Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

05 лютого 2020 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Луцький слідчий ізолятор» та Нововолинським міським судом Волинської області, матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 грудня 2019 року у кримінальному провадженні №0000792 (за внесеними відомостями до ЄРДР від 08 липня 2018 року) відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.296, ч.2 ст.121, ч.4 ст.187, ч.1 ст.357, ч.1 ст.135 КК України,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з Нововолинським міським судом Волинської області),

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції з ДУ «Луцький слідчий ізолятор»),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції з Нововолинським міським судом Волинської області),

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 грудня 2019 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на 60 (шістдесят) днів до 24 год. 07 лютого 2020 року та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно оскаржуваної ухвали, задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 та продовжено йому строк дії обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів. Також, зазначено, що ухвала суду закінчує свою дію о 24 год. 07 лютого 2020 року.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_4 вважає ухвалу суду незаконною та не обгрунтованою, оскільки, на його думку, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено без належного обгрунтування. Вважає, що клопотання прокурора не містить всіх вимог, передбачених ст.184 КПК України. Вказує, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу було вручено йому на судовому засіданні 10 грудня 2019 року, що, на його думку, суттєво порушує його права. Зазначає, що судом не взято до уваги наявність на утриманні в нього двох неповнолітніх дітей, одна дитина з яких інвалід, відсутність судимостей, те що до моменту затримання він займався підприємницькою діяльністю, що, на його думку, дає можливість застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 зазначив в ухвалі, що обвинувачений не має постійного джерела доходу, судове провадження не завершено до спливу строку тримання під вартою та визначені ст.177 КПК України ризики на час розгляду кримінального провадження не відпали, тому клопотання слід задовольнити та продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою до 60 днів.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно враховано те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років. Усвідомлюючи тяжкість вчиненого злочину, обвинувачений ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за скоєне діяння, незаконно впливати на потерпілих, які дали показання щодо обставин скоєного щодо них злочину, та свідків. Крім того, обвинувачений ніде не працює, суспільно корисною працею не займається, в останнього відсутні міцні соціальні зв`язки, а тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_4 може продовжити злочинну діяльність. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не здатен забезпечити перебування обвинуваченого за місцем його проживання, своєчасне його з`явлення до суду та виключення можливості незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших співучасників даного злочину в кримінальному провадженні.

Також колегією суддів враховується і практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Згідно ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

В ч.3 зазначеної норми Закону встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Заявляючи клопотання про зміну запобіжного заходу на інший, який не пов`язаний із триманням під вартою, ні обвинувачений, ні його захисник не надали суду апеляційної інстанції доказів про наявність в обвинуваченого чи його близьких родичів постійного місця проживання або реєстрації, за адресою якого до обвинуваченого ОСОБА_4 можна було б застосувати домашній арешт. Також таких даних не містять і матеріали судового провадження.

Крім того, обвинуваченим та його захисником не доведено той факт, що ризики, які існували в кримінальному провадженні, відпали.

На підставі наведеного, керуючись ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 10 грудня 2019 року залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3