Ухвала
03 лютого 2020 року

м. Київ
справа № 535/1254/18
провадження № 51-501ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Котелевського районного суду Полтавської області від 28 травня 2019 року

та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 28 жовтня 2019 року щодо нього,
встановив:
Засуджений звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказані судові рішення.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її слід залишити без руху, встановивши строк для усунення недоліків.
Так, згідно із вказаною статтею в касаційній скарзі, крім іншого, має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.
Підстави для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції визначено у ч. 1 ст. 438 КПК. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статями 412414 КПК.
Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК,

що є підставою для їх зміни чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.
У касаційній скарзі засуджений оскаржені судові рішення просить скасувати через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили

чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В частині 2 зазначеної статті визначено перелік підстав за наявності яких судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню.

Вказуючи на порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які полягають у відмові в задоволенні клопотання захисника про повернення обвинувального акту а також відмові в долученні до справи висновку судово-медичної експертизи, не зазначає в чому полягає їх істотність в розумінні ст. 412 КПК.
Також, ОСОБА_4 у своїй скарзі, крім іншого, ставить питання про закриття кримінального провадження щодо нього, однак не вказує та не обґрунтовує підстав для цього, з огляду на положення статей 284, 440 КПК.
Відповідно до ст. 413 КПК неправильним застосуванням закону України

про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону,

яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання,

ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
З касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з кваліфікацією його дій внаслідок неналежної юридичної оцінки зібраним доказам судами першої

та апеляційної інстанції, зазначає, що його дії відповідають ст. 38 та п. 7 ст. 66 Кримінального кодексу України (далі КК), які регулюють питання затримання особи,

що вчинила злочин, як обставини, що виключає злочинність діяння, та визначають обставини, які пом`якшують покарання, однак не наводить належного обґрунтування вказаним своїм доводам з огляду на ст. 413 КПК.
Таким чином, перевіривши касаційну скаргу засудженого, колегія суддів дійшла висновку, що в ній не наведено належного обґрунтування зазначеним в доводам з урахуванням вимог статей 412-413 КПК. Зокрема не конкретизовано, яких саме істотних порушень вимог кримінального процесуального закону допустилися суди першої та апеляційної інстанцій при розгляді кримінального провадження щодо нього. Не зазначено, які доводи апеляційної скарги залишилися поза увагою суду апеляційної інстанції, та яким чином це вплинуло на законність та обґрунтованість судових рішень та було би безумовною підставою для скасування вироку районного суду та ухвали суду апеляційної інстанції касаційним судом.
Крім того, ОСОБА_4 вказує на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не погоджується оцінкою доказів, наявних

у матеріалах провадження та надає їм власну оцінку, що відповідно до вимог ст. 438 КПК не є підставою для скасування чи зміни судових рішень судом касаційної інстанції.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, мають відповідати повноваженням суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, визначеним ст. 436 КПК, чого в поданій касаційній скарзі не враховано.
Наявність вказаних недоліків та відсутність у скарзі належного обґрунтування, зважаючи на те, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги, перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги

і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду

на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3