Справа № 462/5583/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/418/20 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2020 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці м. Львів, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 календарних днів, тобто до 24 травня 2020 року включно із попередньо визначеним розміром застави.

На ухвалу суду захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою змінити обвинуваченій запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на такі доводи: жодні фактичні обставини не доводять наявність намірів та реальної можливості обвинуваченої ОСОБА_7 переховуватися від суду; крім того, запроваджений на усій території України карантин унеможливлює будь-які ризики, які заявлялися прокурором; оскільки наступне засідання у справі призначене на 30 квітня 2020 року, ОСОБА_7 буде знаходитися під вартою більше місяця, що порушує її право на свободу та справедливий суд, задекларовані ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; за час перебування ОСОБА_7 під вартою погіршився її стан здоров`я, а діти вимушені передавати ліки в установу відбування покарань для її лікування, при цьому, на сьогодні передача ліків стала неможливою у зв`язку з обмеженням пересування сина ОСОБА_7 під час карантину; суд безпідставно не взяв до уваги доказів на підтвердження міцності соціальних зв`язків обвинуваченої у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри у торгівлі неповнолітньою донькою, хоча прокурором не надано суду даних щодо наявності ризику продовження ОСОБА_7 вчинення кримінальних правопорушень; на сьогоднішній день ОСОБА_7 втратила всі контакти зі свідками (що не є її родичами) під час перебування під вартою, в тому числі в результаті вилучення в неї засобів зв`язку; доказів будь-якого впливу на свідків з боку ОСОБА_7 матеріали справи не містять; ні прокурором, ні судом не обґрунтовується залишення розміру застави у визначеному раніше розмірі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги, думку прокурораОСОБА_6 про законність судового рішення, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргазадоволенню не підлягає з таких підстав.
Рішенням Конституційного Суду України № 4-р/2019 від 13.06.2019 у справі № 3-208/2018(2402/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Зобов`язано Верховну Раду України привести нормативне регулювання, встановлене частиною другою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням. Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним і таким, що не може бути оскаржено.
Конституційний Суд України вважає, що неможливість своєчасного апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою унеможливлює ефективну та оперативну (дієву) перевірку правомірності обмеження конституційного права особи на свободу на стадії судового розгляду. Неможливість оскарження особою чи її захисником в апеляційному порядку ухвали суду про продовження строку тримання під вартою створює умови, за яких помилкове рішення суду першої інстанції, чинне протягом тривалого часу, може призвести до тяжких невідворотних наслідків для зазначеної особи у вигляді безпідставного обмеження її конституційного права на свободу.
Надання особі права на апеляційний перегляд судового рішення про продовження строку тримання під вартою під час судового провадження є проявом гарантії виконання державою міжнародних зобов`язань зі створення умов із забезпечення кожному підозрюваному, обвинуваченому (підсудному) дієвого юридичного засобу захисту його конституційних прав і свобод відповідно до міжнародних стандартів, потрібною гарантією відновлення порушених прав, свобод і інтересів людини, додатковим механізмом усунення помилок, допущених судом першої інстанції під час розгляду кримінальних справ до ухвалення рішення по суті.
Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 КПК України.
Пунктом 17 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься забезпечення права на оскарження процесуальних рішень.
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, до кожного учасника кримінального провадження застосовується належна правова процедура та гарантується право на перегляд судового рішення в порядку, передбаченому КПК України.
Як вбачається з матеріалів контрольного провадження № 462/5583/19 в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 149 КК України.
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2020 року продовжено тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 строком на 60 днів, тобто до 24 травня 2020 року включно із попередньо визначеним розміром застави.
Суд дійшов обґрунтованого й правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, врахувавши при цьому, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, крім того, судом враховано, що справу до теперішнього часу не розглянуто, дані про особу обвинуваченої, наявність ризику незаконного впливу на свідків, що до теперішнього часу не допитані та ризику переховуватись від суду.
При цьому, судом також було враховано наявність в обвинуваченої трьох дітей, двоє з яких є неповнолітніми, про що зазначає захисник у своїй апеляційній скарзі. Проте зважаючи на обставини справи, обвинувачення ОСОБА_7 у торгівлі людиною, вчиненою щодо її неповнолітньої доньки, суд дійшов вірного висновку, що вказана обставина не може слугувати підставою для зміни запобіжного заходу.
Суд оцінив у сукупності та навів у своєму рішенні обставини, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою.
Правових підстав для зміни обвинуваченій запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт (як про це просить апелянт) колегія суддів не вбачає і вважає, що продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою здійснене з дотриманням вимог закону та з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження та особи обвинуваченої.
Доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження строку тримання обвинуваченої під вартою колегія суддів визнає безпідставними й до уваги не бере.
ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися, й судовий розгляд у справі не завершено.
При розгляді клопотання суд з`ясував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу, й виклав їх у своєму рішенні.
Прокурором доведено, що заявлені ризики не зменшились, а необхідність проведення певного обсягу процесуальних дій є обставиною, яка перешкоджає завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 370 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги й підстав для скасування ухвали суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
УхвалуЗалізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2020 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.
С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3