печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2020 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні зали суду у м. Києві судове провадження за клопотанням прокурора першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000215,-

ВСТАНОВИВ:
15.06.2020 прокурор першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000215.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що після повідомлення ОСОБА_7 про підозру, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищення або спотворення будь-яких із речей, документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, орган досудового розслідування вважає, за необхідне продовжити застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, прокурор зазначає, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в тому, що підозрюваний цілеспрямовано переховувався від органу досудового розслідування на території іншої країни, а також може знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, є необхідність застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу виключно у вигляді тримання під вартою.

Доводячи існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, сторона обвинувачення зауважує про те, підозрюваний ОСОБА_7 з 19.08.2018, дізнавшись про затримання виконавців та організатора злочину відносно ОСОБА_8 , переховувався від орану досудового розслідування за межами України до моменту його фізичного затримання правоохоронними органами Республіки Болгарії.

При цьому, переховуючись від правоохоронних органів України, ОСОБА_7 проживав та території Республіки Болгарія за підробленими документами та зі зміненою зовнішністю, що тривалий час унеможливлювало його ідентифікацію правоохоронними органами Болгарії. Ідентифікація особи ОСОБА_7 відбулась лише за відбитками його пальців.

Наведене саме по собі є яскравим підтвердженням існуванням ризиків подальшого переховування особи від правоохоронних органів без обрання йому міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також, будучи обізнаним про пред`явлення йому підозри у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, ОСОБА_7 може вживати заходи тиску та впливу на свідків та інших підозрюваних у вчиненні нападу на ОСОБА_8 , давав пояснення (інтерв`ю) журналістам з метою перешкоджання органу досудового розслідування, чим умисно, цілеспрямовано вчиняє дії, передбачені п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, за час розслідування свідок ОСОБА_9 , який спочатку добровільно давав викривальні покази щодо ОСОБА_7 , змінив їх зазначивши про свою необізнаність з обставинами інкримінованих дій ОСОБА_7

10.06.2016 Апеляційним судом Миколаївської області у справі № 11/784/15 залишено без змін вирок суду першої інстанції щодо визнання винуватим та засудження ОСОБА_10 (тепер має прізвище « ОСОБА_11 ») за ч. 2 ст. 17 ст. 94 КК УРСР 1960 року, ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 14, п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4, 5 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України 2001 року.

Наведене додатково свідчить про те, що ОСОБА_7 має навики підготовки, організації та здійснення умисних, насильницьких злочинів проти життя та здоров`я людей і може використати свої навики та кримінальні зв`язки для вчинення тиску на свідків, висловлення їм погроз, підкупу їх з метою створення штучних доказів сторони захисту, завдання свідкам тілесних ушкоджень та навіть їх можливого вбивства з метою знищення ключових доказів власної причетності до інкримінованих діянь.

Вік підозрюваного ОСОБА_7 , стан його здоров`я, соціальні зв`язки, дозволяють йому ефективно переховуватися від органів досудового розслідування та суду за межами України, що унеможливлює проведення з ним слідчих та процесуальних дій, а також висунення йому звинувачення та притягнення до кримінальної відповідальності.

Тривале переховування ОСОБА_7 від правоохоронних органів перешкодило своєчасному проведенню усіх необхідних слідчих дій щодо фіксації та документування обставин скоєного злочину по відношенню до ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.

Враховуючи характер вчиненого підозрюваним злочину та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, переховування підозрюваного ОСОБА_7 за межами України в строк понад 18 місяців, а також наявність підстав вважати, що підозрюваний може вчинити інші дії, що містять ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Будь-який інший запобіжний захід не гарантуватиме тієї обставини, що ОСОБА_7 будучи на свободі знову не перетне державний кордон України та почне переховування від правоохоронних органів оскільки ризики, про які зазначено в даному клопотанні вже мали місце під час досудового розслідування.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних діянь ОСОБА_7 , слід прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку підозрюваного ОСОБА_7 , а тому відповідно вимог ст. ст. 197, 199 КПК України щодо останнього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, прокурор наголошує, що в ході досудового розслідування виникла необхідність у продовженні відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки 24.06.2020 сторону захисту, в порядку передбаченому ст. 290 КПК України, повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000215 від 12.07.2019 за підозрою громадян України ОСОБА_12 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України.

На даний час сторонам відкрито матеріали досудового розслідування, які нараховують понад 50 томів та значну кількість речових доказів, аудіо та відео матеріалів на CD/DVD дисках та флеш-носіях.

За таких обставин, є всі підстави вважати, що відкриття матеріалів сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України може зайняти тривалий час, не менше 60 днів.

Разом з тим, згідно із ч. 3 ст. 219 КПК України, строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 290 КПК України, не включається у строки досудового розслідування.

Таким чином, враховуючи положення ч. 3 ст. 219 КПК України, продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою на 60 днів не буде суперечити вимогам ч. 3 ст. 197 КПК України щодо продовження строку даного запобіжного заходу в межах строку досудового розслідування.

Так, ризики передбачені п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце на момент обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу та його продовження, на даний час не зменшились.

При цьому, підстави для зміни запобіжного заходу та відмови у продовженні підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою на даний час відсутні, оскільки ризики, що обгрунтовували необхідність обрання та продовження запобіжного заходу не зменшились, а жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може запобігти заявленим ризикам.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, але відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України вказаний запобіжний захід застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Аналіз наведених доказів у їх сукупності дає достатні підстави підозрювати ОСОБА_13 у вчиненні злочину передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України, за вчинення якого передбачено покарання до десяти років позбавлення волі.

Метою продовження застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п. 1-4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в організації вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілого, на замовлення, що спричинило смерть потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, необхідно застосувати запобіжний захід тримання під вартою без визначення при цьому розміру застави.

З огляду на викладене, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 , покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні тяжкого злочину, переховування останнього від правоохоронних органів за межами України, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а також враховуючи вік, стан здоров`я, наявність вищезазначених ризиків, передбачених п. п. 1-4 ст. 177 КПК України, орган досудового розслідування просить слідчого суддю продовжити строк триманя під вартою ОСОБА_7 строком до 60 діб.

У засіданні прокурор просив задовольнити клопотання, вказавши на наявність підстав для продовження строку тримання підозрюваного під вартою, обґрунтувавши в засіданні, що станом на день розгляду клопотання ризики передбачені ст. 177 КПК Украни не відпали та продовжують існувати, а даний запобіжний захід зможе забезпечити належне виконання проведення всіх слідчих дій, втому числі і ознайомлення з матеріалами досудового розслідування.

Захисники підозрюваного в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, обґрунтувавши свою позицію тим, що дане клопотання є необґрунтованим, немотивованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки повідомлена підозра не підтверджена наявними у справі доказами, зібрані органом досудового розслідування докази є суперечними, жодним чином не підтверджують факт вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, допити свідків є сумнівними. Окрім цього, захисник зазначив, про те, що не існує жодних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний не буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, та перешкоджати завершенню досудового розслідування, з врахуванням зазначеного просили суд відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку триманя під вартою ОСОБА_7 та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Окрім зазначеного, захисником ОСОБА_14 було заявлено клопотання про усунення порушень у відповідності до ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке було підтримано і захисником ОСОБА_5 та підозрюваним ОСОБА_7 , в обгрунтування якого зазначено, що захворювання підзахисного є досить важке, він почуває себе погано, однак йому не надається належна медична допопога, не проводиться огляд стану здоров`я останнього, ігноруються звернення адвокатів до сторони обвинувачення щодо огляду підозрюваного та забезпечення тримання в належних умовах, тому сторона захисту звернула увагу суду щодо необхідності належного медичного обстеження та нагляду ОСОБА_7 .

Також захисники просили суд перевести підозрюваного з Відділу забезпечення досудового розслідування Служби безпеки України до Державної установи "Київський слідчий ізолятор", оскільки тримання останнього у Відділі забезпечення досудового розслідування Служби безпеки України є незаконним та таким, що порушує права підозрюваного та не може забезпечити належного спілкування підозрюваного зі своїми захисниками та медичного нагляду.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію своїх захисників та також зазначив, що на нього здійснюється тиск, він утримується в жахливих умовах, які принижують його гідність, при цьому в останнього поганий стан здоровя і йому необхідний медичний нагляд. З врахуванням зазначеного, просив відмовити в задоволення клопотання, оскільки воно є необгрунтованим, ризики, на які посилається прокурор, не підтверджуються належними доказам та зазначив, що він не переховувався від слідства в Болгарії, а лише виїжав з метою медичного обстеження та просив суд перевести його з Відділу забезпечення досудового розслідування Служби безпеки України до Державної установи "Київський слідчий ізолятор".

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000215 від 12.07.2019 за підозрою громадян України ОСОБА_12 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України.

Процесуальне керівництво у наведеному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Офісу Генерального прокурора України.

04.12.2018 у цьому ж кримінальному провадженні № 0002816 ОСОБА_7 , в установленому порядку, повідомлено про те, що він підозрюється в організації вчинення вбивства ОСОБА_8 , тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 4, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

10.12.2018 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в розшук за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 4, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

10.12.2018 Шевченківським районним судом м. Києва надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 6 місяців, тобто до 10.06.2019.

23.01.2019 на адресу ДМПС НПУ скеровано запит щодо здійснення міжнародного розшуку ОСОБА_7 , відповідь на який було отримано 01.03.2019.

11.02.2019 у цьому ж кримінальному провадженні № 0002816 ОСОБА_12 , в установленому порядку, повідомлено про те, що він підозрюється в організації вчинення вбивства ОСОБА_8 , тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого з особливою жорстокістю, з корисливих мотивів, вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, тобто вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, п. 4, п. 6, п. 11, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

19.04.2019 з кримінального провадження № 0002816 виділено матеріали досудового розслідування щодо кримінального правопорушення, у якому підозрюються громадяни України ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , а також матеріали щодо кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 258 КК України в окреме кримінальне провадження за № 0000102.

24.04.2019 у кримінальному провадженні № 0000102 від 19.04.2019 ОСОБА_12 , в установленому порядку, повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме про те, що він підозрюється в організації нападу на ОСОБА_8 , тобто в організації вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілого, на замовлення, що спричинило смерть потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочині, передбаченому ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України.

05.05.2019 у кримінальному провадженні № 0000102 від 19.04.2019 ОСОБА_7 , в установленому порядку, повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме про те, що він підозрюється в організації нападу на ОСОБА_8 , тобто в організації вчинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого способом, що має характер особливого мучення, з метою залякування потерпілого, на замовлення, що спричинило смерть потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, тобто злочині, передбаченому ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України.

07.05.2019 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в розшук за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України.

20.05.2019 Шевченківським районним судом м. Києва підозрюваному ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

12.07.2019 з матеріалів кримінального провадження № 0000102 виділено в окреме провадження № 0000215 досудове розслідування стосовно підозрюваних за ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України ОСОБА_12 і ОСОБА_7

16.07.2019 на підставі пунктів 2 та 3 ч. 1 ст. 280 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000215 зупинено.

У подальшому, 24.01.2020 підозрюваного ОСОБА_7 затримано на території Республіки Болгарія та арештовано судом у м. Бургас за запитом Офісу Генерального прокурора.

11.03.2020 вказане рішення місцевого суду залишено без змін Апеляційним судом м. Бургас.

16.03.2020 відповідно до ч. 1 ст. 282 КПК України досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000215 відновлено, у зв`язку з фактичною видачею Україні підозрюваного ОСОБА_7 .

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні матеріалами досудового розслідування, які отримані за результатами проведення процесуальних, слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, в тому числі:

висновком судово-медичної експертизи №75 від 18.09.2018;

протоколами огляду місця події від 31.07.2018;

протоколами огляду місця події від 23.08.2018;

висновком судово-медичної токсикологічної експертизи №2112 від 24.09.2018;

протоколом огляду місця події від 04.11.2018;

протоколом огляду місця події від 05.11.2018;

повідомленням Київського міського клінічного бюро СМЕ;

висновком судово-медичної експертизи №255/3687 від 29.11.2018;

протоколом допиту підозрюваного у кримінальному провадженні №0002816 ОСОБА_15 ;

протоколом допиту підозрюваного у кримінальному провадженні №0002816 ОСОБА_16 ;

протоколом допиту підозрюваного у кримінальному провадженні №0002816 ОСОБА_17 ;

протоколом допиту підозрюваного у кримінальному провадженні №0002816 ОСОБА_18 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_19 ;

протоколом допиту свідка ОСОБА_20 ;

протоколами допиту свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_9 , ОСОБА_31 .

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст..177 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно враховує, що вказане було встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу та при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу, які були предметом апеляційного розгляду.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні прокурора та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Слідчий суддя приймає до уваги, що у кримінальному провадженні виконано ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на отримання та перевірку зібраних доказів, зокрема проведені відповідні судові експертизи, допити потерпілих і свідків, а також негласні слідчі (розшукові) дії.

Разом з тим, як зазначено прокурором, що тривале переховування ОСОБА_7 від правоохоронних органів перешкодило своєчасному проведенню усіх необхідних слідчих дій щодо фіксації та документування обставин скоєного злочину по відношенню до ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні.

Окрім цього, зазначено, що 24.06.2020 сторону захисту, в порядку передбаченому ст. 290 КПК України, повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000215 від 12.07.2019 за підозрою громадянина України ОСОБА_12 та ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 121 КК України.

На даний час сторонам відкрито матеріали досудового розслідування які нараховують понад 50 томів та значну кількість речових доказів, аудіо та відео матеріалів на CD/DVD дисках та флеш-носіях, що свідчить про те, що відкриття матеріалів сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України може зайняти тривалий час, тобто не менше 60 днів, тому у слідства є необхідність в продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки як зазначено період ознайомлення з матеріалами кримінального провадження може бути досить тривалим, а вказаний запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З врахуванням зазначеного, даних про наявність підстав для скасування ОСОБА_7 запобіжного заходу або його зміни на менш м`який, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, слідчий суддя у відповідність до положень ст.ст. 177, 178 КПК України та практики Європейського Суду з прав людини враховує тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_7 за умови доведеності його вини у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення, характер та обставини вчинення злочину, так як вони сформульовані в повідомлені про підозру та приходить до висновку про доведеність ризиків та їх актуальність.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При вивченні особи підозрюваного встановлено, що вік підозрюваного ОСОБА_7 , стан його здоров`я, соціальні зв`язки, дозволяють йому ефективно переховуватися від органів досудового розслідування та суду за межами України, що унеможливлює проведення з ним слідчих та процесуальних дій, а також висунення йому звинувачення та притягнення до кримінальної відповідальності.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 ,. дані про особу підозрюваного, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, наявність значного суспільного інтересу в результатах розслідування кримінального провадження, те, що на даній стадії досудового розслідування є необхідність провести всі заплановані слідчі дії, виконати вимоги ст. 290 КПК України, щодо ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, слідчий суддя дійшов висновку, про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, з яких не може бути застосовано жоден із більш м`яких запобіжних заходів, як на тому наполягала сторона захисту, ніж тримання під вартою.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, враховуючи фактичні обставини справи, високу суспільну небезпечність інкримінованих діянь при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою не визначає розмір застави щодо злочинів, вчинених із застосуванням насильства.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя прийшов до висновку щодо задоволення клопотання прокурора, про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000215

Щодо заявленого клопотання стороною захисту щодо необхідності медичного огляду підозрюваного, слідчий суддя вважає, за необхідне зазначити наступне.

Слідчий суддя, приймає до уваги, що здоров`я ув`язнених має адекватно охоронятись. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, покладає на державу обов`язок захищати фізичне здоров`я ув`язнених.

Відповідно до п. 135 Рішення ЄСПЛ у справі «Кушнір проти України» від 11.03.2014 року, Заява № 42184/09, Суд зазначає, що влада повинна забезпечити всеосяжне спостереження за станом здоров`я затриманого та його лікування під час перебування під вартою, своєчасні і правильні діагнози й лікування та, якщо цього вимагає медичний стан ув`язненого, регулярний і систематичний контроль і всебічну терапію, спрямовану, по можливості, на лікування захворювань затриманого або запобігання їх загостренню, а не на усунення симптомів. Влада повинна також показати, що були створені всі необхідні умови для призначеного лікування. У той самий час при оцінці адекватності лікування слід керуватися перевіркою на належне старання, бо зобов`язання держави надати лікування важко хворому затриманому є зобов`язанням дії, а не зобов`язанням результату.

Пунктом 66 рішення ЄСПЛ у справі «Барило проти України» від 16.05.2013 року Заява № 9607/06, Суд також зазначає, лише той факт, що ув`язненого оглянув лікар та призначив певний вид лікування, автоматично не може привести до висновку, що медична допомога була достатньою. Органи влади мають забезпечити повну фіксацію стану здоров`я особи, яка тримається під вартою, та лікування, яке ця особа отримувала під час перебування під вартою чи позбавлення свободи; забезпечити своєчасність та правильність діагнозів та догляду; а також, у разі необхідності та залежно від характеру захворювання, забезпечити регулярний та систематичний нагляд, який включає в себе всебічний план лікування, що має бути спрямований на лікування захворювань ув`язненого та запобігання їх погіршення, а не на усунення симптомів. Державну органи також повинні довести, що були створені умови, необхідні для призначеного лікування, щоб це лікування було дійсно отримано.

Викладені в рішеннях Європейського Суду вимоги, є такими, що підлягають обов`язковому застосуванню відповідними державними інституціями, для забезпечення належного медичного обстеження та лікування будь-якої особи, яка тримається під вартою, тобто знаходиться під юрисдикцією держави.

Відповідно до положень ст. 212 КПК України невідкладне надання належної медичної допомоги та фіксацію погіршення стану здоров`я затриманого покладено на службову особу, відповідальну за перебування затриманих.

За вказаних обставин, враховуючи заявлені стороною захисту в засіданні факти щодо незадовільного стану підозрюваного, приходжу до висновку, на підставі статті 206 КПК України, зобов`язати прокурора ОСОБА_3 забезпечити призначення проведення медичного обстеження стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104.

Також, з врахуванням зазначених обгрунтувань сторони захисту та підозрюваного щодо переведення підозрюваного ОСОБА_7 до Державної установи "Київського слідчого ізолятору", слідчий судд, звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 Закону України, «Про попереднє ув`язнення» (надалі - закон) попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Частиною 3 ст. 1 Закону встановлено, що тримання осіб, взятих під варту, відповідно до завдань кримінального судочинства здійснюється на принципах неухильного додержання Конституції України, вимог загальної декларації прав людини, інших міжнародних правових норм і стандартів поводження з ув`язненими і не може поєднуватися з навмисними діями, що завдають фізичних чи моральних страждань або принижують людську гідність.

Тому, слідчий суддя, на підставі підставі ст. 206 КПК України, зобов`язує прокурора ОСОБА_3 вжити заходів щодо перевірки обґрунтованості подальшого знаходження ОСОБА_7 у відділі забезпечення досудового слідства СБ України та умов знаходження останнього у даній установі, у разі виявлення порушень, вжити негайних заходів щодо усунення порушень прав ОСОБА_7 , у відповідності до вимог Закону.

Окрім іншого, слідчий суддя звертає увагу, що питання доведеності вини підозрюваного ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:
Клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва управління нагляду за додержанням законів Службою безпеки України та Державною прикордонною службою України Департаменту нагляду за органами безпеки, фіскальною та прикордонною службами Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000215, задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000215, строк тримання під вартою до 24.08.2020 включно.

На підставі ст. 206 КПК України, зобов`язати прокурора ОСОБА_3 вжити заходів щодо перевірки обґрунтованості подальшого знаходження ОСОБА_7 у відділі забезпечення досудового слідства СБ України та умов знаходження останнього у даній установі, у разі виявлення порушень, вжити негайних заходів щодо усунення порушень прав ОСОБА_7 , у відповідності до вимог Закону.

На підставі статті 206 КПК України, зобов`язати прокурора ОСОБА_3 забезпечити призначення проведення медичного обстеження стану здоров`я підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 р. № 239/5/104.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1