ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2020 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

за участю учасників провадження:
прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.03.2020 року, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000243 від 17.06.2019 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -
В С Т А Н О В И Л А:
Вироком Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.03.2020 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Речовий доказ - автомобіль марки «ВАЗ 21074», номерний знак НОМЕР_1 , повернуто власнику.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь держави судові витрати в розмірі 2826 (дві тисячі вісімсот двадцять шість) гривень 18 копійок.

Згідно вироку суду 1 інстанції, ОСОБА_6 16 червня 2019 року близько 11 годин 00 хвилин, в ясну погоду без опадів, керуючи технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 21074», номерний знак НОМЕР_2 , рухався заднім ходом узбіччям по вул. Центральній в населеному пункті с. Тереблече Глибоцького р-ну. Під час здійснення маневру руху заднім ходом для Провадження№11-кп/822/241/20 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8
Категорія:ч.2 ст.286 КК України Суддя-доповідач: ОСОБА_1
ЄУН №715/1912/19
здійснення розвороту автомобілем, видимість при чому не була обмеженою, водій ОСОБА_6 в порушення вимог п.п. 1.5, 2.3 (б), 10.1 та 10.9 встановлених Правилами дорожнього руху України, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, проявив самовпевненість у своїх діях і не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки руху на всій протяжності зазначеного маневру, в результаті чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалась по узбіччі. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідності до висновку судово-медичної експертизи № 459 від 09.08.2019 року було спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою «Небезпека для життя» та перебувають у прямому причинному зв`язку з фактом настання смерті.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть ОСОБА_9 .

На вказаний вирок надійшла апеляційна скарга від адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , в якій сторона захисту просить вирок по обвинуваченню ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що вирок районного суду не містить жодного обґрунтованого, достатнього та належного доказу, що підтверджує перебування ОСОБА_6 під час вчинення ДТП в стані алкогольного сп`яніння.

Крім того апелянт вказує, що в ході ознайомлення із копією технічного запису судового засідання від 04.03.2020р., ним було виявлено відсутність ходу допиту свідка ОСОБА_10 , у зв`язку із чим вважає, що судом 1 інстанції було істотно порушено вимоги КПК України, оскільки на технічному носії інформації відсутня частина аудіозапису судового провадження.

Також посилається на те, що ОСОБА_6 було освідчено на стан алкогольного сп`яніння, а також відібрано кров для досліджень до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, тобто поза межами даного кримінального провадження, а тому роздруківка Алкотестеру, Висновок №544 Глибоцької ЦРЛ від 16.06.2019р. та висновок експерта №954 від 24.07.2019 р. є недопустимими доказами і суд не міг посилатися на них у вироку.

До того ж апелянт вважає, що у прокурора ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні відсутні повноваження і останній мав бути відведений за клопотанням сторони захисту, однак районний суд безпідставно відхилив таке клопотання захисту, чим здійснив судовий розгляд із істотним порушенням норм КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційної скарги захисника обвинуваченого, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити подану апеляційну скаргу, посилаючись на доводи зазначені в ній, скасувавши вирок та закривши провадження по справі, думку прокурора, який просив вирок суду І інстанції залишити без змін, а подану апеляційну скаргу захисника обвинуваченого без задоволення, вислухавши промови учасників судового розгляду в судових дебатах, розглянувши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України базується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.
А тому колегія суддів, керуючись ст.404 КПК України, не наводить докази на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочину та правильності кваліфікації його дій.

Що стосується апеляційних доводів сторони захисту, що вирок районного суду не містить жодного обґрунтованого, достатнього та належного доказу, що підтверджує перебування ОСОБА_6 під час вчинення ДТП в стані алкогольного сп`яніння, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено та зазначено у вироку, що дані доводи сторони захисту спростовуються зібраними по справі і дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в суді 1 інстанції показала, що під час перебування на місці події біля ОСОБА_6 вона чітко відчувала запах алкоголю від останнього, на що йому й вказала; при цьому у відповідь ОСОБА_6 зазначив, що вживав пиво; результатами теста на вміст алкоголю газоаналізатором «Драгер 6810» №1364, відповідно до якого вміст алкоголю у видихуваному ОСОБА_6 повітрі станом на 14 годину 45 хвилин 16.06.2019 року становило 2,4 проміле (Т.1 а.с.51); висновком №544 Глибоцької ЦРКЛ щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.06.2019 року, складеним о 15 годині 10 хвилин, відповідно до якого ОСОБА_6 на час проведеного огляду, за результатами якого складений цей висновок, перебував у стані алкогольного сп`яніння (Т.1 а.с.52); висновком експерта №954 від 10.07.2019 року, згідно якого при судово - токсикологічній експертизі крові ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в кількості 3,21 проміле (Т.1 а.с.119).

Вказані докази узгоджуються між собою, не мають протиріч та у сукупності свідчать про знаходження ОСОБА_6 під час наїзду на пішохода у стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає вірними висновки районного суду про те, що до показань свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_6 в частині відсутності стану сп`яніння у ОСОБА_6 на момент вчинення ним наїзду слід віднестися критично, оскільки свідок ОСОБА_13 є дружиною обвинуваченого, свідок ОСОБА_14 , перебуває з обвинуваченим в дружніх стосунках, а покази свідка ОСОБА_10 в суді, прямо суперечать його ж показам, наданим ним на досудовому слідстві, без пояснення при цьому будь-яких причин зміни своїх показів. Покази самого обвинуваченого ОСОБА_6 є нечіткими, позбавлені будь-якої деталізації та суперечать іншим доказам.

Необґрунтованими також колегія суддів вважає апеляційні доводи захисника обвинуваченого про те, що ОСОБА_6 було освідчено на стан алкогольного сп`яніння, а також відібрано кров для досліджень до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, тобто поза межами даного кримінального провадження, а тому роздруківка алкотестеру, висновок №544 Глибоцької ЦРЛ від 16.06.2019р. є недопустимими доказами і суд не міг посилатися на них у вироку.

Так, відповідно до «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС України 07.11.2015 № 1395 у разі порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) складається протокол про адміністративне правопорушення стосовно цих осіб. У випадках, коли внаслідок ДТП її учасникам заподіяно тілесних ушкоджень, викликається слідчо-оперативна група для проведення слідчих дій на місці пригоди відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України. Поліцейський в порядку звітування за результатами реагування на повідомлення про кримінальні та адміністративні правопорушення складає рапорт на керівника відповідного підрозділу поліції, який передається уповноваженій особі підрозділу поліції.

У відповідності до ч. 3 ст. 214 КПК України огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду.

А тому, з огляду на обставини справи, вимоги закону, а також необхідність невідкладного проведення медичного огляду ОСОБА_6 на стан сп`яніння, відсутні законні підстави визнати як недопустимі докази роздруківку «Алкотестеру», висновок №544 Глибоцької ЦРЛ від 16.06.2019р. та висновок експерта №954 від 24.07.2019 року.

Такими, що не заслуговують на увагу, колегія суддів також вважає апеляційні доводи сторони захисту про те, що судом 1 інстанції було істотно порушено вимоги КПК України, так як на технічному записі судового засідання від 04.03.2020р. відсутній хід допиту свідка ОСОБА_10 , оскільки прослуховуванням даного технічного запису, не було виявлено вказаного вище порушення.

Доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 про допущення районним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку із тим, що у прокурора ОСОБА_11 у даному кримінальному провадженні відсутні повноваження, а районний суд безпідставно відхилив клопотання захисту про відвід прокурора, також не вбачаються обґрунтованими.

Положеннями ч. 1 ст. 37 КПК України визначено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності, керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів.

З матеріалів провадження вбачається, що за фактом наїзду водієм ОСОБА_6 на пішохода ОСОБА_9 17.06.2019р. до ЄРДР було внесено відомості із присвоєнням кримінальному провадженню №0000243 (т.1 а.п. 1).

Постановою першого заступника керівника Сторожинецької місцевої прокуратури ОСОБА_15 від 17.06.2019 року прокурором в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000243 від 17.06.2019 року, призначено ОСОБА_11 (т. 1 а.п. 9).

Як вбачається з наявних на даний час в суді матеріалів кримінального провадження, до суду для розгляду був направлений обвинувальний акт в кримінальному провадженні№0000243.

При цьому колегія суддів погоджується із висновком суду 1 інстанції про те, що зміна кваліфікації постановою слідчого у даному кримінальному провадженні від 30.08.2019 року з ч.1 ст. 286 КК України на ч.2 ст. 286 КК України, не може свідчити про необхідність реєстрації іншого кримінального провадження з присвоєнням йому нового номера в ЄРДР та як наслідок призначення слідчого та прокурора.

Таким чином, на думку колегії суддів, прокурор ОСОБА_11 здійснює повноваження в даному кримінальному провадженні на підставі та у відповідності до вимог КПК України.

Тому вважати, що судом 1 інстанції в цьому аспекті були допущенні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, обґрунтованих підстав немає.

Разом з тим, переглядаючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає, що районний суд не в повному обсязі дотримався вимог закону щодо основних засад призначення покарання.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен враховувати як ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу винуватого, так і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Положеннями ч. 1 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості скоєного злочину, особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, раніше не судимий, визнав обставиною, що пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданого збитку потерпілому та обставини, що його обтяжує - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. Також районним судом було враховано його пенсійний вік, майновий стан, часткове визнання ним вини, відсутність претензій морального та матеріального характеру з боку потерпілого та його думку щодо необхідності призначення покарання обвинуваченому, не пов`язаного з позбавленням волі.

При цьому, суд першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження, не врахував вищезазначених вимог кримінального закону та не в повній мірі урахував всіх даних про особу обвинуваченого, прийшов до висновку, з яким колегія суддів погодитись не може, про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі саме у такому розмірі.

Так, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав частково, добровільно відшкодував завданий збиток потерпілому, потерпілий ОСОБА_16 ніяких претензій до обвинуваченого не має, оскільки шкода була йому відшкодована в повному обсязі, а сам потерпілий в суді просив ОСОБА_6 суворо не карати і не позбавляти його волі.

Крім того, судом 1 інстанції не було враховано той факт, що обвинувачений з місця злочину не втікав, а навпаки, допоміг потерпілій, намагаючись уникнути тяжких наслідків, доставив її особисто до лікарні.

Згідно характеристики Теребленченської сільської ради ОСОБА_6 характеризується позитивно (Т.1, а.п.121), із акту №58 убачається, що ОСОБА_6 проживає у власному будинку з дружиною та трьома доньками і сином, житлові умови задовільні, не працює, являється пенсіонером за віком (Т.1, а.п.123), на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

З врахуванням вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку про те, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, та вважає за можливе, з урахуванням викладеного та конкретних обставин даного кримінального провадження, які на думку колегії суддів, пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України і призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 3 ст. 185 КК України, яке буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання підлягає зміні, через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч.2 ст. 409 КПК України), у зв`язку з чим апеляційна скарга адвоката ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Глибоцького районного суду Чернівецької області від 06.03.2020 року в частині призначення покарання ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України змінити.

Пом`якшити ОСОБА_6 призначене покарання і вважати його засудженим за ч.2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді у 1 (одного) року 6 (місяців) позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою,- в той самий порядок і строк з дня отримання копії судового рішення.

Головуючий: Судді:

_________________ __________________ _________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2