Справа № 199/3470/20
ВИРОК
іменем України

25 червня 2020 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро кримінальне провадження № 0000708 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.05.2020, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_3 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України українця, проживаючого у квартирі АДРЕСА_1 , не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, на утримані малолітніх та непрацездатних осіб не маючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст.125 КК України,

сторони кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4
обвинувачений ОСОБА_3
потерпілий ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , 30.04.2020, близько 19 год. 00 хв., перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 , разом із раніше знайомим йому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є особою похилого віку. Так, між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , в ході розмови, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, стався словесний конфлікт, в ході якого, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , який є особою похилого віку. Далі, ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , 30.04.2020, близько 19 год. 00 хв., перебуваючи біля вхідних дверей будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, знаходячись у безпосередній близькості на відстані витягнутої руки до ОСОБА_5 , розуміючи, що він є особою похилого віку, стоячи обличчям до останнього, кулаком своєї правої руки наніс не менше одного удару в область лівої щоки потерпілого. Вважаючи свої злочинні дії доведеними до кінця, ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник.

В результаті своїх злочинних дій, ОСОБА_3 , спричинив потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: садна та внутрішньо-шкіряного крововиливу на лівій щоці, які за своїм характером відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Умисні дії ОСОБА_3 , що виразилися в умисному нанесені легких тілесних ушкоджень, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 у суді.
Як пояснив ОСОБА_3 суду, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених вище, він визнає повністю і у вчиненому кається. Не оспорюючи фактичні обставини справи обвинувачений, підтвердив обставини про час і місце вчиненого ним кримінального правопорушення. ОСОБА_3 пояснив, що він дійсно, 30.04.2020, близько 19 години будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де між ним та ОСОБА_7 , що є дружиною потерпілого, зав`язався словесний конфлікт, через який він плюнув у обличчя останній. У цей момент на подвір`ї перебував її чоловік ОСОБА_5 , який це побачив та почав з ним сваритися, внаслідок таких дій він і вдарив у обличчя потерпілого ОСОБА_5 .

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, окрім визнання ним своєї вини, показами потерпілого ОСОБА_5 , який суду пояснив, що він 30.04.2020, близько 19 години перебував у себе на подвір`ї, як до нього підійшла дружина ОСОБА_7 , та попрохала заспокоїти ОСОБА_3 , який перебував біля їх домоволодіння, так як останній поводив себе неадекватно, зухвало та плюнув їй у обличчя. Підійшовши до ОСОБА_3 між ними зав`язався словесний конфлікт в ході якого ОСОБА_3 , наніс йому декілька ударів кулаком своєї правої руки в область обличчя, та потім пішов у невідомому напрямку.

Свідок ОСОБА_7 , суду пояснила, що ОСОБА_5 є її чоловіком, ОСОБА_8 є їхньою донькою, яка будучи ще неповнолітньою стала проживати із обвинуваченим у місті Кам`янське, наперекір своїм батькам. Вони як батьки були проти їхніх стосунків, оскільки донька приїжджала до них до дому завжди у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок поганого впливу з боку ОСОБА_3 , який є раніше судимим та вживає наркотичні засоби. На початку карантину донька зателефонувала та повідомила, що їй нічого їсти, через що вона разом із чоловіком замовили та оплатили таксі та забрали доньку із м. Кам`янське за однієї умови, що ОСОБА_3 не буде у їхньому будинку. Однак, 30.04.2020 року вона вийшла на подвір`я працювати на огороді, та побачила що її донька сидить з ОСОБА_3 , який перебув у неадекватному стані. Після того почався конфлікт, в ході якого її чоловік зробив обвинуваченому зауваження, а той декілька разів його ударив в обличчя.

Допитана в якості свідка ОСОБА_8 показала суду, що ОСОБА_5 є її батьком, та дійсно 30.04.2020, близько 19.00 години, під час спілкування її батька з ОСОБА_3 , внаслідок неприязних між ними стосунків, останній наніс її батьку декілька ударів рукою в обличчя.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.
Так, згідно з протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, 07.05.2020 року до правоохоронних органів із заявою про вчинене кримінальне правопорушення звернувся ОСОБА_5 , який просив вжити заходи до ОСОБА_3 , який 30.04.2020 о 19 годині 00, спричинив йому тілесні ушкодження.

У відповідності до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.05.2020 року проведеного, у присутності двох понятих за участю потерпілого ОСОБА_5 , потерпілий відтворив механізм нанесення йому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, повернувшись обличчям до обличчя ОСОБА_5 , знаходячись у безпосередній близькості до останнього, наніс 1 удар кулаком своєї правої руки в область носу ОСОБА_5 , після чого ОСОБА_3 , завдав ще 1 удар кулаком своєї правої руки в область щоки ліворуч потерпілого.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 1329е від 18.05.2020 року - враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони спричинені від дії тупого (тупих) твердого (твердих) предмету (предметів) чи удару об такий (такі), індивідуальні особливості травмуючого предмету (предметів) на характері тілесних ушкоджень не відобразилися.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені в короткий проміжок часу, послідовність їх нанесення встановити не представляється можливим.
Виявлені тілесні ушкодження відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки. На підставі: «п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони не суперечать механізму їх утворення на який вказує ОСОБА_5 в ході проведення слідчого експерименту за його участю від 15.05.2020 року.
Враховуючи характер та локалізацію виявлених тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені незадовго до звернення за медичною допомогою в КНП «МКЛ №6»ДМР (30.04.2020р), тобто і в термін на який вказує обстежений та вказано в постанові слідчим.
Виявлені тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, так як не спричинили загрозливих для життя явищ в момент заподіяння. На підставі пункту 2.1.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.
Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

Об`єктивних підстав ставити під сумнів свідчення допитаних в суді потерпілого ОСОБА_5 та обвинуваченого у суду немає, оскільки обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що він добре розумів протиправність своїх дій, як і добре розумів їх наслідки.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.
Надаючи оцінку сукупності досліджених доказів з точки зору їх достатності, достовірності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд виходить з того, що учасниками судового розгляду не ставиться під сумнів сам факт, час, місце та мотив спричинення ОСОБА_3 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_5 і такі обставини поза всяким сумнівом достатньо доведені сукупністю вищенаведених доказів.
Доводи обвинуваченого, який до речі перебував у стані алкогольного спіняння, щодо кількості спричинених ним потерпілому ударів не 2-х а одного, спростовуються показами потерпілого ОСОБА_5 та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , протоколом проведення слідчого експерименту від 15.05.2020 року за участі потерпілого ОСОБА_5 , який у свою чергу повністю узгоджується з результатами висновку експерта № 1329е від 18.05.2020 року.

При цьому, за час судового розгляду не були встановлені підстави для того, щоб ставити покази усіх допитаних свідків та потерпілого під сумнів. Останні давали свідчення вільно, деталізовано і послідовно, їх покази узгоджуються з рештою досліджених судом доказів, та не викликають сумнівів у суду , щодо їх достовірності.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 і його умисні дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як такі, що виразилися в умисному легкому тілесному ушкодженні.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Суд не відносить до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки його каяття і сприяння розкриттю злочину висловлене вже після викриття його злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне, а в свою чергу щире каяття, характеризуючи суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Однак вказане у суб`єктивному ставленні обвинуваченого до вчиненого ним злочину відсутнє. Навпаки ОСОБА_3 , будучи в силу ст. 89 КК України не судимим, розумів, що вчинювані ним дії є злочинними, при цьому він розумів наслідки своїх злочинних дій, та станом на день розгляду справи судом поводив себе зухвало та не вжив жодних заходів з метою добровільного вибачення перед потерпілим за скоєне ним діяння.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи, похилого віку.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 злочину, який скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні фактично не визнав, ніде не працює, на утримані неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, за місцем проживання характеризується негативно, в силу ст. 89 КК України не судимий, та вчинив злочин у даному кримінальному провадженні через досить короткий проміжок часу після спливу іспитового строку за попереднім вироком.
Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді громадських робіт, позицію потерпілого, який просив призначити більш суворіше покарання, обвинуваченого, який просив суворо не карати, також суд враховує наявність обставин, що обтяжують покарання та відсутність обставин що пом`якшують покарання обвинуваченому, дані про його особу, суд вважає за необхідне призначити покарання у виді громадських робіт.

Саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Призначення ж покарання у виді штрафу не буде відповідати меті покарання, буде суперечити вимогам ст.65 КК України і не сприяти вихованню ОСОБА_3 в дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством тощо. При цьому суд враховує обставину, що обтяжує покарання та те, що обвинувачений ОСОБА_3 , під час вчинення злочину відносно потерпілого ОСОБА_5 , вчинив зухвалі дії по відношенню і до свідка ОСОБА_7 , яка перебувала на території власного домоволодіння.
Крім вказаного, суд не знаходить і правових підстав для призначення покарання у виді виправних робіт, оскільки ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, а даний вид покарання встановлюється і відбувається за виключно місцем роботи засудженого. Тобто, призначення покарання у виді виправних робіт ОСОБА_3 виконано не буде.
Будь якого іншого виду покарання санкція ч.1 ст. 125 КК України, як і встановлення булья ких інших додаткових обмежень не передбачає.

6.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 не обирався.
У даному кримінальному провадженні судові витрати та речові докази - відсутні.

Керуючись ст.ст.370,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_9 -Почтовик

25.06.2020