Справа № 182/7070/19
Провадження № 1-кп/0182/1000/2019
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2019 року м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді- ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі кримінальне провадження № 0001935 за обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з середньо-технічною освітою, не одруженого, не працюючого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.05.2003 року Нікопольським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185, 70 ч. 1 КК України до 3 років позбавлення волі;

- 20.10.2008 року Нікопольським міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнити з іспитовим строком 2 роки;

- 30.03.2010 року Нікопольським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185,ч. 2 ст. 190, 70 ч. 1 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 71 ч. 1 КК України частково приєднати не відбутий строк 6 місяці за вироком від 20.10.2008 року до відбуття покарання позбавлення волі 5 років позбавлення волі. 20.11.2013 року звільнений з Пятихатської виправної колонії з не відбутим строком 11 місяців 7 днів.

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 21.07.2019 року приблизно о 16 годині 00 хвилин, знаходячись за «горбатим Мостом», неподалік будинку № 218 по вул.. Електрометалургів м. Нікополь, Дніпропетровської області, зустрів свого знайомого ОСОБА_6 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на заволодіння мобільніш телефоном потерпілого шляхом зловживання довірою.

Так, ОСОБА_3 , перебуваючи в тому самому місці та в той самий час, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання матеріального збитку потерпілому і бажаючи їх настання, під приводом здійснення телефонного дзвінка попросив у ОСОБА_6 мобільний телефон, не маючи наміру повертати його останньому. ОСОБА_6 погодився на прохання та передав ОСОБА_3 мобільний телефон «Хіаоmі Redmi 6А 4/64 Gb» золотистого кольору, ІМЕІ (1): НОМЕР_1 , ІМЕІ (2): НОМЕР_2 , ринкова вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 301 від 19.09.2019 становить 3386 грн. 40 коп., у якому була сім-карта ДТУ ПрАТ «ВФ Україна» ( НОМЕР_3 ), який був у чорному силіконовому чохлі, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють.

У цей же час та перебуваючи в тому самому місці, ОСОБА_3 , скориставшись тим, що телефонує по вищевказаному телефону, який йому передав ОСОБА_6 , керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння вказаним мобільним телефоном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання матеріального збитку потерпілому і бажаючи їх настання, скориставшись тим, що ОСОБА_6 не звертає на нього уваги, випустивши ОСОБА_3 з поля зору, через те, що останній пішов з телефоном за поряд розташований бетонний паркан, де з місця події втік, тобто умисно, повторно, з корисливих мотивів заволодів даним мобільним телефоном, отримавши змогу розпорядитись вказаним майном на власний розсуд та завдавши потерпілому матеріального збитку на суму 3386 грн. 40 коп.

Отриманий шахрайським шляхом мобільний телефон ОСОБА_3 в наступному продав, отриманими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

До такого висновку суд приходить аналізуючи наступні докази.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе визнав повністю, підтвердив факт скоєння ним кримінального правопорушення і суду показав, що 21.07.2019р., він домовився зустрітись зі своїм знайомим ОСОБА_6 , щоб той подивися креслення. Зустрілись приблизно о 16 годині біля «горбатого мосту». Після зустрічі, він вирішив заволодіти телефоном потерпілого . З цією метою, він поросив у ОСОБА_6 телефон, щоб подзвонити. Потерпілий дав телефон і коли відволікся, він з телефоном зайшов за паркан і втік. Телефон він продав, гроші потрапив на власні потреби. Він сам з`явився до поліції і розповів про скоєний злочин. В скоєному кається, пояснив, що гроші йому були потрібні щоб віддати за викрадений інструмент. Цивільний позов визнає повністю.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Заявлений цивільний позов підтримує та просить задовільнити. При призначені покарання обвинуваченому поклався на розсуд суду.

Враховуючи, що ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в інкримінованому йому органом досудового розслідування діянні і у суду відсутні будь-які сумніви добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне дослідження інших доказів по справі, які ніким не оспорюються, крім тих, що характеризують особу обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає, що винуватість обвинуваченого за ч.2 ст. 190 КК України повністю доведена.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середнього ступеню тяжкості; обставини справи; особу винного, який не працює, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується задовільно; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, обставини, що обтяжують покарання не встановлені, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи всі обставини справи, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, тому, вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.

Потерпілим ОСОБА_6 в кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, про стягнення з ОСОБА_3 спричиненої матеріальної шкоди у сумі 3 386 грн. 40 коп.

Вирішуючи цивільний позов про відшкодування матеріальної шкоди, суд враховує, що матеріальна шкода, заподіяна злочином, в силу ст. 1166 ЦК України підлягає стягненню з особи, що спричинила шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану їхніми діями.

Обвинувачений цивільний позов визнав у повному обсязі.

Суд вважає, що позовні вимоги потерпілого ОСОБА_6 підлягають задоволенню, оскільки визнані обвинуваченим та його дії знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням події злочину та наслідками у вигляді збитків для потерпілого.

Запобіжний захід не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на проведення товарознавчої експертизи № 301 від 19.09.2019 року у сумі 170 грн. 00 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України і призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 3 386 ( три тисячі триста вісімдесят шість) грн.. 40 ( сорок) коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Запобіжний захід не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Речові докази відсутні.

Стягнути з ОСОБА_3 витрати на проведення товарознавчої експертизи № 301 від 19.09.2019 року у сумі ста сімдесяти гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

Головуючий суддя: ОСОБА_1