Житомирський апеляційний суд
Категорія зап.захід Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2019 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі суддів:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Житомирі апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, не працюючого, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, у кримінальному провадженні №0000188,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2019 року та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.

Посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.
У доповненнях до апеляційної скарги захисник, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на те, що ОСОБА_7 було затримано 13.12.2019року. 15.12.2019 року було проголошено резолютивна частина ухвали слідчого судді, без зазначення мотивів прийнятого рішення, що свідчить про те, що підозрюваний утримувався під вартою на підставі невмотивованого судового рішення.
Зазначає, що повідомлена ОСОБА_7 підозра є необґрунтованою, кваліфікація його дій органами досудового розслідування є явно завищеною, що не дало змоги вирішити можливість застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі з альтернативою внесення застави.
Слідчим суддею не враховано, що ризики, зазначені у клопотанні слідчого. є недоведеними, а також те, що інкримінований ОСОБА_7 злочин не призвів до жодних тяжких наслідків.
Звертаючись до слідчого судді із клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме, що у невстановлений слідством день, час та місці у ОСОБА_9 , який раніше вчинив розбійний напад, ОСОБА_7 , який раніше вчинив розбійний напад та бандитизм, ОСОБА_10 . ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на вчинення нападу з метою заволодіння майном ОСОБА_12 , вчиненого за попередньою змовою групою осіб поєднаного із насильством небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаного із проникненням у житло.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 і ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, підготувалися до вчинення злочину, заздалегідь розподіливши між собою ролі, підготували знаряддя вчинення злочину - зброю, засоби вчинення злочину - транспортні засоби та засоби маскування - спеціальний тактичний одяг та балаклави. 13.12.2019 року близько 19 год. ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного злочину, використовуючи транспортні засоби приїхали до житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_2 , де відповідно до заздалегідь розробленого та узгодженого плану, застосовуючи засоби маскування подолали перешкоду у вигляді паркану, що розміщений по периметру будинку та проникли на територію домоволодіння, де шляхом візуального спостереження переконалися у присутності господарів будинку. Через вхідні двері будинку проникли всередину та, висловлюючи погрози застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я ОСОБА_12 , вчинили розбійний напад на останнього.

У клопотанні слідчий зазначає про ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може незаконно впливати на потерпілого, оскільки йому відомо його місце проживання та роботи, з метою схиляння його до зміни показів та відмови від раніше даних показів, вчинити інший злочин з урахуванням того, що ОСОБА_7 не має постійного джерела доходів і схильний до вчинення насильницьких злочинів, у минулому був судимий за вчинення аналогічних злочинів. Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та проведення досудового розслідування у розумні строки, тому просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2019 року слідчий суддя задовольнив клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Житомирській області ОСОБА_14 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів тобто до 11.02.2020 року.

Визначено строк дії ухвали до 11.02.2020 року

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам та наявні достатні правові підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до ч.4 ст.183 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя виходив з того, що слідчим та прокурором у судовому засіданні доведено обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри та наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, а саме те, що він може чинити вплив на потерпілого, а також вчинити інші кримінальні правопорушення.
Доводи захисника стосовно того, що ОСОБА_7 незаконно утримувався під вартою з часу його затримання на підставі невмотивованого судового рішення, колегія суддів визнає неспроможними.
Відповідно до ч.1ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховної Радою України, вимог інших актів законодавства.
Відповідно до вимог ч.2 ст.376 КПК України якщо складання судового рішення у формі ухвали (постанови) вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини. Повний текст ухвали повинен бути складений не пізніше п`яти діб з дня оголошення резолютивної частини.
Керуючись вказаними вимогами кримінального процесуального закону, слідчий суддя протягом строку, встановленого ст.186 КПК України, для розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, прийняв рішення по вказаному клопотанню та відповідно до вимог ч.2 ст.376 КПК оголосив його резолютивну частину. Як вбачається з матеріалів судового провадження, ухвала слідчого судді від 15.12.2019року містить належне обґрунтування та мотиви, якими слідчий суддя керувався, приймаючи рішення по поданому клопотанню.
Доводи апелянта стосовно неврахування слідчим суддею того, що підозра, повідомлена ОСОБА_7 , є необґрунтованою, а його дії органами досудового розслідування кваліфіковані неправильно, є неспроможними.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовуються виключно у разі, якщо прокурор чи слідчий доведе, що жоден із більш м`яких заходів не зможе запобігти ризикам неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання було перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Обґрунтовуючи пред`явлену ОСОБА_7 підозру, слідчий у клопотанні послався на докази, зібрані у кримінальному провадженні, а саме зазначив, що підозра підтверджується: протоколами затримання ОСОБА_15 ; ОСОБА_11 ; ОСОБА_13 ; ОСОБА_7 від 13.12.2019 у порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину; протоколом огляду домоволодіння АДРЕСА_2 від 13.12.2019; протоколом прийняття зави про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_12 від 13.12.2019; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 від 13.12.2019 про обставини вчинення щодо нього розбійного нападу; протоколами за результатами проведення НСРД-аудіо-, відеоконтролю особи від 23.11.2019; 12.11.2019.

Відповідно до ст.178 КПК України слідчий суддя врахував вагомість наявних в матеріалах кримінального провадження доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

З журналу судового засідання та технічного запису судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи перевірялись судом під час судового розгляду клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_7 , вислухана думка прокурора та захисників підозрюваного, а також з`ясовані обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу.
Перевіряючи наявність обґрунтованої підозри, колегія суддів вважає, що сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
Крім того, це випливає також з практики Європейського Суду з прав людини, розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, визначає наявність обставин або відомостей, які б переконали неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин (справа «Нечипорук і Йонкало проти України»).
Розумна підозра не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведені як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування. Стаття 5 п.1(с) наявність не передбачає, що поліція має одержати достатні докази для висунення обвинувачення як на час арешту, так і під час перебування підозрюваного під вартою.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Не спростовують висновків суду й доводи апелянта стосовно не врахування слідчим суддею того, що ризики, на які посилається слідчий у клопотанні, є недоведеними.

Судом також було прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який в разі винесення обвинувального вироку суду, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку колегії суддів, наявність у підозрюваного постійного місця проживання неможливо віднести до тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення ним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідка; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя повно дослідив обставини кримінального провадження, дав належну оцінку наданим доказам та обґрунтував наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Зокрема, обґрунтовано послався, що у разі обрання запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням підозрюваного під вартою, є підстави вважати, що з метою уникнення відповідальності та під тяжкістю покарання ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, оскільки останній раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти життя та здоров`я людини, зокрема, грабежу, розбою та бандитизм, підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, не працює, що зумовлює відсутність законного джерела доходів. Разом з тим, існує ризик незаконного впливу зі сторони підозрюваного на потерпілого, оскільки йому відомо місце проживання та роботи потерпілого, з метою схиляння його до зміни показів та відмови від раніше даних показів.

Характер та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні (розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище), суворість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, в разі визнання його винним, на думку колегії суддів, свідчать про існування на час постановлення ухвали обґрунтованих підстав для висновку про існування не абстрактних, а конкретних ризиків можливості вчинення ним кримінальних правопорушень, пов`язаних з насильством та переховування від суду, а відповідно неможливості застосування менш суворого запобіжного заходу.

Слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами кримінального процесуального закону, при прийнятті оскаржуваного рішення перевірив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування виняткового запобіжного заходу, і зазначені обставини підтверджені достатніми даними, які досліджені та оцінені слідчим суддею в судовому засіданні. Дослідивши та оцінивши усі обставини вказаного кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку, що кожен із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам протиправної поведінки підозрюваного.

Таким чином, суд у відповідності з вимогами ст.194 КПК України, з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , даних про його особу, при відсутності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, обґрунтовано дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України встановлено право слідчого судді при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою, не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Згідно повідомленої підозри, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні умисних дій, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), вчинених за попередньої змовою групою осіб, особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм, поєднаний із проникненням до житла.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 , слідчий суддя, керуючись вимогами ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначив розмір застави.

Доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують і не дають підстав вважати, що при постановленні оскаржуваної ухвали були допущені порушення норм кримінального процесуального законодавства, які могли б стати підставою для її скасування.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407,422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 15 грудня 2019 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 - без змін.

Відповідно до ч.6 ст.206 КПК України доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань у м.Хмельницькому організувати проведення дослідження фактів, повідомлених захисником ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_6 , про застосування щодо ОСОБА_7 насильства під час затримання працівниками поліції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: