Справа №585/2034/19 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/238/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 23 жовтня 2019 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бобрик Роменського району Сумської області, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого у АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. ст. 75; 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням протягом 2 років іспитового строку, з покладенням обов`язків періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 13188 грн. процесуальних витрат.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 49924 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 90000 грн. моральної шкоди та 5500 грн. витрат на правову допомогу, загалом 95500 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовлено.

ВСТАНОВИЛА:

За вироком суду ОСОБА_7 обвинувачений за ст. 286 ч. 2 КК України за наступних обставин.

1 квітня 2019 року, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_7 керуючи автомобілем марки «ЗиЛ 131», реєстраційний № НОМЕР_1 , належним ОСОБА_12 , рухався по вул. Центральній в с. Рогинці Роменського району Сумської області, у напрямку автодороги «Ромни Великі Бубни».

Рухаючись поряд з буд. № 1 по вул. Центральній в с. Рогинці, ОСОБА_13 порушив п. 12.3 Правил дорожнього руху, а саме у виниклий момент небезпеки, яку мав об`єктивну можливість виявити, не врахував дорожню обстановку, не вжив негайно заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перейшов проїзну частини зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «ЗиЛ», а потім, різко розвернувся і почав переходити проїзну частину у зворотному напрямку.

Внаслідок дорожньо транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження від яких ОСОБА_9 помер на місці пригоди.

У поданій апеляційній скарзі представник потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_11 ставить питання про скасуванню вироку суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.

Свої апеляційні вимоги представник потерпілих обґрунтовує тим, що суд, призначаючи ОСОБА_14 покарання, не дотримався вимог ст. 65 КК України та визначив ОСОБА_7 покарання яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_15 кримінального правопорушення та його особі, внаслідок м`якості.

Не погоджується представник потерпілих й з висновками суду про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання, оскільки суд, пославшись на обставини які пом`якшують покарання та дані про особу обвинуваченого, не навів належних мотивів на підставі яких він дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_16 без ізоляції від суспільства.

Звертає увагу представник і на те, що щире каяття ОСОБА_16 носить формальний характер яке не свідчить про повне визнання ним винуватості. При цьому, обвинувачений вибачався перед потерпілими тільки у суді і жодного разу не зустрічався з потерпілими за час досудового і судового провадження.

Звертає увагу представник й на те, що обвинувачений ОСОБА_7 відшкодував потерпілим лише 10000 грн., що є незначною часткою від завданих збитків.

На думку представника потерпілих, суд не врахував, що обвинувачений з 8 листопада 2008 року перебуває під наглядом у лікаря нарколога, що вказує на негативну його характеристику.

Представник потерпілих знаходить помилковими й висновки суду в частині того, що потерпіла ОСОБА_10 не зверталась до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки за заявою ОСОБА_10 страховою компанією було виплачено страхове відшкодування в розмірі 56126 грн., а тому суд безпідставно відмовив у задоволенні позову про стягнення витрат на поховання, поминальний обід та стягнення франшизи.

Посилаючись на такі обставини, представник потерпілих ставить питання про скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку, яким визнати ОСОБА_16 винним за ст. 286 ч. 2 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки та стягнути з ОСОБА_16 на користь потерпілої ОСОБА_10 2000 грн. франшизи.

Також представник потерпілих ставить питання й про стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_10 вартість поминального обіду в розмірі 4150 грн.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті вироку та поданої апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 захисника ОСОБА_8 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 про заперечення апеляційних вимог, пояснення потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та думку їх представника адвоката ОСОБА_11 про підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, піддавши аналізу доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на основі досліджених та оцінених доказів обґрунтовано дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_16 у вчиненому та необхідність правової кваліфікації дій ОСОБА_16 за ст. 286 ч. 2 КК України.

Так як вказані висновки суду не оспорюються сторонами кримінального провадження, у тому числі і представником потерпілих у його апеляційній скарзі, то у колегії суддів відсутні підстави для переоцінки вказаних висновків з огляду на вимоги ст. 404 КПК України, оскільки колегія суддів здійснює апеляційний розгляд справи в межах апеляційних вимог.

З цих же обставин колегія суддів, відповідно до ст. 404 КПК України, не знаходить підстав для перевірки вироку суду в частині задоволення цивільного позову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Вирішуючи питання про обрання виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_14 , суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_15 кримінального правопорушення, особу ОСОБА_16 , обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

У відповідності до ст. 66 КК України, судом до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_16 було враховано визнання ОСОБА_15 вини у вчиненому, його щире каяття у скоєному та часткове відшкодування збитків.

