Справа №578/997/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/240/20 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 26 листопада 2019 року, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, українця, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, мешканця АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Великописарівського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за №0000183 від 23 липня 2018 року по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурор ОСОБА_9 у судовому засіданні звернувся із клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. Своє клопотання обґрунтовував тим, що строк тримання під вартою обвинуваченого встановлений попередньою ухвалою суду завершується, однак судове провадження по даній справі не закінчено, наявні ризики, передбачені ст. 177 ПК України, які були встановлені при обранні запобіжного заходу не відпали та продовжують існувати.

Ухвалою Великописарівського районного суду Сумської області від 26 листопада 2019 року, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 60 діб, а саме до 25 січня 2020 року включно.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , посилаючись на незаконність та неправосудність оскаржуваної ухвали суду, просив її скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт за місцем свого постійного поживання та реєстрації із застосуванням засобів електронного контролю чи без таких.

Свої доводи мотивує тим, що всупереч вимогам кримінального процесуального закону, судом першої інстанції не було належним чином досліджено всіх ризиків, на які послався прокурор у клопотанні, та не обґрунтовано чому інший більш м`який запобіжний захід не убезпечить тих абстрактних ризиків, які наведено прокурором у клопотанні.

На переконання захисника, прокурор передчасно вказує про вчинення ОСОБА_8 особливо тяжкого злочини, оскільки його вина на даний час не доведена.

Вказує на безпідставність ствердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_8 не має постійного місця проживання та міцних соціальних зв`язків, оскільки обвинувачений проживає разом з матір`ю в будинку АДРЕСА_1 , що належить їм на праві власності. У с. Миропілля Краснопільського району Сумської області ОСОБА_8 провів лише два дні, а не проживав там.

Вважає, що наведені прокурором ризики є абстрактними, так як відсутні будь-які докази їх існування, а одних припущень прокурора щодо їх наявності недостатньо.

Зазначає, що судом не було взято до уваги те, що обвинувачений виявивши труп потерпілої в будинку, повідомив про це поліцію та годину чекав на їх приїзд, що підтверджує відсутність в нього наміру втікати Також не було взято до уваги те, що ОСОБА_8 позитивно характеризується свідками, які знають його протягом тривалого часу.

Звертає увагу суду і на те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, від надання пояснень він не ухилявся, всі свідки у кримінальному провадженні уже допитані судом.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, змінити обраний обвинуваченому запобіжний захід з триманні під вартою на цілодобовий домашній арешт, думку прокурора, яка проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечила та просила ухвалу суду першої інстанції залишити без зміни, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК Укрїни, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч.3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

На переконання колегії суддів суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів кримінального провадження, в провадженні Великописарівського районного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР 23.07.2018 за №0000183 по обвинуваченню ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 115 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу та продовжуючи строк тримання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів суд першої інстанції виходила з того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного вбивства, тобто умисного особливо тяжкого злочину з застосуванням насильства, що призвело до смерті людини, за вчинення якого, у разі визнання його винуватим, загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років. Він не працював, за місцем реєстрації тривалий час не проживав, постійного місця проживання на території України не мав, міцні соціальні зв`язки відсутні.

За таких обставин, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження перешкоджанню кримінальному провадженню, переховуванню від суду, що також може негативно вплинути на своєчасність виконання процесуальних рішень суду та дотримання розумних строків судового розгляду, а також вчиненню інших кримінальних правопорушень, колегія суддів суду першої інстанції дійшла до висновку, що на даній стадії судового провадження доцільно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного стосовно ОСОБА_8 .

З урахуванням вказаного і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів, вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не буде достатнім для запобігання ризикам, зазначеним у ч.1 ст. 177 КПК України, та не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції не було досліджено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на які послався прокурор, колегія суддів вважає надуманими, оскільки вони спростовуються змістом оскаржуваного рішення, з якого вбачається те, що кожен з ризиків виступив предметом перевірки суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність у обвинуваченого сталих соціальних зв`язків, то на переконання колегії суддів, проживання обвинуваченого разом з матір`ю не є підставою для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, оскільки дана обставина існувала і на час вчинення інкримінованого йому злочину, проте не стала стримуючим фактором.

Повідомлення обвинуваченим співробітників поліції про виявлений труп потерпілої, а також те, що він не ухиляється він надання суду пояснень, то дані обставини, також не є підставою для зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу на більш м`який, оскільки застосування такого запобіжного заходу, як домашній арешт не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На підставі вище наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала колегії суддів суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, оскільки постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим не вбачає підстав для її зміни чи скасування, а тому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 177, 182, 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Ухвалу Великописарівського районного суду Сумської області від 26 листопада 2019 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4