Справа № 635/423/20
Провадження № 1-в/635/70/2020
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2020 року селище Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючий суддя ОСОБА_1
секретар ОСОБА_2
прокурор ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання захисника ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням та просить звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання призначеного за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 липня 2014 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що ОСОБА_4 засуджений за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 липня 2014 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року зараховано ОСОБА_4 в строк відбуття покарання за вироком суду від 22 липня 2014 року, строк попереднього ув`язнення з 22 липня 2014 року по 21 жовтня 2014 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі. На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання у державній установі «Темнівська виправна колонія (№100)». Засуджений ОСОБА_4 раніше не судимий, під час розгляду справи частково визнав свою провину, має виключно гарну характеристику, відрізняється сумлінною працею на виробництві, прагне повернутися до рідних та продовжити позитивний шлях виправлення. На думку заявника позбавлення волі ОСОБА_4 є дискримінацією у розумінні п. 1 ст. 1 Протоколу 12 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і порушенням норм Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 21 лютого 2014 року.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 .

Представник державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд без його участі справи у відношенні засудженого ОСОБА_4
ОСОБА_4 подав суду заяву про розгляд без його участі клопотання про звільнення від відбування покарання.

Представник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, у заяві вказав про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши прокурора, розглянувши заяви представника державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)», засудженого та його представника, дослідивши надані матеріали встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Балаклія Харківської області, громадянин України, має середню освіту, неодружений, не працевлаштований, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засуджений за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 15 березня 1995 року за ч. 1 ст. 114 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 15 березня 1996 року за відбуттям строку покарання; вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 23 грудня 2004 року за ч. 1 ст. 164 КК України до 1 року обмеження волі, звільнений 16 вересня 2005 року умовно-достроково на невідбутий строк 4 місяці 20 днів; вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 липня 2014 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 8 років позбавлення волі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 березня 2016 року зараховано ОСОБА_4 в строк відбуття покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 липня 2014 року, строк попереднього ув`язнення з 22 липня 2014 року по 21 жовтня 2014 року відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі.

Початок строку покарання 22 липня 2014 року. Кінець стоку покарання 23 квітня 2022 року.

З 22 липня 2014 року ОСОБА_4 тримався в слідчому ізоляторі міста Харкова, де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав, до праці не залучався.

З 10 березня 2015 року ОСОБА_4 відбуває покарання в державній установі «Темнівська виправна колонія (№ 100)». За період відбування покарання характеризується позитивно; дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядок дня установи, за що був заохочений сім разів; до промислової зони установи не працевлаштований, виконує роботи з благоустрою установи, до праці ставиться з розумною ініціативою, до виконання робіт з благоустрою установи ставиться з розумною ініціативою.
Аналізуючи доводи адвоката ОСОБА_5 , який просить звільнити його підзахисного засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання посилаючись на норми Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Закону України «Про недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань», суд приходить до висновку про відсутність підстав їх застосування оскільки нормами діючого в Україні кримінального законодавства передбачений механізм звільнення особи від подальшого відбування, а даних, що вчинений ОСОБА_4 злочин за адресою: АДРЕСА_2 , пов`язаний з участю у масових акціях протесту, які розпочалися 21 листопада 2013 року у вироку суду не міститься.

Враховуючи вимоги захисника про звільнення його підзахисного від подальшого відбування покарання та посилання на те, що ОСОБА_4 сумлінно працює на виробництві та бажає продовжити позитивний шлях виправлення суд розглядає питання щодо застосування до його підзахисного ст. 81 КК України.

Статтею 81 КК України, зокрема частинами 1 і 2 передбачено, що до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Станом на 18 лютого 2020 року засуджений ОСОБА_4 відбув 5 років 9 місяців 26 днів позбавлення волі, до відбуття залишилось 2 роки 2 місяці 5 днів позбавлення волі.
За змістом вказаного кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є правом, а не обов`язком суду і можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться у сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення.

Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

У відповідності до положень п. 17 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу.

Як вбачається з матеріалів справи засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, внаслідок якого настала смерть потерпілого, і в період відбування покарання у вигляді восьми років позбавлення волі заохочувався у 2015 році один раз, у 2016 році один раз, у 2017 році 3 рази, у 2018 році один раз, у 2019 році один раз, до 2017 року не працював.

Аналізуючи надані матеріали, суд вважає, що кількість заохочень, зокрема по одному на рік у 2015, 2016, 2018, 2019 роках, при відбуванні покарання за вчинення тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, внаслідок якого настала смерть потерпілого не є цілком переконливим для суду у тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 липня 2014 року, тому суд відмовляє в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81, 82 КК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 в задоволенні клопотання про звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 - повністю відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя ОСОБА_1