КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1268/2020 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 186 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року у кримінальному провадженні № 0005491 стосовно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Красноармійськ Донецької області, проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , судимий:

- 18 лютого 2019 року Тетіївським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 125 до покарання у виді 1 року позбавлення волі, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

- 17 квітня 2019 року Тетіївським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання за сукупністю злочинів у виді 2 років позбавлення волі, від відбування якого звільнений на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки,

за участю: прокурора ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначеного вироком Тетіївського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року, остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Цим же вироком задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 на її користь завдану матеріальну шкоду в сумі 8000 грн.

Суд визнав доведеним, що 28 червня 2019 приблизно о 10 год. 09 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Астраханська, 5, побачив ОСОБА_9 , у якої на шиї був золотий ланцюжок з кулоном та вирішив з метою протиправного збагачення відкрито викрасти майно ОСОБА_9 .
Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_7 в присутності інших осіб, усвідомлюючи, що його злочинні дії є відкритими, підійшов ззаду до ОСОБА_9 та зірвав з її шиї золотий ланцюжок, вагою приблизно 5 грам, вартістю 6500 грн., з кулоном, вагою 0,9 грам, вартістю 1600 грн., після чого з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди у розмірі 8100 грн.

Докази у кримінальному провадженні досліджені судом відповідно до вимог ч. 3

ст. 349 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом і викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення і правильність правової кваліфікації його діяння, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, просить змінити вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року, призначити ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, покарання у виді 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати покарання за вироком Тетіївського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Захисник звертає увагу на молодий вік ОСОБА_7 , просить врахувати, що він визнав свою провину, активно сприяв швидкому судовому розгляду, повністю визнав цивільний позов та відшкодовує завдану шкоду, а тому вважає, що для виправлення ОСОБА_7 є достатнім покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив пом`якшити йому покарання, заперечення прокурора та потерпілої щодо апеляційного прохання, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.

За визначеним обсягом доказів, що підлягали дослідженню, в суді першої інстанції за погодженням з усіма учасниками судового провадження у відповідності з ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та роз`яснено наслідки щодо таких обставин, а саме позбавлення права оскаржити їх. Оскільки застосування вказаного порядку ніким із учасників судового провадження не оспорюється, колегія суддів виходить виключно з встановлених судом першої інстанції обставин.

Отже, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, що відповідає правовій кваліфікації ч. 2 ст. 186 КК України, колегія суддів, виходячи з вищевикладеного, не переглядає.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в указаній частині.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то колегія суддів враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Статті 65-73 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з вимогами ст. 71 КК України, якими визначається призначення покарання за сукупністю вироків, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком, як це передбачено ч. 4 ст. 71 КК України.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинений ним грабіж, суд першої інстанції врахував тяжкість цього злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, позицію потерпілої, яка просила про суворе покарання з огляду на суспільну небезпеку вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих та пом`якшуючу покарання обставину, - щире каяття, дані про особу винного, який не працює, раніше судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів.

Отже, зваживши указані обставини і всі дані щодо особи ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтовано призначив йому покарання у виді позбавлення волі в розмірі, наближеному до мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, навівши при цьому у вироку переконливі мотиви та підстави такого рішення, з чим погоджується і колегія суддів.

Виходячи з того, що ОСОБА_7 вчинив новий злочин під час іспитового строку, встановленого вироком Тетіївського районного суду Київської області від 17 квітня 2019 року, суд у відповідності до вимог ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків призначив обвинуваченому, частково приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком, виконавши при цьому вимоги ч. 4 ст. 71 КК України та збільшивши розмір покарання лише на шість місяців.

Доводи захисника про те, що обвинувачений відшкодовує завдану шкоду, спростовані потерпілою в судовому засіданні апеляційного суду, яка повідомила, що матеріальна шкода їй не відшкодована і ніяких дій з метою її відшкодування не здійснено.
Посилання захисника на молодий вік обвинуваченого не заслуговує на увагу, оскільки не дивлячись на свій вік ОСОБА_7 вже має певний кримінальній досвід, оскільки раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, був судимий і вчинив новий злочин в період іспитового строку, встановленого за попереднім вироком, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення. До того ж, будучи працездатною особою, він не займався суспільно корисною діяльністю, тобто не мав стабільного джерела доходу, а навпаки знову вчинив тяжкий корисливий злочин.

За вказаних обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом були виконані вимоги ст. ст. 50, 65, 71 КК України, враховані всі обставини, які були доведені в суді, впливають на покарання і з якими захисник пов`язує апеляційне прохання. Призначене ОСОБА_7 покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів і підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Таким чином, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21 листопада 2019 року стосовно ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4