 , матеріали кримінального провадження не містять, а доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що потерпілий його обмовив, колегія суддів вважає обраним способом захисту.

Крім того, матеріали кримінального провадження не містять жодних скарг обвинуваченого до органів поліції з приводу надання потерпілим завідомо неправдивих показань.

Об`єктивність вищезазначених показань потерпілого ОСОБА_11 , про обставини вчинення обвинуваченими щодо нього розбійного нападу підтверджується також даними протоколу проведення слідчого експерименту за його участю, в ході якого останній детально відтворив обставини, за яких обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 вчинили розбійний напад (т.1 а.с.197-202).

Жодних підстав, які б свідчили про тиск на потерпілого з боку співробітників поліції, матеріали кримінального провадження не містять, а також потерпілий жодного разу під час судового розгляду про здійснення такого тиску не заявляв.

Доводи скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про здійснення під час проведення слідчого експерименту працівниками поліції підказок потерпілому, є надуманими та спростовуються даними цього протоколу, згідно яким учасники цієї слідчої дії, у тому числі поняті, ніяких зауважень на порушення процедурного порядку його проведення чи на інші незаконні дії працівниками правоохоронних органів не внесли.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №09-2724/2018 від 27.07.2018 року у потерпілого ОСОБА_10 встановлені наступні тілесні ушкодження: синець на обличчі, садно на правій руці, закриті переломи задніх відрізків IХ-Х ребер зі зміщенням і великим синцем м`яких тканин в зоні переломів, які утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, переломи ребер та синець за механізмом удара-стиснення, садно за механізмом тертя-ковзання та могли бути отримані не пізніш 21.07.2018 року.
За ступенем тяжкості синець та садно відносяться до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів.
За ступенем тяжкості переломи 2-х ребер відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які спричинили за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня).

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні ним розбійного нападу за попередньою змовою з ОСОБА_9 підтверджується також даними протоколу пред`явлення особи для впізнання, в ході якого потерпілий ОСОБА_11 , у присутності понятих, указав на ОСОБА_8 , як на особу, яка разом з іншою особою вчинили на нього розбійний напад і застосували до нього фізичне насильство (т.1 а.с.63-67).

Даними протоколу огляду місця події від 24.07.2018 року в ході якого, за участю двох понятих, в обвинуваченого ОСОБА_8 був вилучений мобільний телефон «Bravis» моделі «Spark», в якому знаходилась сім картка мобільного оператора Лайф та зарядний пристрій до мобільного телефону «Nomi», які належать потерпілому ОСОБА_11 .

Із даних протоколів слідчих експериментів від 23 липня 2018 року слідує, що в ході їх проведення, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожен окремо, за участю понятих та захисників ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в умовах, які виключали будь який вплив на них, детально розповіли про обставини здійсненого ними розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_11 та продемонстрували механізм застосованого ними фізичного насильства до останнього (т.1 а.с.141-148, 189-196).

Істотних порушень вимог ст.ст.104, 240 КПК України при проведенні слідчих експериментів, які б тягнули за собою визнання протоколів цих слідчих дій недопустимими доказами, матеріали кримінального провадження не містять.

Таким чином, сукупністю вищенаведених та інших доказів, на які є посилання у вироку, і які узгоджуються між собою та не викликають сумніву в їх об`єктивності, спростовуються доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про непричетність його до вищевказаного кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не міг нанести тілесні ушкодження, оскільки в нього була поломана нога, колегія суддів сприймає критично, оскільки відповідно до наданої їм довідки з КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» у ОСОБА_8 28 травня 2018 року був встановлений діагноз закритий перелом лівої п`яти без зміщення уламків, однак злочинні дії ОСОБА_8 мали місце 20 липня 2018 року, тобто майже через два місяці.

Крім того, відповідно до фототаблиці до протоколу пред`явлення для впізнання від 21 липня 2018 року ОСОБА_8 самостійно без сторонньої допомоги стоїть на ногах, на яких відсутній пов`язка з гіпсу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б бути підставою для зміни або скасування ухваленого судом вироку, не встановлено.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 призначено необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів, згідно з вимогами ст.65 КК України.

При цьому враховано ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення та дані про особу обвинувачених ОСОБА_9 . ОСОБА_8 , які не працюють, за місцем проживання характеризують посередньо, обвинувачений ОСОБА_8 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимі

Суд також взяв до уваги відсутність обставин, які пом`якшують покарання та обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченим рецидив злочинів, у зв`язку з чим призначив їм покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.187 КК України.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_8 до відбуття покарання, призначеного за попереднім вироком, а ОСОБА_9 в період умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за попереднім вироком, знову вчинили умисний тяжкий злочин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останнім остаточного покарання за правилами ст.ст.71, 72 КК України у виді і розмірі, який колегія суддів вважає необхідними та достатніми для виправлення обвинувачених і попередження нових злочинів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання є справедливим, і підстав для призначення більш суворого покарання, як про це просить у скарзі прокурор, не вбачає, оскільки покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Крім того, прокурор в своїй апеляційній скарзі просить призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.187 КК України 10 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна та без зазначення принципу складання покарань, просить призначити остаточне покарання із застосуванням ст.71 КК України - 10 років позбавлення волі із конфіскацією майна.

До того ж, в апеляційній скарзі прокурора відсутнє прохання ухвалити апеляційним судом щодо обвинувачених свого вироку.

З огляду на наведене, підстави для зміни чи скасування вироку за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_8 - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Вирок Ленінського районного суду м. Харкова від 09 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченими,- у той самий строк з дня вручення їм копії ухвали.

Головуючий:

Судді: