УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2020 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону ОСОБА_5 на ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 25 жовтня 2019 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Олександрівка Білозерського району Херсонської області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,
- якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000297 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.2 ст.413 КК України повернуто прокурору.

Учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_7

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі та доповненнях до неї прокурор просить ухвалу суду про повернення прокурору обвинувального акта скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суду.
Короткий зміст ухвали.
Ухвалою суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000297 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.2 ст.413 КК України, повернуто прокурору.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та доповнень до неї.
В апеляційній скарзі прокурор вказує, що ухвала Центрального районного суду м.Миколаєва від 25 жовтня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта відносно ОСОБА_6 не відповідає вимогам КПК України.

Вважає, що зазначені в ухвалі доводи повернення обвинувального акта надумані та безпідставні, вимоги суду щодо змісту обвинувального акта не відповідають ст.291 КПК України.

Підставою повернення обвинувального акта прокурору суд зазначив відсутність даних про потерпілих.

Однак, прокурор вважає, що ця обставина не є підставою для повернення обвинувального акта, а судом першої інстанції допущено істотні порушення кримінального процесуального закону.

Згідно ч.7 ст.55 КПК України, особа може бути визнана потерпілою лише за її письмовою згодою. Проте, в ході досудового розслідування військова частина НОМЕР_1 або Міністерство оборони України не подавали такої заяви, за реальної можливості до цього.

Навіть сам суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою (п.7 ст.55 КПК України). Однак, суд не з`ясував викладені обставини та чи бажає військова частина НОМЕР_1 (як юридична особа) подати таку заяву, оскільки участь в судовому розгляді представники цієї частини не приймали, а доводи прокурора були ігноровані.

З огляду на викладене, слід також вказати, що суд вийшов за межі ст.314 КПК України, оскільки викладені питання під час підготовчого засідання не вирішуються. Суд фактично вдавався до оцінки дій обвинуваченого та доказів (наявність чи відсутність збитків, власника майна, потерпілих і т.п.), що не передбачено на цій стадії кримінального провадження.

Зазначені в ухвалі обставини можуть бути перевірені під час судового розгляду справи, з наданням їх оцінки у сукупності з іншими доказами при прийнятті рішення за результатами розгляду кримінального провадження. Ці обставини не перешкоджають розгляду обвинувального акта, оскільки прокурор під час розгляду має право змінити чи доповнити обвинувачення, а залучення потерпілого до справи можливо під час судового розгляду (за наявності достатніх підстав).

Крім того, в порушення ст.376 КПК України прокурор навіть не був повідомлений судом про час та місце оголошення повного тексту оскаржуваної ухвали.

Обставини встановлені судом першої інстанції.
06.09.2018 року до Центрального районного суду м.Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000297 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.2 ст.413 КК України.

Ухвалою суду від 25.10.2019 року обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 0000297 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.2 ст.413 КК України повернуто прокурору.

Повертаючи обвинувальний акт суддя зазначив, що він не містить відомостей про потерпілих та вказані суперечливі відомості щодо розміру завданої шкоди. Вказане позбавляє суд можливості здійснити виклик потерпілих в судове засідання, що є суттєвим порушенням їх права та прав обвинуваченого і унеможливлює розгляд справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, що істотно впливає на право обвинуваченого на захист та є підставою для повернення обвинувального акта прокурору.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги та доповнень до неї, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Відповідно до змісту п.3 ч.2 ст. 283, ст. 291 КПК України, обвинувальний акт є підсумковим процесуальним документом досудового слідства, за допомогою якого здійснюється функція обвинувачення, та в якому викладається його сутність і підстави, дається юридична оцінка та кваліфікація дій підозрюваного (обвинуваченого), визначаються межі судового розгляду.

Вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, та документів, які мають бути додані до нього визначено ч.ч.2,4 ст. 291 КПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Таким чином, у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт перевіряється на відповідність саме вимогам ч.ч.2, 4 ст. 291 КПК України.

Із положень п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити анкетні відомості кожного потерпілого.

Частиною 1 статті 55 КПК України передбачено, що Потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_8 інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 413 КК України, а саме втрата ввіреного для службового користування іншого військового майна внаслідок порушення правил його зберігання, вчиненого в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, чим спричинено державі, в особі військової частини НОМЕР_1 , збитків на загальну суму 6426 грн 56 коп. Відповідно до положень ст. 36 КПК України інтереси держави щодо пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні представляє прокурор. В обвинувальному акті зазначено, що кримінальним правопорушенням державі, уповноваженим органом якої є Міністерство борони України в особі військової частини НОМЕР_1 , завдано матеріальну шкоду у розмірі 6426 грн 56 коп. у зв`язку із чим прокурором в інтересах держави заявлено цивільний позов, який є додатком до обвинувального акта.

За такого, висновки суду про те, що автором обвинувального акта відомості про потерпілого викладені суперечливо, не відповідають дійсності.

Крім того, посилаючись на те, що органом досудового слідства неповно встановлені обставини кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 413 КК України щодо способу його вчинення та розміру завданих збитків, суд вийшов за межі своїх повноважень під час підготовчого засідання, визначених ст. 314 КПК України. Суд фактично вдавався до оцінки дій обвинуваченого та доказів (наявність чи відсутність збитків, власника майна, потерпілих і т.п.), що не передбачено на цій стадії кримінального провадження. Оскільки, відповідно до положень Глави 28 КПК України з`ясування фактичних обставин кримінального правопорушення, дослідження та оцінка доказів, поданих сторонами кримінального провадження та кваліфікація дій обвинуваченого можуть проводитись судом лише під час судового розгляду.

Зазначені в ухвалі обставини можуть бути перевірені під час судового розгляду справи, з наданням їх оцінки у сукупності з іншими доказами при прийнятті рішення за результатами розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акта відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.407, ч.2 ст.413 КК України вимогам ст.291 КПК України є безпідставним та не відповідає вимогам ст. 314 КПК України щодо повноважень суду під час підготовчого судового засідання.

Таким чином, апеляційним судом встановлено відсутність передбачених законом підстав для повернення обвинувального акта прокурору, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції про повернення обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.407, ч.2 ст.413 КК України прокурору, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора військової прокуратури Херсонського гарнізону ОСОБА_5 задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 25 жовтня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000297 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.407, ч.2 ст.413 КК України повернуто прокурору - скасувати.
Призначити новий розгляд у суді першої інстанції .
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: