ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/7621/19
Провадження № 1-кс/362/2501/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 грудня 2019 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Васильківського відділу Києво Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000539 від 14.05.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,
в с т а н о в и в:
27.12.2019 року до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Васильківського відділу Києво Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, в якому він просив застосувати заходи забезпечення кримінального провадження, а саме накласти арешт у кримінальному провадженні №0000539 від 14.05.2014 року на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером :02:029:0006 площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , із встановленням обмежень у вигляді заборони відчуження, проведення нових будівельних робіт (будівництво нових об`єктів нерухомості тощо) на ділянці з кадастровим номером :02:029:0006.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що у провадженні СВ Васильківського відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000539 від 14.05.2014 року, за фактом самовільного зайняття земельних ділянок, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

У межах досудового розслідування установлено, що ОСОБА_5 видано державний акт серії ЯА № 300886 від 28.02.2005 року на право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :06:012:0004, яка розташована на території Крушинської сільської ради.

Про право приватної власності ОСОБА_5 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 8436354 від 28.11.2013 року (запис про право власності 3588079).

Також, ОСОБА_6 видано державний акт серії ЯА № 300888 від 28.02.2005 року на право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :06:012:0007, яка розташована на території Крушинської сільської ради.

Про право приватної власності ОСОБА_6 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 8616334 від 03.12.2013 року (запис про право власності 3664274).

Також, ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2016 року набув право приватної власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :06:012:0005, яка розташована на території Крушинської сільської ради, про що внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 31793930 від 10.10.16 року (запис про право власності 16822512).

ОСОБА_7 видано державний акт серії ЯА № 300891 від 28.02.2005 року на право власності на земельну ділянку площею 2 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :06:012:0320, яка розташована на території Крушинської сільської ради.

Про право приватної власності ОСОБА_7 внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 9434697 від 24.12.13 року (запис про право власності 4021058).

У межах кримінального провадження №0000539 проведено земельно-технічну експертизу.

Так, з висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №1900/17-41 від 16.05.17 року вбачається, що в межах земельних ділянок з кадастровими номерами :06:012:0004, :06:012:0007, :06:012:0005, 221484000:06:012:0320, які були визначені при розробленні технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на території Крушинської сільської ради Васильківського району, прокладена ґрунтова дорога, встановлені цегляний та дерев`яний паркани, опори ліній електропередач, насипано земляний вал, частково розташовані трансформаторна підстанція та нежитлова будівля.

Висновком експертного дослідження № 04/17 від 29.03.17 року, складеного судовим експертом ОСОБА_9 , встановлено порушення меж земельних ділянок ОСОБА_5 (кадастровий номер :06:012:0004), ОСОБА_6 (кадастровий номер :06:012:0007), ОСОБА_6 (кадастровий номер :06:012:0005), ОСОБА_7 (кадастровий номер :06:012:0320), що визначені право установчими документами, мають місце з південно-східного боку у вигляді під`їзної дороги, частини нежитлової будівлі, земельного валу, частини воріт, лінії електропередачі, частини території під трансформатором та площадки (автостоянки), які заявниками не облаштовувалися та їм не належать.

Площа частини земельної ділянки ОСОБА_5 (кадастровий номер :06:012:0004), що зайнята об`єктами, становить 0,1083 га.

Площа частини земельної ділянки ОСОБА_6 (кадастровий номер :06:012:0007), що зайнята об`єктами, становить 0,1141 га.

Площа частини земельної ділянки ОСОБА_6 (кадастровий номер :06:012:0005), що зайнята об`єктами, становить 0,0988 га.

Площа частини земельної ділянки ОСОБА_7 (кадастровий номер :06:012:0320), що зайнята об`єктами, становить 0,0373 га.

Разом з тим, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що ОСОБА_10 належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,2496 га з кадастровим номером :02:029:0006 згідно свідоцтва про право на спадщину від 21.02.19 року.

У свою чергу, постановою апеляційного суду Київської області від 17.04.18 року у справі №362/5092/14-ц (провадження № 22-ц/780/19/18) задоволено позов ОСОБА_5 ,, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , до ОСОБА_10 , треті особи: Крушинська сільська рада, Васильківська РДА, Васильківський РП ПАТ «Київобленерго», ОСОБА_11 , про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками.

Так, вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_10 самовільно розширила межі земельних ділянок з кадастровими номерами :06:029:0003 площею 0,25 га та :02:029:0006 площею 0,25 га, які обліковувались на час розгляду цивільної справи в програмному забезпеченні ведення Державного земельного кадастру за ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Зокрема, ОСОБА_10 провела ряд будівельних робіт, а саме: повністю зайнявши прохід між земельними ділянками сторін і облаштувала проїзд до своїх ділянок по земельним ділянкам позивачів, кадастрові номери відповідно :06:012:0007, :06:012:0005, :06:012:0004, :06:012:0320, розташованих на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області, знявши шар родючого ґрунту та зробивши висипку з щебеню; зі знятого родючого шару грунту облаштовано захисний вал вздовж ділянок; безпосередньо по земельних ділянках позивачів встановлено кам`яну та дерев`яну огорожу; встановлено сім електроопор та облаштовано майданчик для електротрансформатора; ведеться будівництво будинку, господарського приміщення, обладнано автомобільну стоянку. Внаслідок самовільного її розширення ОСОБА_10 меж земельних ділянок, що обліковуються в програмному забезпеченні ведення Державного земельного кадастру за нею і її покійним чоловіком, та проведення ними вищезгаданих будівельних робіт, земельні ділянки позивачів по факту реально зменшились на 0,388 га, а саме - :06:012:0007 (власник ОСОБА_6 ) на 0,1215 га, :06:012:0005 (власник ОСОБА_6 ) на 0,1088 га, :06:012:0004 (власник ОСОБА_5 ) на 0,1140 га, :06:012:0320 (власник ОСОБА_7 ) на 0,0437 га.

Також, суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно показів свідків встановлено використання родиною ОСОБА_13 земельних ділянок позивачів для обладнання під`їзду до своїх ділянок, встановлення електроопор для подачі електроенергії, проведення земляних робіт тощо. Будь-яких дозволів щодо облаштування проїзду чи проведення електропостачання до земельних ділянок родини Тарасюків сільська рада не давала, так само як і не розглядала спори по землекористуванні між сторонами в справі, оскільки всі земельні ділянки знаходяться поза межами населеного пункту села Крушинка.

Відповідно до висновку експертів № 7263/17-41/21739/17-42 від 16.01.18 р., проведеної Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, за результатами проведення комплексної земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи зазначено, що фактичні межі земельних ділянок з кадастровими номерами :06:012:0004, :06:012:0007, :06:012:0005, :06:012:0320 зміщені внаслідок облаштування на цих ділянках ґрунтової дороги, встановлення цегляного та дерев`яного парканів, опор ліній електропередач, насипання земляного валу, часткового розташування трансформаторної підстанції та нежитлової будівлі, облаштування ями для побутового сміття.

Разом з цим, постановою Верховного суду України у справі 362/5092/14-ц від 19.11.2019 року залишено без змін постанову Апеляційного суду Київської області від 17.04.2018 року.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_10 , яка була власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:029:0006, порушувала права та законні інтереси ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а саме розширено межі ділянки з кадастровим номером :02:029:0006, а тому такі розширені межі частково займають територію земельних ділянок з кадастровими номерами :06:012:0004, :06:012:0007, :06:012:0005, :06:012:0320.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду від 01.03.19 року задоволено клопотання прокурора (подане 28.02.19) та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :06:029:0003, яка належала ОСОБА_10 .

Відповідно до витягу з єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно Приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу прийнято рішення № 24973262 від 22.02.2018. про реєстрацію права приватної власності ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:029:0006 площею 0,25 га.

Вказане переконливо свідчить про те, що ОСОБА_10 ухиляється від виконання судового рішення, постановлене не на користь її інтересів, уникає відповідальності шляхом відчуження ділянки.

Тому, можливість ОСОБА_4 , як власника відповідної земельної ділянки, реалізації своїх прав щодо розпорядження ділянкою з кадастровим номером :02:029:0006 може призвести до ускладнення проведення інших слідчих (розшукових) дій, проведення інших будівельних робіт, які визнано неправомірними судовим рішенням від 17.04.2018 року, яке впливає на обставини досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000539 тощо.

Таким чином, вказана вище земельна ділянка, що розташована в адміністративних межах Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області є предметом правопорушення в кримінальному провадженні, а також може бути використана для забезпечення можливої конфіскації майна, цивільного позову та зберігатися до набрання законної сили судовим рішенням по вказаним речовим доказам у кримінальному провадженні.

Прокурор в клопотанні вказав, що з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою припинення злочинної діяльності, попередження збитків, що можуть бути заподіяні потерпілим щодо перереєстрації земельної ділянки, виникла необхідність у накладенні арешту на це майно.

Прокурор в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням слухати клопотання без його участі, вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.

Власник майна у володінні якої перебуває вказана земельна ділянка до суду не з`явилась.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження визначено захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК Українивстановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Відповідно до вимог ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується тільки на підставах, передбачених ст.ст.132, 170 КПК України. Оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинне здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтовувати таку ініціативу з посиланням на норми закону.

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову /ч.1 ст.170 КПК України/.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК Україниарешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, прокурор, в порушення вимог ст.170 КПК України належним чином не обґрунтував необхідності арешту майна та не вказав конкретну мету накладення арешту відповідно до вимог ч.2 ст.170 КПК України.

Метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або забезпечення цивільного позову. При цьому, прокурор, подаючи клопотання про арешт майна зобов`язаний навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). Враховуючи зазначену мету арешту майна, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову, має бути співмірною з розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В клопотанні прокурор в порушення вимог ст. ст. 171, 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для ОСОБА_4 , яка є власником земельної ділянки.

Відповідно до п. 6 розділу 2.6 Узагальнення, метою застосування арешту майна є забезпечення можливості конфіскації майна або цивільного позову. При цьому слід пам`ятати, що сторона кримінального провадження, яка подає клопотання про арешт майна зобов`язана навести підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна (правову кваліфікацію правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді конфіскації майна, докази факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди). У свою чергу, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про накладення арешту на майно, зобов`язаний навести ці підстави у рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Також, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи» (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16.10.2008 року).

Слідчий суддя враховує, що згідно витягу з ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення внесені до реєстру 14.05.2014 року на підставі заяви (повідомлення) ОСОБА_6 про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 197-1 КК України (а.с.8).

Відповідно до клопотання та матеріалів справи не вбачається розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою чи фізичною особою (ст. 173 КПК України).

Положенням ч. 1 ст. 197-1 КК України самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику, карається штрафом від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців.

При цьому, конфіскація, як додатковий вид покарання, санкцією даної статті не передбачена.
Крім того, матеріали клопотання не містять достатніх доказів, які вказують на вчинення ОСОБА_4 , даного кримінального правопорушення, оскільки судом достовірно встановлено, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення за фактом самовільного зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику не повідомлялася та не вручалася, а, відповідно, і відсутній обвинувальний акт щодо обвинувачення таких осіб.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_4 , яка є власником земельних ділянок на яку просять накласти арешт, не є ані підозрюваною ані обвинуваченою за кримінальним провадженням № 000539 від 14.05.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, санкція якої не містить посилань на додаткове покарання конфіскацію майна, цивільний позов у даному кримінальному провадженні також ніким не заявлено, належних доказів, які б свідчили про правову підставу для арешту майна, можливий розмір шкоди завданої злочином, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження матеріали клопотання не містять, що свідчить про відсутність правових підстав у накладенні арешту на майно, слідчий суддя прийшов до висновку, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника земельної ділянки, тому відповідно до вимог ст. 173 КПК України у задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:
У задоволенні клопотання прокурора Васильківського відділу Києво Святошинської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000539 від 14.05.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України- відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_14