Справа № 336/3051/17
Провадження № 1-м/336/2/2019
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі колегії суддів - головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретарки судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисниці ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжя клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні малолітню дитину 2014 року народження, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Совєтського районного суду м. Тули від 01.02.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Тульського обласного суду від 30.03.2016 року за вчинення злочинів, передбачених частиною 2 статті 210, частиною 3 статті 30, пунктами «а, г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, до 8 років позбавлення волі з відбуттям покарання у виправній колонії суворого режиму, -

В С Т А Н О В И В:

Міністерство юстиції України звернулося до суду з клопотанням про приведення вироку суду Російської Федерації відносно громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у відповідність із законодавством України.

В клопотанні зазначається, що 24.04.2017 року наказом Міністерства юстиції України № 1359/5 прийнято рішення про прийняття в Україну засудженого вироком російського суду громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до статті 606 Кримінального процесуального кодексу України, статті 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року та на підставі запиту Міністерства юстиції Російської Федерації від 21.12.2016 року за № 06-148368/16.

ОСОБА_7 засуджено вироком Совєтського районного суду м. Тули від 01.02.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Тульського обласного суду від 30.03.2016 року до покарання у вигляді 8 років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 210 (участь в злочинному співтоваристві (злочинній організації), ч. 3 ст. 30, п. «а», «г» ч. 4 ст. 228.1 (замах на незаконний збут наркотичних засобів організованою групою у великому розмірі) Кримінального кодексу Російської Федерації, що також є караними діяннями відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_7 відбуває покарання в ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Оренбурзькій області», кінець строку відбуття покарання 18.08.2023 року. Останнє відоме місце проживання ОСОБА_7 в Україні: АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання в Україні покарання, призначеного громадянину України російським судом, та посилаючись на ст. 9 Конституції України, ст.ст. 9-11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року, ст.ст. 606-610 КПК України, заявник просить визначити статті, частини статей Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_7 визнано винним вироком Совєтського районного суду м. Тули від 01.02.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Тульського обласного суду від 30.03.2016 року, а також визначити строк позбавлення волі, що підлягає відбуванню засудженим за цим вироком в Україні.

В судове засідання представник Міністерства юстиції України не з`явився, за змістом клопотання просив розглядати справу без його участі.

Відповідно до частини 1 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України участь представника Міністерства юстиції України не є обов`язковою.

Прокурор в судовому засіданні не заперечув проти задоволення клопотання Міністерства юстиції України, посилаючись на наявність всіх правових підстав для його задоволення. Просив привести вирок суду іноземної держави відносно громадянина України ОСОБА_7 у відповідність із законодавством України та визначити норми Кримінального кодексу України, якими передбачена відповідальність за злочини, у вчиненні яких ОСОБА_7 визнано винним.

Захисниця просила задовольнити клопотання та визначити покарання засудженому у відповідності до законодавства України.

Особа, стосовно якої подано клопотання, в силу частини 1 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України, до суду не викликалась.

Заслухавши думку прокурора та захисниці, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення клопотання Міністерства юстиції України, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 602 Кримінального процесуального кодексу України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 3 статті 609 Кримінального процесуального кодексу України після надходження всіх необхідних документів Міністерство юстиції України протягом місяця розглядає надіслані матеріали та в разі прийняття рішення щодо прийняття громадянина України, засудженого судом іноземної держави, для подальшого відбування покарання на території України звертається до суду з клопотанням про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України. Якщо запит і додаткові матеріали надійшли іноземною мовою, строк розгляду продовжується до трьох місяців.

Відповідно до частини 1 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України відповідно до частини третьої статті 609 цього Кодексу розглядає суд першої інстанції за останнім відомим місцем проживання засудженої особи в Україні або за місцем знаходження Міністерства юстиції України протягом одного місяця з моменту його надходження. Судовий розгляд здійснюється за участю прокурора.

Відповідно до частини 3 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за кримінальне правопорушення, вчинене засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

За змістом частини 1 статті 3 Конвенції про передачу засуджених (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» № 337/95-ВР від 22.09.1995 року, засуджену особу може бути передано за цією Конвенцією тільки за таких умов:
a) якщо ця особа є громадянином держави виконання вироку;
b) якщо рішення є остаточним;
c) якщо на час отримання запиту про передачу засуджена особа має відбувати покарання впродовж якнайменш шести місяців або якщо їй винесено вирок до ув`язнення на невизначений строк;
d) якщо на передачу згодна засуджена особа або, коли з врахуванням її віку або фізичного чи психічного стану одна із двох держав вважає це за необхідне, - законний представник засудженої особи;
e) якщо дія або бездіяльність, на підставі якої було винесено вирок, є кримінальним злочином згідно із законодавством держави виконання вироку або була б кримінальним злочином у разі вчинення на її території; і
f) якщо держава винесення вироку і держава виконання вироку згодні на передачу засудженої особи.
Відповідно до частини 1 статті 9 Конвенції компетентні власті держави виконання вироку:
a) продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями статті 10; або
b) визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і таким чином замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями статті 11.
Статтею 11 Конвенції визначено, що у випадку заміни вироку застосовуються процедури, передбачені законодавством держави виконання вироку. Замінюючи вирок, компетентний орган:

a) повинен врахувати зроблені щодо фактів висновки, які ясно викладені або припускаються в рішенні, ухваленому державою винесення вироку;

b) не може замінювати міру покарання, що передбачає позбавлення волі, грошовим штрафом;

c) повинен зарахувати у строк покарання весь період, впродовж якого засуджена особа була позбавлена волі; і

d) не повинен посилювати кримінальне покарання засудженої особи і не повинен вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.

Якщо процедура заміни вироку здійснюється після передачі засудженої особи, держава виконання вироку тримає цю особу під вартою або іншим чином забезпечує її присутність у державі виконання вироку до закінчення цієї процедури.

Судом встановлено, що вироком Совєтського районного суду м. Тули від 01.02.2016 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 210, частиною 3 статті 30, пунктами «а, г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації та призначено покарання за частиною 2 статті 210 Кримінального кодексу Російської Федерації із застосуванням ч. 2 ст. 62 Кримінального кодексу Російської Федерації у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; частиною 3 статті 30, пунктами «а, г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації із застосуванням ч. 2 ст. 62 Кримінального кодексу Російської Федерації у виді позбавлення волі на строк 7 років та на підставі частини 3 статті 69 Кримінального кодексу Російської Федерації за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань ОСОБА_7 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 19.08.2015 року.

Апеляційною ухвалою Тульського обласного суду від 30.03.2016 року вирок Совєтського районного суду м. Тули від 01.02.2016 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 залишено без змін.

Вищезазначений вирок суду набрав законної сили 30.03.2016 року, що підтверджується розпорядженням Совєтського районного суду м. Тули № 1-9/2016 від 01.11.2016 року.

На даний час засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання у виправній колонії ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Оренбурзькій області»,початок строку відбування покарання - 19.08.2015 року, кінець строку відбування покарання 18.08.2023 року; станом на 21.11.2016 року відбутий строк покарання складає 1 рік 3 місяці 3 дні; невідбутий строк станом на 21.11.2016року - 6 років 8 місяців 27 днів.

Відповідно до копії паспорта ОСОБА_7 серія НОМЕР_1 , виданого 12.12.2006 року Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області, останній є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 12.12.2006 року.
В матеріалах клопотання також міститься медична довідка на засудженого ОСОБА_7 , згідно якої останній соматично здоровий, працездатний, працевлаштований.
Відповідно до характеристики ОСОБА_7 перебуває у ФКУ «Виправна колонія № 5 УФСВП Росії по Оренбурзькій області» з 20.09.2016 року, за період відбування покарання допустив сім порушень режиму утримання, які на даний час не зняті та не погашені у встановлений законом строк. Заохочень від адміністрації установи не має. До заходів виховного характеру відноситься невизначено, відвідує їх під примусом, належних висновків для себе не робить, у суспільному житті загону участі не приймає, підтримує зв`язок з родичами шляхом листування, вину у скоєному повністю визнав, на шлях виправлення встати не прагне. Працевлаштований на швейну ділянку.
На підставі викладеного та враховуючи, що дотримані умови, визначені статтею 3 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року (надалі по тексту - Конвенція), ОСОБА_7 є громадянином України, вирок суду Російської Федерації, яким останній засуджений, набрав законної сили та є остаточним судовим рішенням, строк покарання який має відбувати засуджений більше шести місяців, засуджений ОСОБА_7 згодний на передачу в Україну для подальшого відбування покарання, дії, на підставі яких було винесено вирок, є кримінальними злочинами згідно із законодавством України та були б кримінальними злочинами у разі вчинення на її території; а також те, що і держава винесення вироку - Російська Федерація, і держава виконання вироку - Україна, згодні на передачу засудженої особи, суд дійшов до висновку про приведення вироку у відповідність із законодавством України.

Приводячи вирок суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України і визначаючи статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, суд приходить до висновку, що діяння, за які ОСОБА_7 засуджено вироком Совєтського районного суду м. Тули від 01.02.2016 року, за частиною 2 статті 210 Кримінального кодексу Російської Федерації, яке кваліфіковано як участь в злочинному співтоваристві (злочинній організації), що відповідає частині 1 статті 255Кримінального кодексу України, а також за частиною 3 статті 30, пунктами «а, г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, які кваліфіковані як замах на незаконний збут наркотичних засобів, організованою групою у великому розмірі, при цьому злочин не був доведений до кінця через незалежні від цієї особи обставини, що відповідає частині 2 статті 15, частині 3 статті 307 Кримінального кодексу України.
При призначенні покарань ОСОБА_7 застосовано норми частини 2 статті 62Кримінального кодексу Російської Федерації, що відповідає статті 69-1 Кримінального кодексу України.

Остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань відповідно до частини 3 статті 69 Кримінального кодексу Російської Федерації, що відповідає частині 1 статті 70 Кримінального кодексу України.
Санкція частини 1 статті 255 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, санкція частини 2 статті 210 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.
Відповідно до статті 69-1 Кримінального кодексу України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Санкція частини 3 статті 307 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, санкція частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 20 років.
Оскільки частина 3 статті 30 Кримінального кодексу Російської Федерації за змістом відповідає частині 2 статті 15 КК України, з урахуванням правил частини 3 статті 68 Кримінального кодексу України, якою встановлено, що особам, яким призначається покарання за вчинення замаху на злочин, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що з огляду на міру покарання, яка призначена російським судом ОСОБА_7 за частиною 3 статті 30, пунктами «а, г» частини 4 статті 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації у виді 7 років позбавлення волі не буде суперечити вимогам частини першої статті 10 та частини першої статті 11 Конвенції про передачу засуджених осіб 1983 року щодо максимального врахування покарання, визначеного вироком російського суду.
Згідно з частиною 1 статті 70 Кримінального кодексу України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Як зазначалося вище, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України законодавством України передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна засудженого.
Водночас, статтею 11 Конвенції заборонено посилювати кримінальне покарання засудженій особі державою виконання вироку. Заборонено також вважати обов`язковими жодні мінімальні строки позбавлення волі, які законодавство держави виконання вироку може передбачати за вчинення злочину або злочинів.
За таких підстав, враховуючи положення статті 11 Конвенції, при приведенні вироку Совєтського районного суду м. Тули від 01.02.2016 року у відповідність до законодавства України, суд приходить до переконання, що до ОСОБА_7 не може бути застосований такий вид додаткового покарання, як конфіскація майна.
Відповідно до частини 4 статті 610 Кримінального процесуального кодексу України при визначенні строку покарання у виді позбавлення волі, що підлягає відбуванню на підставі вироку суду іноземної держави, суд дотримується тривалості призначеного таким вироком покарання, крім таких випадків:

1) якщо законом України про кримінальну відповідальність за кримінальне правопорушення максимальний строк позбавлення волі є меншим, ніж призначений вироком суду іноземної держави, суд визначає максимальний строк позбавлення волі, передбачений кримінальним законом України;

2) якщо строк покарання, призначений вироком суду іноземної держави, є меншим, ніж мінімальний строк, передбачений санкцією статті Кримінального кодексу України за відповідне кримінальне правопорушення, суд дотримується строку, визначеного вироком суду іноземної держави.

Вказаний вирок Совєтського районного суду м. Тули від 01.02.2016 року відносно засудженого ОСОБА_7 набрав чинності 30.03.2016 року, а тому відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) необхідно зарахувати засудженому у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення із 19.08.2015 по 30.03.2016 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись статтями 9 -12 Конвенції про передачу засуджених осіб, статтями 602, 610 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів-

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України відносно ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Совєтського районного суду м. Тули від 01.02.2016 року з урахуванням апеляційної ухвали Тульського обласного суду від 30.03.2016 року яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено до покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 210 Кримінального кодексу Російської Федерації (участь в злочинному співтоваристві (злочинній організації) із застосуванням ч. 2 ст. 62 Кримінального кодексу Російської Федерації та ч. 3 ст. 30, п.п. "а", "г" ч. 4 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації (замах на незаконний збут наркотичних засобів організованою групою у великому розмірі) із застосуванням ч. 2 ст. 62 Кримінального кодексу Російської Федерації та з урахуванням частини 3 статті 69 Кримінального кодексу Російської Федерації - привести у відповідність із законодавством України.

Вважати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, остання відома адреса проживання в Україні: АДРЕСА_1 , засудженим:

-за частиною 1 статті 255 Кримінального кодексу України із застосуванням ст. 69-1 Кримінального кодексу України до відбуття покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі;

-за частиною 2 статті 15 частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України із застосуванням ст. 68, 69-1 Кримінального кодексу України до відбуття покарання у виді 7 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначити покарання у виді 8 (вісьми) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 19.08.2015 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону від 26.11.2015 року) зарахувати у строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення за період з 19.08.2015 року по день набуття вироком законної сили - 30.03.2016 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3