ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2020 Справа №607/29994/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі с/з ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження №0002790 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, одруженого, на утриманні 1 неповнолітня дитина, безробітного, раніше не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , представника потерпілого ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Так, 23 вересня 2018 року близько 20 год. 20 хв. обвинувачений ОСОБА_3 , як водій, керуючи технічно справним автомобілем марки "АУДІ 100", д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог дорожнього знаку 3.2 «Рух механічних транспортних засобів заборонено» ПДР України рухався по вул.Руській зі сторони перехрестя із бул.Т.Шевченка у бік пр-ту Ст.Бандери м.Тернополя, з швидкістю близько 49 км/год, де, під час руху не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб в разі її зміни своєчасно відреагувати та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3. (б, д) ПДР України і, проїжджаючи повз будинок №37, в порушення вимог горизонтальної розмітки, керованим автомобілем перетнув лівими колесами лінію 1.1 ПДР України, маючи об`єктивну можливість завчасно виявити нерегульований пішохідний перехід біля будинку №41 вул.Руської в м.Тернополі, який освітлювався та обладнаний дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР України і дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, за відсутності перешкод технічного характеру спостерігати за дорожньою обстановкою - зокрема бачити дві групи пішоходів, які рухались по цьому переходу у різних напрямках в темпі спокійної ходи, всупереч вимог п.п. 1.10 (в частині визначення терміну «небезпека для руху»), 12.3 та 18.1 ПДР України, при виникненні небезпеки для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу або ж до його зупинки, щоб дати дорогу пішоходам.

Зокрема, у момент, коли групи пішоходів ще перебували на пішохідному переході, на нього також вийшов пішохід ОСОБА_6 , який перед виходом на проїзну частину дороги не впевнився у відсутності небезпеки для себе, раптово вийшов на пішохідний перехід, чим порушив вимоги п.4.14 а), б) ПДР України, та переходив проїзну частину дороги справа наліво відносно напрямку руху автомобіля "АУДІ 100", д.н.з. НОМЕР_1 .

Порушивши вищевказані вимоги ПДР України, обвинувачений ОСОБА_3 , як водій, вчинив наїзд передньою лівою частиною керованого ним автомобіля "АУДІ 100", д.н.з. НОМЕР_1 на пішохода ОСОБА_6 , хоча, при своєчасному застосуванні екстреного гальмування, мав технічну можливість зупинити керований ним транспортний засіб до місця наїзду на пішохода.

Унаслідок даної ДТП потерпілий ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми у виді переломів кісток склепіння і основи черепа (лобної, правого крила клиновидної кістки, передньої та задньо- зовнішньої стінок лівої верхньо щелепної пазухи з формуванням гематосинусу (крововиливу), комірки лівого соскоподібного паростка, середньої та задньої черепних ямок зліва), з утворенням масивної (об`ємом 180 см.кб.) епідуральної гематоми (крововиливу над твердою мозковою оболонкою) лобної, скроневої та тім`яній ділянок зліва, з забоєм та стисненням речовини головного мозку, «забоєм» м`яких тканин голови, садном «5x5 см.» лівої тім`яної ділянки та «множинними осадженнями голови»; закритої травми грудної клітки, забою грудної клітки; закритої травми живота, забою передньої черевної стінки; закритого перелому зовнішнього виростка лівої великогомілкової кістки та закритого перелому голівки лівої малогомілкової кістки; тупої травми м`яких тканин тулуба і кінцівок («забійно-рваної рани ІІІ пальця правої кисті 1,5x5 з відслоюванням шкіри навколо рани та дефектом м`яких тканин», «садна та рваних ран 1x1 та 0,5x2 см» лівого ліктьового суглобу, «садна по медіальній поверхні колінного суглобу», «множинних дрібних саден тулуба та кінцівок».

