Справа № 161/2296/19 Провадження №11-кп/802/84/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 128 КК УкраїниДоповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0002676 за апеляційною скаргою потерпілого ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2019 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Цим вироком, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з неповною базовою загальною середньою освітою, неодружений, має на утриманні восьмеро неповнолітніх дітей, раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2018 року за ч. 1 ст.289 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, -

засуджений за ст.128 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_8 від призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він, протягом іспитового строку, тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вказаний вирок суду відносно ОСОБА_8 та вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2018 року щодо його засудження постановлено виконувати самостійно.

Вироком вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у тому, що він 21 липня 2018 року, близько 02 год 41 хв, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у розважальному закладі "У Наталки", що знаходиться по вул. Потебні, буд. 62, у м. Луцьку, Волинської області, в ході словесного конфлікту з потерпілим ОСОБА_9 , діючи з злочинною недбалістю, тобто не передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, хоча повинен був і міг їх передбачити, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя останньому, який в цей час стояв поблизу столу у даному розважальному закладі, за яким сидів ОСОБА_8 , внаслідок чого потерпілий ОСОБА_9 втратив рівновагу та з наданим прискоренням впав і вдарився лівою половиною голови об плиткове покриття підлоги, в результаті чого йому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді важкої закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку, гострою гематомою над твердою мозковою оболонкою зліва (епідуральна гематома) в лобно-тім`яній ділянці, паренхіматозним крововиливом в проекції базальних ядер головного мозку праворуч, переломами лівої тім`яної, лобної кісток з переходом на передню черепну ямку, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 643 від 14 вересня 2018 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні необережних дій, які виразились у спричиненні необережного тяжкого тілесного ушкодження та кваліфікував їх, як вчинення злочину, передбаченого ст. 128 КК України.

У своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 просить вирок суду в частині призначеного покарання обвинуваченому скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за ст. 128 КК України у виді двох років обмеження волі. Вважає, що, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, місцевий суд належним чином не вмотивував, які саме обставини справи та дані про особу винного дають безспірні підстави для висновку про можливість його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства. Обставини, на які суд послався при прийнятті такого рішення, є безпідставними та не знаходять свого належного підтвердження. Звертає увагу, що в діях обвинуваченого вбачаються обставини, які обтяжують його покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння та тяжкі наслідки, завдані злочином. Внаслідок протиправних дій обвинуваченого, його здоров`я не може бути відновлено до кінця, а наслідки нанесення тілесних ушкоджень є і на теперішній час. Також обвинувачений зовсім не відшкодував завданої шкоди, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не стає, ніде не працює. В матеріалах провадження відсутні дані про те, що у нього на утриманні перебуває п`ятеро дітей, оскільки згідно з свідоцтвами про народження дітей батьком записана інша людина. Також в матеріалах справи немає доказів щодо інвалідності однієї з цих дітей.

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила скасувати вирок суду та ухвалити новий, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які заперечували апеляційну скаргу та просили залишити вирок суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України, підтверджуються зібраними в кримінальному провадженні доказами і ніким не оскаржуються.
Діям ОСОБА_8 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.
Провадження розглянуто судом першої інстанції у відповідності з вимогами ч.3 ст.349 КПК України.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до класифікації злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого та інші обставини, що впливають на ступінь її відповідальності.
Як убачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 є особою молодого віку, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має неповнолітніх дітей, одна із яких є особою із інвалідністю та потребує сторонньої допомоги, має також постійне місце проживання, вину свою визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся та просив вибачення у потерпілого, частково відшкодував завдану злочином шкоду потерпілому, що стверджується відповідною квитанцією про переказ коштів ОСОБА_9 .
Також апеляційний суд враховує обставини справи, зокрема й те, що конфлікт між обвинуваченим та потерпілим виник внаслідок протиправної поведінки самого потерпілого, який, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, ініціював суперечку з ОСОБА_8 , що стверджується показаннями потерпілого під час судового розгляду в суді першої інстанції.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Враховано місцевим судом й думку потерпілого про призначення суворого покарання ОСОБА_8 .

Між тим, апеляційний суд враховує, що позиція потерпілого у судовому засіданні щодо обрання заходу примусу не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, а тому суд не міг застосовувати до нього вимоги ст.75 КК України є безпідставними, оскільки наявність попередніх судимостей є лише однією з даних про особу, які враховуються при призначенні покарання, а тому не є безумовною обставиною, яка виключає можливість застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, за наявності для того законних підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності такої підстави для скасування вироку суду та ухвалення нового вироку, як невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки, як прямо передбачено ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Між тим, в апеляційній скарзі потерпілого не наведено будь-якого обґрунтування на підтвердження того, що найсуворіший вид покарання, призначений ОСОБА_8 за ст.128 КК України у виді обмеження волі стром на один рік, є явно несправедливим через м`якість.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Разом з тим, незважаючи на посилання в апеляційній скарзі на підвищений рівень суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 діяння та особи обвинуваченого, апеляційний суд не може погодитися з висновком апелянта про незаконне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, відповідно до положень ст. 75 КК України, через відсутність достатніх підстав для такого висновку.

Як прямо встановлено ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону, оскільки з урахуванням обставин та тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, поведінки самого потерпілого, даних про особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі положень ст. 75 КК України звільнив його від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Так, судом першої інстанції враховано дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та намагався відшкодувати завдану шкоду, має постійне місце проживання, також враховано обставини за яких було вчинено злочин, усвідомив наслідки своїх протиправних дій та просив вибачення у потерпілого.
З урахуванням конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення, загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, апеляційний суд дійшов висновку про те, що, всупереч доводам апеляційної скарги, мета покарання, передбачена ч. 2 ст. 50 цього Кодексу, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, може бути досягнута без ізоляції ОСОБА_8 від суспільства, а тому погоджується з прийнятим рішенням про застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України.

Покарання, призначене судом ОСОБА_8 , на думку апеляційного суду відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів і не є надто м`яким.
За таких обставин апеляційний суд не знаходить законних підстав для скасування вироку з мотивів наведених в апеляційній скарзі потерпілого.
На підставі викладеного, керуючись статтями 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: