У Х В А Л А
Справа № 185/3760/20

Провадження № 1-кс/185/844/20

09 червня 2020 року м. Павлоград

Слідчий суддя Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В :
Поданим на розгляд слідчому судді клопотанні, погодженим з прокурором, слідчий СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 порушує питання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000969 від 09 червня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.246 КК України з метою збереження речових доказів: автомобіля марки «ЗИЛ» ММЗ 555, зеленого кольору, 1978 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , з напиляними фрагментами дерев породи акація, об`ємом 3 кубічних метрів та дуб, об`ємом 4 кубічних метрів.
Слідчий суддя, розглянувши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, вислухавши думку слідчого, приходить до висновку, що дане клопотання не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною другої статті 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (частина 3 статті 170 КПК).

Так, за приписами статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Речові докази, на які слідчий просить накласти арешт добуто під час проведення слідчої дії обшуку в порядку ч.3 ст.233 КПК України за адресою: АДРЕСА_1 . Власник майна не встановлений.

Відповідно до положень ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно п.1 ч. 2 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено підстава і мета згідно ст. 170 цього Кодексу та обґрунтування необхідності арешту майна.
Частина 2 ст. 173 КПК України встановлює, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Проте, слідчим в клопотанні не зазначено та матеріалами доданими до клопотання не обґрунтовано правову належність майна, на яке слідчий просить накласти арешт, матеріалами, доданими до клопотання не обґрунтовано необхідність накладення арешту, окрім того, матеріали додані до клопотання, є такої якості, що унеможливлюють їх правильне прочитання та сприйняття змісту.
Таким чином, приходжу до висновку, що вимога слідчого про накладення арешту на майно, яке він відносив до речових доказів по справі є необґрунтованою, внаслідок того, що ці речові докази є недопустимими в даному кримінальному провадженні, що має наслідком відмову в задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170, 173, 369-372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :
У задоволенні клопотання слідчого СВ Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Павлоградської місцевої прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1