Призначаючи ОСОБА_14 покарання судом також було враховано, що злочин вчинений ОСОБА_7 є необережним, при цьому смерть потерпілого настала у тому числі і від необережних дій самого пішохода, який порушив вимоги п. 4.14 п. п. «а», «б» Правил дорожнього руху України, щодо заборони виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху та раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Врахував суд й ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину, зокрема те, що ОСОБА_13 намагався надати допомогу потерпілому, сприяв слідчим діям, частково відшкодував шкоду, у суді вибачився перед потерпілими. При цьому, обвинувачений ОСОБА_13 позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має незадовільний стан здоров`я та проживає з матір`ю похилого віку, яку фактично утримує.

Звернув увагу суд й на те, що обвинувачений ОСОБА_13 хоча і перебуває під наглядом у лікаря нарколога із 8 листопада 2008 року із діагнозом «Психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», проте на даний час алкогольні напої не вживає, про що повідомили свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які працюють з обвинуваченим, та про що зазначено у характеристиці з місця проживання ОСОБА_7 , при цьому, судом було враховано висновок органу пробації, згідно якого, виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе, оскільки ОСОБА_7 не становить небезпеку для суспільства та інших осіб (а. п. 62 63).

На думку колегії суддів, вказані обставини, а також те, що обвинувачений ОСОБА_7 не має іншого виду заробітку, ніж від надання послуг керування транспортними засобами, з урахуванням вимог ст. 65 КК України, давали суду підстави для визначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, без додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами, із звільненням від відбування покарання на підставі ст. ст. 75; 76 КК України з випробуванням протягом 2 років іспитового строку, оскільки таке покарання з звільненням ОСОБА_7 від реального його відбування за встановлених судом обставин відповідає ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та є таким, що буде сприяти його виправленню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілих щодо невмотивованості рішення суду в частині застосування судом ст. 75 КК України, наявності сумніву в щирому каятті обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненому та неврахування судом перебування обвинуваченого на обліку у лікаря нарколога, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та не спростовують обґрунтованості висновків суду в частині рішення щодо призначеного ОСОБА_14 покарання з звільненням від його відбування.

Не може колегія суддів погодитись й з доводами апеляційної скарги представника потерпілих в частині необхідності застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки, як уже зазначалося, дорожньо транспортна пригода настала і за наслідком порушення п. п. а), б) п. 4. 14 Правил дорожнього руху України потерпілим ОСОБА_9 .

Крім того, колегія суддів враховує й те, що позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами позбавить його коштів для існування, а його матір, як особу похилого віку, її матеріального утримування з боку ОСОБА_7 .

Перевіряючи вимоги апеляційної скарги представника потерпілих в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 , колегія суддів виходить з наступного.

Так, з ухваленого відносно ОСОБА_7 вироку вбачається, що суд, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виходив з передчасності вимог цивільних позивачів, оскільки позивачі на час пред`явлення вимог не набули законного права на вимогу до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про примусове стягнення страхового відшкодування за рішенням суду, через те, що ОСОБА_10 не виконано умови щодо порядку отримання страхового відшкодування, зокрема, у зв`язку з тим, що матеріали провадження не містять доказів про те, що ОСОБА_10 звертались із заявою про виплату страхового відшкодування, а страхова компанія відмовила у такій виплаті.

Відповідно до ст. 404 ч. 3 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В матеріалах провадження на час судового розгляду була відсутня заява ОСОБА_10 до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, яка була додана представником потерпілих до апеляційної скарги. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що судом першої інстанції вказана заява досліджувалась і, що учасники кримінального провадження під час розгляду в суді першої інстанції заявляли клопотання про дослідження цього доказу і суд відмовив в такому клопотанні.

З огляду на викладене, виходячи з того, що вказана заява ОСОБА_10 , від 16 липня 2019 року, не існувала на час ухвалення судом вироку відносно ОСОБА_7 , то колегія суддів, відповідно до ст. 404 ч. 3 КПК України, не вправі досліджувати та надавати оцінку цьому доказу. При цьому, колегія суддів враховує, що вказані матеріальні вимоги потерпілої ОСОБА_10 можуть бути вирішені в цивільному порядку, шляхом подачі відповідного цивільного позову.

За таких обставин колегія суддів не знаходить підстав для скасування чи зміни рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 .

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для зміни чи скасування вироку суду та задоволення апеляційної скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 ..

Керуючись ст. ст. 404; 405; 407; 418; 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області, від 23 жовтня 2019 року, відносно ОСОБА_7 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника потерпілих адвоката ОСОБА_11 , без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 3 х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4