Справа № 308/7753/16-к
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.12.2019 місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді об`єднане кримінальне провадження (єдиний унікальний номер судової справи 308/7753/16-к), внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000882 від 21.03.2016 року та за № 0001351 від 01.05.2019 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Ужгород, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з неповною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в сумі 850 грн., у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

20.03.2016 року, приблизно о 14.30 год., ОСОБА_4 , будучи обвинуваченим у кримінальному провадженні за № 0000349 від 13.12.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, знаходячись неподалік торгового павільйону «Альбіон», що розташований по вул. Бородіна в м. Ужгород, умисно, повторно, з корисливих мотивів та з метою заволодіння чужим майном, шляхом обману та зловживання довірою потерпілого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка з належного ОСОБА_5 мобільного телефону марки «Nokia 6233», шахрайським шляхом заволодів вказаним телефоном, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоди на суму 280 грн.
Крім того, 30.04.2019 року, приблизно о 18.46 год., ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, спрямованим на відкрите заволодіння чужим майном, із корисливим мотивом, із метою незаконного збагачення за рахунок викраденого майна, знаходячись в м. Ужгород по вул. Залізничній, в районі між будинками № 3 та № 5, неподалік міні-маркету «Люкс», підійшов до громадянина Словаччини ОСОБА_6 та без застосування насильства шляхом ривка повторно відкрито заволодів сумкою (барсеткою) без маркування чорного кольору, всередині якої знаходилися гроші в сумі 700 грн. трьома купюрами: 1 номіналом 500 грн., 2 по 100 грн. Після вчинення зазначених протиправних дій ОСОБА_4 разом із викраденим майном залишив місце події.
Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, за обставин, викладених у обвинувальних актах, визнав повністю та у вчиненому щиро розкаявся. Пояснив, що 20.03.2016 року, знаходячись неподалік торгового павільйону «Альбіон» по вул. Бородіна в м. Ужгород, він, під приводом необхідності здійснення телефонного дзвінка, шахрайським шляхом заволодів мобільним телефоном, а 30.04.2019 року, знаходячись по вул. Залізничній в м. Ужгород, підійшов до громадянина Словаччини та шляхом ривка викрав від останнього барсетку, всередині якої знаходилися гроші.
Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися. При цьому потерпілий ОСОБА_5 подав до суду заяву, згідно з якою просить проводити судовий розгляд у його відсутності, зазначивши, що заявлений ним цивільний позов просить задовольнити повністю.

З урахуванням думки прокурора, судовий розгляд проведено у відсутності потерпілих.
Розглянувши матеріали кримінального провадження суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю.

Оскільки прокурор та обвинувачений не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальних актах, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням характеризуючих даних про особу обвинуваченого.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним у обвинувальному акті, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинив інкриміновані йому кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 щодо епізоду заволодіння мобільним телефоном від потерпілого ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, та щодо епізоду щодо відкритого викрадення майна від потерпілого ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжкого злочину відповідно, дані про особу винного, який на обліку у лікарів психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, раніше судимий (відомості про виконання вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.05.2016 року (справа № 308/1856/16-к), згідно з яким судом затверджено угоду про примирення між підозрюваним та потерпілим у кримінальному провадженні за № 0000349 від 13.12.2015 року, та призначено покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді штрафу в сумі 850 грн., відповідно до автоматизованої системи документообігу суду відсутні, відтак, обвинувачений ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України вважається таким, що має судимість).

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

Разом із тим, суд вважає за необхідне виключити обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_4 вчинення злочину щодо особи похилого віку, зазначену стороною обвинувачення у обвинувальному акті, як не підтверджену фактичними обставинами справи та зібраними у кримінальному провадженні доказами. Згідно з пред`явленим обвинуваченням не вказується на те, що обвинуваченому було відомо про вік особи, в якої він відкрито викрадає майно. При цьому особою похилого віку є особа віком понад 60 (для чоловіків) та 55 (для жінок) років. Стороною обвинувачення не доведено та в ході судового розгляду не встановлено можливість усвідомлення обвинуваченим відповідного віку потерпілого ОСОБА_9 .

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи наведене та конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу винного, наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення з його боку нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому щодо нього необхідно і доцільно призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на певний строк із звільненням його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та покладенням на нього передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню злочинів як ним, так і іншими особами.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 56 КПК України визначено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
До початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, згідно з яким просить стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 800 грн., оскільки телефон йому не повернуто, а також моральну шкоду в розмірі 5000 грн., так як він позбавлений телефонних номерів і три рази приходив на суд, а він не з`явився.
Розглянувши вказаний цивільний позов та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що такий підлягає часткову задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом, внаслідок злочинній дій обвинуваченого, а саме заволодіння мобільним телефоном, потерпілому ОСОБА_5 заподіяно матеріальну шкоду в сумі 280 грн., що підтверджується висновком товарознавчої експертизи № 11/351 від 09.06.2016 року, з якого вбачається, що залишкова вартість мобільного телефону марки «Nokia 6233», вживаного, з урахуванням ознак зносу станом цін на 20.03.2016 року становить 280 грн.
При вирішенні цивільного позову потерпілого про відшкодування майнової шкоди, суд враховує, що факт заподіяння майнової шкоди і винність обвинуваченого стверджено матеріалами кримінального провадження, а тому на підставі ст. 1166 ЦК України позов у частині відшкодування майнової шкоди слід задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого 280 грн., що також випливає з пред`явленого та визнаного судом обвинувачення.
Відповідно до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів тощо.
Як роз`яснено у п. п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, зі змінами, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначав позивач, немайнових витрат і з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За фактичних обставин справи суд визнає, що потерпілий безумовно зазнав моральних страждань, однак заявлена ним у відшкодування моральної шкоди сума (5000 грн.) є завищеною.
При визначенні обґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди на користь потерпілого суд враховує конкретні обставини кримінального провадження, моральні страждання потерпілого у зв`язку з вчиненням відносно нього злочину, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди потерпілому належить визначити у сумі 2000 грн., яка є необхідною і достатньою для відновлення нормальних життєвих зв`язків потерпілого.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався.

Процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи у кримінальному провадженні за № 0000882 у сумі 439,80 грн. покласти на обвинуваченого.

Питання щодо речового доказу вирішується судом у порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 377, 394, 395 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі:

за ч. 2 ст. 186 КК України строком на 4 (чотири) роки;

за ч. 2 ст. 190 КК України строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, якщо він протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 280 (двісті вісімдесят) гривень у відшкодування матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) гривень у відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 439 (чотириста тридцять дев`ять) гривень 80 коп. процесуальних витрат за проведення експертизи.

Речовий доказ: флеш-накопичувач «Kingston» Micro SD 16 GB SDCS/16GB 97190-E04/F00LF, який було долучено до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.05.2019 року залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області ОСОБА_1