Житомирський апеляційний суд
Справа №294/895/19 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 331 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі відокремлені матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою з утриманням на гауптвахті, -

в с т а н о в и л а:
В провадженні Баранівського районного суду Житомирської області, перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.406 КК України.

В судовому засідані прокурор заявив клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 посилаючись на те, що ризики передбачені ст. 177 КПК України, а саме: щодо спроб ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , переховуватись від органів досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків, експертів та інших осіб причетних до вчинення вказаного кримінального правопорушення у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які були на час обрання запобіжного заходу на даний час не відпали.

Ухвалою Баранівського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2019 року продовжено дію обраного під час досудового розслідування щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті Житомирської ВСП продовжено до 09 січня 2020 року включно.

В апеляційній скарзі захисник в інтересах обвинувачених просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою з утриманням на гауптвахті обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченим більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Посилається на те, що у клопотанні прокурора щодо продовження строку тримання під вартою не зазначено жодного доказу щодо конкретних ризиків, якими б обґрунтовувалось саме необхідність продовження тримання під вартою підзахисних, та такі докази у судовому засіданні суддею не досліджувались. Крім того зазначає, що на даний час, судове слідство по справі майже закінчилось, допитані усі заявлені свідки з боку обвинувачення, досліджені письмові докази, допитані самі обвинувачені, досліджені характеризуючі дані щодо останніх. Стверджує, що прокурор не довів суду 1-ї інстанції належним чином неможливість застосування до ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 зважаючи на дані про їх особу, більш м`якого запобіжного заходу, та вважає вказаний запобіжний захід невмотивовано жорстоким. На даний час підзахисні утримуються під вартою на гауптвахті із травня 2019 року, тобто більше ніж 6 місяців, а строк проходження військової служби у підзахисних закінчився 12 листопада 2019 року, однак, у зв`язку з перебуванням під вартою, останні не можуть демобілізуватися із військової служби.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з викладених в ній мотивів, просив задовольнити, оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та обрати обвинуваченим запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Прокурор заперечив проти апеляційної скарги захисника, зазначив, що все ж існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме обвинувачені можуть перешкоджати подальшому судовому провадженню шляхом затягування судового розгляду, оскільки зареєстровані в Дніпропетровській області і у разі звільнення з-під варти можуть залишити м.Житомир та не з`являтися до судових засідань. Також прокурор зазначив, що існує ризик впливу з боку обвинувачених на потерпілого, оскільки потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомив, що інший потерпілий ОСОБА_14 розмовляв з обвинуваченими і вразі відшкодування йому шкоди останніми, може змінити свої покази на їх користь. Крім того, прокурор додав, що у зв`язку з цим стороною обвинувачення подано клопотання про повторний допит потерпілого ОСОБА_14 .

Заслухавши доповідь судді, думку та пояснення учасників судового розглядуперевіривши ухвалу суду в межах ст.404 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, та вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно частини 3 даної норми незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому відповідно до частини 2 даної статті КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Положеннями ст.194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин: підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

З приписів ч. 5 ст. 199 КПК України вбачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити:1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Згідно ж ч.5 зазначеної норми, слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені в ч.3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

При цьому відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На думку колегії суддів, як прокурором при зверненні з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , так і судом при вирішенні вказаного клопотання зазначених вимог закону було дотримано.