Порушення обвинуваченим ОСОБА_3 , як водієм, вимог п.п. 1.10 (в частині визначення терміну «небезпека для руху»), 12.3 та 18.1 ПДР України перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної ДТП та спричиненням потерпілому ОСОБА_6 тяжких тілесних ушкоджень.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю за обставин, які наведені в обвинувальному акті та в судовому засіданні їх підтвердив, щиро розкаявся та пояснив, що 23 вересня 2018 року близько 20 год. 20 хв. він, як водій, керуючи автомобілем марки "АУДІ 100", д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по вул.Руській зі сторони перехрестя із бул.Т.Шевченка у бік пр-ту Ст.Бандери м.Тернополя, з швидкістю близько 49 км/год, де, під час руху не був достатньо уважним, не стежив належно за дорожньою обстановкою, і, проїжджаючи повз будинок №37, керованим автомобілем перетнув лівими колесами лінію 1.1 ПДР України, після чого біля будинку №41 по вул.Руській в м.Тернополі, через необачність вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , від чого останній отримав тілесні ушкодження. Про вчинене шкодує.

Суд, з`ясувавши думку учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Таким чином, суд приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч.2 ст.286 КК України, тобто, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності, об`єктивні обставини кримінального провадження, особу винуватого, що вперше притягується до кримінальної відповідальності, який по місцю проживання характеризується позитивно, виховую неповнолітню дитину, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, зокрема, до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить повне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, а також часткове добровільне відшкодування потерпілому заподіяної злочином моральної шкоди (за виключенням вимог до страховика).

Водночас, суд враховує і думку потерпілого та його представника, які в судовому засіданні просили призначити обвинуваченому покарання, що не пов`язане з позбавленням волі, без позбавлення прав керування транспортними засобами, оскільки вказали, що ОСОБА_3 дійсно добровільно частково відшкодував потерпілому заподіяну унаслідок кримінального правопорушення моральну шкоду, постійно виходив на зв`язок, сприяв у всіх питаннях, що стосувались залагодження негативних наслідків ДТП, у момент якого у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, а тому вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити основне покарання в межах санкції статті обвинувачення у виді позбавлення волі на певний строк, і не вбачає підстав для необхідності призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Разом з тим, суд, враховуючи об`єктивні обставини кримінального провадження та сукупність пом`якшуючих покарання обставин, відсутність обтяжуючих його, позитивні дані про особу обвинуваченого, думку потерпілої та її представника, приходить до висновку, що є всі підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з покладенням у період його дії передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язків, оскільки ОСОБА_3 може бути перевихований без ізоляції від суспільства і таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

У кримінальному провадженні прокурором в інтересах держави в особі ФУ ТМР заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про стягнення з останнього витрат на лікування потерпілого від злочину на суму 16 083, 14 грн., а також потерпілим ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення з останнього на користь наведеного потерпілого моральної шкоди, завданої унаслідок кримінального правопорушення на суму 80 000 грн., які, зважаючи на їх повне і беззаперечне визнання ОСОБА_3 необхідно задовольнити в повному обсязі, зважаючи також на положення ст.23, ч.1 ст.1167, ч.1 ст.1177 та ч.1 ст.1206 ЦК України.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати за проведення судових експертиз, на загальну суму 12 864 грн., вартість яких слід стягнути із ОСОБА_3 в користь держави з відповідним призначенням платежу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керувати права керувати транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1). періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2). повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі ФУ ТМР до ОСОБА_3 про стягнення з останнього витрат на лікування потерпілого від злочину на суму 16 083, 14 грн. задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на користь місцевого бюджету для перерахування ФУ ТМР 16 083, 14 грн. витрат на лікування потерпілого від злочину ОСОБА_6 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення з останнього моральної шкоди, завданої унаслідок кримінального правопорушення задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 80 000 грн.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави з відповідним призначенням платежу процесуальні витрати за проведення судових експертиз, на загальну суму 12 864 грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст.394 КПК України.

Копії вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддяОСОБА_1