ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/848/20 Справа № 203/538/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (приймає участь в режимі

відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження № 0000119 за апеляційною скаргою заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року, якою обвинувальний акт щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України,
ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий розгляд цього кримінального провадження в суді першої інстанції.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що твердження суду першої інстанції щодо відсутності в обвинувальному акті належного формулювання обвинувачення, яке висунуте ОСОБА_8 , є безпідставним, оскільки обставини вчинення злочину ОСОБА_8 в обвинувальному акті викладені чітко та послідовно, та в його діях вбачається склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України.
В обвинувальному акті чітко обгрунтовано наявність у ОСОБА_8 мети на отримання неправомірної вигоди для себе та інших осіб, тому посилання на цей факт в обвинувальному акті ніяким чином не може свідчити про порушення права обвинуваченого на захист, а є конкретизацією неправомірних дій обвинуваченого.
Зазначає, що твердження суду про те, що у п.26 Розділу ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування не зазначено номер кримінального провадження, який було присвоєно після виділення матеріалів досудового розслідування з матеріалів об`єднаного досудового розслідування за № 0000940 і № 0000366 є безпідставним, оскільки вказаний факт не є підставою для повернення обвинувального акта, окрім того, у зазначеному пункті вказано, що дія виконана 29.01.2019 року, тобто в день реєстрації у ЄРДР кримінального провадження № 0000119, обвинувальний акт у якому направлено до суду.
Вказує на те, що обставини, які відповідно до ч.1 ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого, розмір процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.
Наведені в обвинувальному акті щодо ОСОБА_8 фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що в свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
З огляду на зазначене, конкретність викладення фактичних обставин у цьому провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України, не викликає сумнівів.
Також, вказує на те, що суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні не мав права досліджувати зміст та суть обвинувачення, при цьому не передбачено повернення обвинувального акта з мотивів формулювання обвинувачення.
Окрім того зазначає, що відповідно до ч.2 ст.337 КПК України, під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, а тому суд не може заборонити або перешкодити прокурору реалізувати це право.
Захисником ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подано заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в якому просить вказану апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, оскільки ухвала суду про повернення обвинувального акта прокурору є законною, обгрунтованою та винесеною з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому цю ухвалу необхідно залишити без змін.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.365-2 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що в обвинувальному акті відсутнє посилання на належне формулювання пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, зокрема, стороною обвинувачення у обвинувальному акті неправильно зазначений зміст кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , оскільки дії останнього кваліфіковані за ч. 3 ст. 365-2 КК України, як зловживання своїми повноваженнями нотаріуса та державного реєстратора, з метою отримання неправомірної вигоди для себе та інших осіб, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремого громадянина, в той же час, така правова кваліфікація не в повному обсязі відповідає описовій частині диспозиції інкримінованої обвинуваченому ОСОБА_8 кримінально-правової норми, враховуючи, що ст. 365-2 КК України не містить посилання щодо вчинення зазначених у частині першій цієї статті дій з метою отримання неправомірної вигоди на адресу інших осіб або для себе, а тільки обмежується посиланням на мету отримання такої неправомірної вигоди, таким чином, сторона обвинувачення фактично штучно розширила формулювання обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_8 , а отже, така кваліфікація дій особи і формулювання обвинувачення не відповідають вищевказаним положенням кримінального процесуального закону, а також нормам міжнародних актів і судової практики, та здійснення в подальшому судового розгляду кримінального провадження без усунення зазначених істотних порушень кримінального процесуального закону є порушенням обвинуваченого на захист і може призвести до скасування будь-якого законного судового рішення.
Також, суд вказав на те, що у пункті 26 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акта, стороною обвинувачення не було зазначено номера кримінального провадження, який було присвоєно після виділення матеріалів досудового розслідування з матеріалів об`єднаного досудового розслідування за № 000940 і № 0000366, що перешкоджає суду пересвідчитися у правильності реєстраційного номера зазначеного кримінального провадження та свідчить про порушення положень ст. 109 КПК України в частині вимог до реєстру матеріалів досудового розслідування, як невід`ємної частини обвинувального акта, а також пункту 1 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечувати проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили ухвалу суду залишити без змін, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України, суд в підготовчому засіданні має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.
На думку колегії суддів суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, згідно якої визначаються вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Так, в ході апеляційного перегляду встановлено, що відповідно до обвинувального акту дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.365-2 КК України, як зловживання своїми повноваженнями нотаріуса та державного реєстратора, з метою отримання неправомірної вигоди для себе та інших осіб, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам окремого громадянина, тобто в редакції закону, який діяв ще до 02.11.2016 року, оскільки санкція статті 365-2 КК України не містить посилання щодо вчинення зазначених у частині першій цієї статті дій з метою отримання неправомірної вигоди на адресу інших осіб або для себе, адже Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності від 06.10.2016 року в абзаці першому частини першої статті 365-2 слова "третейського судді (під час виконання цих функцій), з метою отримання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб" замінено словами "третейського судді (під час виконання цих функцій), або державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, державним виконавцем, приватним виконавцем з метою отримання неправомірної вигоди".
Таким чином, колегія суддів вважає, що викладена в обвинувальному акті кваліфікація дій особи не відповідає вищевказаним положенням кримінального закону, що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України.
При цьому, доводи прокурора про те, що суд у підготовчому судовому засіданні не може досліджувати зміст та суть обвинувачення, та прокурор має право змінити обвинувальний акт не заслуговують на увагу, оскільки формулювання обвинувачення у редакції ч.3 ст.365-2 КК України, яка не є чинною, не вказує на те, що суд першої інстанції надавав оцінку його змісту та суті, а лише перевірив на відповідність диспозиції статті викладене обвинувачення в обвинувальному акті.
Відповідно до ч.1 ст.338 КПК України, з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення, якщо під час судового розгляду встановлені нові фактичні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.
Разом з тим, допущені порушення не є новими фактичними обставинами, а є очевидними недоліками обвинувального акта, що встановлено на стадії підготовчого судового засідання, у зв`язку з чим обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.
Водночас, доводи суду про те, що у пункті 26 Розділу ІІ «Прийняті в ході досудового розслідування процесуальні рішення» реєстру матеріалів досудового розслідування, долученого до обвинувального акта, стороною обвинувачення не було зазначено номера кримінального провадження, який було присвоєно після виділення матеріалів досудового розслідування з матеріалів об`єднаного досудового розслідування за № 000940 і № 0000366, хоч і мають місце, однак колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки кримінальним процесуальним законом передбачено повернення обвинувального акта прокурору лише в разі його невідповідності ст. 291 КПК України. Недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не є підставою повернення обвинувального акта.
З урахуванням наведеного вище, оскільки встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вимог за апеляційною скаргою прокурора, та залишення ухвали суду без змін.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 січня 2020 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4