Справа № 569/2781/20
УХВАЛА

05 березня 2020 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна, у якому просить скасувати арешт на накладений ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області 22.01.2020 на автомобіль марки «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу.
В судове засідання заявник не з`явилась, подала клопотання про розглядсправи без її участі та задоволити з підстав викладених у ньому.
Слідчий в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.
З урахуванням заяв учасників судового розгляду, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Слідчим суддею встановлено, що старшим слідчим Рівненського СУ ГУ НП в Рівненській області ОСОБА_4 проводиться досудове розслідування кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

17.01.2020 протоколом огляду місця події автомобіль марки «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу вилучено та було відтранспортовано на територію спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Рівненської філії ДП МВС України «Інформ-Ресур», що за адресом с. Городок, вул. Барона Штейнгеля, 90 Рівненського району Рівненської області.

Ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2020 року було накладено арешт на вилучений 17.01.2020 року в ході огляду дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу видане на ім`я ОСОБА_3 . Встановлено заборону володільцю (власнику), чи будь-якій іншій особі на відчуження, розпорядження, користування та ремонт вилученого автомобіля марки та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні №0000070 від 17.01.2020 року за ч. 1 ст.286 КК України.

Власником вказаного транспортного засобу являється ОСОБА_3 .

Згідно вимог ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Як встановлено слідчим суддею, на даний час усі слідчі дії у кримінальному провадженні проведені, у зв`язку з чим, суд вважає за доцільне скасувати арешт на майно, зокрема транспортний засіб марки «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_1 не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 " Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 170, 171,174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна задовольнити.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області 22.01.2020 року на автомобіль марки «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу шляхом скасування заборони власнику автомобіля, чи будь-якій іншій особі користуватися та розпоряджатися, проводити ремонтно відновлюванні роботи на автомобілі марки «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_1 до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні №0000070 від 17.02.2020 року за ч.І ст.286 КК України.
Зобов`язати слідчого Рівненського СУ ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , передати безоплатно на відповідальне зберігання автомобіль марки «Volkswagen Transporter» р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_1 , який зберігається на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Рівненської філії ДП МВС України « Інформ-Ресур», що за адресою с. Городок, вул. Барона Штейнгеля, 90 Рівненського району Рівненської області.
Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1