ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/864/20 Справа № 213/3009/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїї апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Санкт-Петербург, Російської Федерації, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, дітей не маючого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
1) 09 липня 2009 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 2, ст. 185 ч. 3, ст. 70 ч. 1 КК України до 5 років позбавлення волі, звільнений умовно-достроково 27 червня 2012 року на не відбутий строк 01 рік 07 місяців 10 днів;

2) 23 травня 2013 року Широківським районним судом Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3, 70 ч. 4 КК України до 04 років 04 місяців позбавлення волі,

3) 26 червня 2013 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 289 ч. 2 КК України до позбавлення волі на строк 05 років. Відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України, частково приєднано покарання за вироком Широківського районного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2013 року, остаточно до відбування 05 років 01 місяць позбавлення волі без конфіскації майна;

4) 15 квітня 2013 року Інгулецьким районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 років 02 місяців позбавлення волі;

5) 07 серпня 2013 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ст. 185 ч. 3 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки 03 місяці, відповідно до ст. 70 ч. 4 КК України, шляхом поглинання покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 червня 2013 року, остаточно до відбуваття 05 років 01 місяць позбавлення волі, звільнений 01 грудня 2017 року по відбуттю строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000984, №0000600, №0001109,

за участю:
прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

встановила:

Вказаним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 04 липня 2018 року, приблизно о 23:00 годині, проходячи біля будинку №16 по пр. Перемоги в Інгулецькому районі м. Кривого Рогу, помітив автомобіль «ГАЗ-3110» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходився навпроти восьмого під`їзду вказаного вище будинку, і в цей момент у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, всупереч інтересам власника, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає, за допомогою ножиців, які мав при собі, власноручно зламав замок та відкрив водійські двері автомобілю. В подальшому, ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, із салону автомобіля, повторно таємно викрав дві автомобільні колонки у комплекті марки «BASS» моделі «XLR 9949S» та два чохли на передні сидіння автомобілю марки «ГАЗ-3110», які належать ОСОБА_10 . Після чого, ОСОБА_6 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядився викраденим на власний розсуд, завдавши таким чином потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на загальну суму 3 116,37 грн.

Крім того, ОСОБА_6 04 липня 2018 року, приблизно о 02.00 годині проходив поблизу третього під`їзду будинку 39 по пр. Перемоги в Інгулецькому районі в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, де побачив автомобіль ЗАЗ «Део Сенс» д/н НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_11 , та реалізуючи раптово виниклий злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що вказане авто залишене без нагляду, скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, таємно, повторно, шляхом відкриття водійських дверцят потрапив до салону автомобіля, важелем відкрив капот та вийняв з автомобіля акумулятор марки «ZUBR» модель 5F 12v500А 6 А30 Аh 6СТ-60, утримуючи який, з місця злочину зник, спричинивши своїми діями потерпілому ОСОБА_11 матеріальний збиток на суму 1 269,00 грн.

Також, 25 травня 2018 року, приблизно о 14.30 годині, ОСОБА_12 разом із ОСОБА_6 проходячи повз під`їзд №1 будинку АДРЕСА_2 , на лавці біля вказаного під`їзду виявили чорну чоловічу сумку з тканини, в якій знаходилось майно, що належить ОСОБА_13 . Після цього, ОСОБА_12 з метою таємного викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , скориставшись відсутністю уваги власника та сторонніх осіб, усвідомлюючи протиправність своїх дій, умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення та подальшого звернення чужого майна на свою користь, шляхом вільного доступу взяв сумку, потім передавши її ОСОБА_6 , тим самим таємно викрали сумку з майном, яка належить потерпілому ОСОБА_13 і перебувала в користуванні неповнолітнього ОСОБА_14 . Після чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_12 попрямували вздовж тротуару зазначеного будинку, утримуючи викрадене майно, тобто таємно викрали майно загальною вартістю 1707,56 гривень, після чого зникли з місця скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_13 матеріальний збиток на загальну суму 1707,56 гривень.

Вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 13 вересня 2018 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.

Вирішено долю речових доказів.

Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року щодо ОСОБА_12 ніким з учасників кримінального провадження оскаржено не було.

Обвинувачений ОСОБА_6 не погодився з даним рішенням суду. В апеляційній скарзі просить вирок змінити та призначити більш м`яке покарання у виді обмеження волі.

Вважає, що призначаючи йому покарання суд першої інстанції не врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, часткове відшкодування спричиненої шкоди, те, що на його утриманні перебуває хвора бабуся, яка потребує допомоги та турботи.

Захисник просить вирок змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, застосувавши підстави, передбачені ст. 75 КК України.

Посилається на те, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вказує, що ОСОБА_6 повністю визнав свою провину у скоєному кримінального правопорушенні, щиро розкаявся, давав правдиві і послідовні показання, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно видав працівникам поліції викрадені речі, за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, зазначає, що обвинувачений ОСОБА_6 постійно проживав зі своєю бабусею, якій вже більше 80 років і вона потребує стороннього догляду.

Згідно ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Враховуючи, що потерпілі про дату час та місце слухання справи повідомлені належним чином, даних про поважність їх неявки в судове засідання до апеляційного суду не надходило, враховуючи думки прокурора, обвинуваченого та захисника, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляцію за відсутності потерпілих, відповідно до вимог вказаної норми процесуального закону.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник підтримали вимоги апеляційних скарг, просили їх задовольнити та призначити ОСОБА_6 більш м`яке покарання.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого, вважала вирок суду законним та обґрунтованим.

В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали свої позиції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не може підлягати задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою наявних матеріалів встановлено, що суд першої інстанції вказаних вимог дотримався у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК в апеляційному порядку вирок суду першої інстанції перевіряється в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, апеляційним судом не перевіряються, оскільки не були оскаржені учасниками судового розгляду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність призначення менш суворого покарання, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами статей 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи із вимог ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону щодо призначення покарання.

Як убачається з вироку, при обранні виду та міри покарання, суд враховував обставини при яких скоєно злочини, їх тяжкість, які відповідно до вимог ст. 12 КК України відносяться до категорії середньої тяжкості, ступінь негативних наслідків, дані про особу обвинуваченого, який є особою раніше судимою, має не зняті та не погашені у встановлену законом порядку судимості, зі слів має професійно-технічну освіту, розлучений, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, матеріальна шкода відшкодована частково.

Судом враховано відсутність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого. Та наявність обставини, що обтяжує покарання рецидив злочинів.

Прийнято до уваги досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, згідно якої ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, в зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення або обмеження волі може становити високу небезпеку для суспільства.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання в межах санкції частини та статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 , та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Отже, доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника про призначення ОСОБА_6 занадто суворого покарання, є необґрунтованими та такими, які спростовуються дослідженими матеріалами справи.

Посилання апелянтів на наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочинів, як на дані, які дають підстави для призначення менш суворого покарання, не знайшли свого підтвердження.

Так, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Однак даних на підтвердження розкаяння під час судового розгляду встановлено не було.

Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Однак, згідно з ними, підтвердження того, що обвинувачений поряд із відсутністю цивільного позову, намагався будь-яким чином допомогти потерпілим не знайшло свого підтвердження.

Не містять матеріали провадження і доказів активного сприяння розкриттю злочину обвинуваченим, а також доказів перебування на утриманні у непрацюючого обвинуваченого бабусі.

Таким чином, сукупність досліджених даних привели колегію суддів до висновку про безпідставність доводів, викладених в апеляції, тому підстав для для зміни вироку і призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання, не вбачає.

Порушення процесуального закону, які б потягли за собою безумовне скасування судового рішення, по справі не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 грудня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4