Прокурором під час апеляційного провадження було конкретизовано, що на даний час існують ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні умисного тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років. За твердженням сторони обвинувачення даний злочин вчинений обвинуваченими щодо солдата, який разом з ними проходив військову строкову службу у військовій частині НОМЕР_1 , тому в зазначеному кримінальному правопорушенні наявні інтереси суспільства, які явно переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи кожного обвинуваченого. Також, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винними в інкримінованому злочині за ч.3 ст.406 КК України, та що судовий розгляд ще не закінчено, останні можуть переховуватися від суду. Крім того, строк проходження військової служби у обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 закінчився 12 листопада 2019 року, останні зареєстровані та проживали до початку служби в П`ятихатському, Верхньодніпровському та Широківському районах Дніпропетровській області відповідно, і, вразі зміни запобіжного заходу з тримання під вартою з утриманням на гауптвахті на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, обвинувачені будуть демобілізовані та повернуться до місць свого проживання, а тому існує ризик, що вони не будуть з`являтися в судові засідання до Баранівського районного суду Житомирської області, який значно віддалений від їх місць проживання, та перешкоджати таким чином подальшому розгляду кримінального провадження судом.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження слідує, що потерпілий у кримінальному провадженні ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомив, що інший потерпілий ОСОБА_14 розмовляв з обвинуваченими, і у разі вразі відшкодування йому шкоди останніми, змінить свої покази на їх користь, внаслідок чого існує ризик впливу обвинувачених на потерпілого ОСОБА_14 . При цьому, стороною обвинувачення у зв`язку із вказаними обставинами подано суду клопотання про додатковий допит потерпілого ОСОБА_14 , а тому звільнення обвинувачених з-під варти унеможливить об`єктивний допит потерпілого через ризик впливу на нього з боку обвинувачених

Таким чином, вбачається наявність ризиків передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від суду , незаконно впливати на потерпілого, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом не явку до суду.

Врахуючи наведені вище в цій ухвалі обставин провадження та те, що строк дії ухвали про тримання під вартою, визначений ст.197 КПК України, закінчується суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про продовження строку тримання під вартою, а також про те, що зміна запобіжного заходу під час розгляду провадження в суді першої інстанції на більш м`який не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним ст.177 КПК України, та належному виконанню обвинуваченими процесуальних обов`язків, та цілком обгрунтовано продовжив строк тримання під вартою під час розгляду провадження в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що у клопотанні прокурора щодо продовження строку тримання під вартою не зазначено жодного доказу щодо конкретних ризиків, якими б обґрунтовувалось саме необхідність продовження тримання під вартою підзахисних, та такі докази у судовому засіданні суддею не досліджувались, не довів суду 1-ї інстанції належним чином неможливість застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, є безпідставними та спростовуються матеріалами кримінального провадження та наведеними вище обставинами.

Доводи захисника про те, що на даний час, судове слідство по справі майже закінчилось, допитані усі заявлені свідки з боку обвинувачення, досліджені письмові докази, допитані самі обвинувачені, досліджені характеризуючі дані щодо останніх, що є підставою стверджувати про те, що наявні раніше ризики, вже спливли, є передчасними, оскільки ризик впливу на потерпілого ОСОБА_14 , враховуючи клопотання сторони обвинувачення про його повторний допит, може зберігатися до безпосереднього допиту потерпілого ОСОБА_14 в ході судового розгляду кримінального провадження з огляду на загальні засади кримінального судочинства щодо безпосередності дослідження доказів судом, та не впливають в даному випадку з урахуванням всіх обставин провадження на правильність прийнятого судом рішення. Крім того з наведених вище обставини зберігається ризик уникнення обвинувачених від суду та перешкоджання подальшому судовому розгляду шляхом можливої неявки в судові засідання у зв`язку з віддаленістю місць проживання від суду.

Твердження захисника про те, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_15 , ОСОБА_10 утримуються під вартою на гауптвахті, а строк проходження військової служби у останніх закінчився 12 листопада 2019 року, та про те, що у зв`язку з перебуванням під вартою, останні не можуть демобілізуватися із військової служби, не спростовують наведених в цій ухвалі ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема, що в разі демобілізації можуть залишити Житомирську область та уникати явки до Баранівського районного суду Житомирської області для прийняття участі у судовому розгляді кримінального провадження щодо них.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника в інтересах обвинувачених, скасування ухвали суду та застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо обвинувачених, зокрема у вигляді особистого зобов`язання, на думку колегії суддів, відсутні.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 407 КПК України колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу захисника захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 10 грудня 2019 року про продовження строку тримання під вартою з утриманням на гауптвахті без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: