Постанова
іменем України
17 грудня 2019 року
м. Київ
справа № 523/4946/17
провадження № 51-4535км19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6 ,
осіб, яких звільнено від кримінальної
відповідальності (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 5 червня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та повернення апеляційної скарги прокурору.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 18 березня 2019 року задовольнив клопотання захисника ОСОБА_6 і звільнив ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 146 КК, у зв`язку з малозначністю вчиненого злочину та зміною обстановки, а кримінальне провадження № 0000503 від 2 лютого 2017 року закрив.
5 квітня 2019 року прокурор подав апеляційну скаргу на вищезазначену ухвалу місцевого суду, а також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження цієї ухвали.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 5 червня 2019 року відмовив у задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2019 року і повернув останньому апеляційну скаргу на тій підставі, що прокурор був присутній у судовому засіданні місцевого суду 18 березня 2019 року, проте подав апеляційну скаргу після закінчення строку на апеляційне оскарження, тобто після 25 березня 2019 року, і в клопотанні не навів поважних причин пропуску цього строку.
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду на підставі істотного порушення вимог кримінального процесуального закону і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вказує на необґрунтованість висновків апеляційного суду щодо відсутності у прокурора поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду, оскільки суд апеляційної інстанції належним чином не врахував того, що прокурор діяв сумлінно, без затягування апеляційної процедури оскарження, виходячи з того, що він був позбавлений можливості подати заяву про отримання копії ухвали місцевого суду 22 березня 2019 року (п`ятниця) у зв`язку з тим, що до закінчення робочого дня чекав на оголошення повного тексту цієї ухвали, яке так і не відбулося, а тому зміг звернутися із заявою про отримання ухвали місцевого суду лише 25 березня 2019 року, тобто на наступний робочий день. Однак копію вказаної ухвали місцевий суд стороні обвинувачення не направив, і прокурор отримав її наручно лише 5 квітня 2019 року і в той же день подав апеляційну скаргу, що призвело до пропуску ним строку на апеляційне оскарження з поважних причин, оскільки прокурор був позбавлений можливості якісно обґрунтувати свою думку з приводу незгоди з висновками суду і викласти в апеляційній скарзі свої заперечення для мотивування судового рішення.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримала подану касаційну скаргу і просила її задовольнити.
Захисник та особи, звільнені від кримінальної відповідальності, заперечували проти задоволення касаційної скарги прокурора, просили оскаржене судове рішення залишити без змін.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
За правилами ч. 1 ст. 438 цього Кодексу підставою для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Під істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону ч. 1 ст. 412 КПК розуміє такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Доступ до правосуддя є одним з основоположних принципів верховенства права, гарантованим Конституцією та іншими законами України (ч. 2 ст. 55 , п. 8 ч. 2 ст. 129 Основного Закону, ст. 7, ч. 6 ст. 9 ч. 6, ст. 24 КПК).
Крім того, забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України від 2 червня 2016 року «Про судоустрій і статус суддів»). Згадані правові норми конкретизовано в пунктах 1, 2 та 17 статті 7 КПК, де вказано, що зміст та форма кримінального провадження мають узгоджуватися із загальними засадами кримінального провадження і, зокрема, із забезпеченням права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
Суд наголошує на тому, що відповідно до статті 24 КПК, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому зазначеним Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях не раз констатував, що суди мають уникати надмірного формалізму при прийнятті рішень, зокрема відмовляючи тим самим у доступі до правосуддя. Так, у рішенні у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року вказаний суд акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, зокрема процесуальні заборони й обмеження, з метою запобігання перетворенню судового процесу на безладний рух. Разом із тим суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя має бути не лише фактичним, але й реальним.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 399 КПК передбачено, що апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження, й особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.
Також, у п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК визначено, що апеляційну скаргу на інші ухвали суду першої інстанції може бути подано протягом семи днів із дня її оголошення. Отже, слід ураховувати, що законодавцем такий строк обчислюється не з дня постановлення ухвали, а саме з дня її оголошення.
Таким чином, при вирішенні питання, чи дотрималася особа, яка подала апеляційну скаргу, передбачених ст. 395 КПК строків, слід чітко встановити початок перебігу цих строків та їх закінчення.
Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 КПК судове рішення проголошується негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. При цьому головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.
Якщо складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням та оголошенням його резолютивної частини, яку підписують усі судді. Повний текст ухвали має бути складено не пізніше п`яти діб із дня оголошення резолютивної частини й оголошено учасникам судового провадження. Про час оголошення повного тексту ухвали має бути зазначено у раніше складеній її резолютивній частині.
Тобто за змістом ст. 376 КПК дата оголошення судового рішення, в тому числі й ухвали суду, безпосередньо пов`язується з датою виходу суду з нарадчої кімнати і саме з цієї дати, яка зазначається у вступній частині ухвали, розпочинається перебіг строку на апеляційне оскарження.
При цьому ч. 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, у клопотанні про поновлення строку, ініційованому учасником кримінального провадження, має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.
Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, були пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.
У випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого місцевим судом рішення вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК.
З матеріалів провадження вбачається, що ухвалу місцевого суду про задоволення клопотання захисника ОСОБА_6 , про звільнення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 146 КК, у зв`язку з малозначністю вчиненого злочину та зміною обстановки та про закриття кримінального провадження № 0000503 від 2 лютого 2017 року було постановлено 18 березня 2019 року за участю прокурорів, захисників, обвинувачених та потерпілої. При цьому місцевий суд, керуючись положеннями ч. 2 ст. 376 КПК, 18 березня 2019 року оголосив лише резолютивну частину ухвали, натомість її повний текст було оголошено 22 березня 2019 року без участі сторін кримінального провадження. Строк на апеляційне оскарження закінчився 26 березня 2019 року, а не 25 березня 2019 року, як помилково визначив апеляційний суд ( ст. 115 КПК).
25 березня 2019 року, тобто в межах строку на апеляційне оскарження, прокурор звернувся до місцевого суду із заявою про направлення копії ухвали щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_9 на адресу Одеської місцевої прокуратури № 4. При цьому копію ухвали стороні обвинувачення місцевий суд узагалі не направив, а прокурор фактично отримав її наручно лише 5 квітня 2019 року, що підтверджується відповідною розпискою (т. 1, а.к.п. 172).
У цей же день, тобто 5 квітня 2019 року, прокурор звернувся з апеляційною скаргою на ухвалу місцевого суду. Одночасно заявив клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, посилаючись на те, що копію оскаржуваного рішення він отримав лише 5 квітня 2019 року, що унеможливило його звернення з апеляційною скаргою в установлений кримінальним процесуальним законом строк.
Отже, у зв`язку з необізнаністю сторони обвинувачення з мотивами прийнятого судом рішення через своєчасне не направлення місцевим судом їй копії ухвали прокурор був позбавлений можливості у визначений процесуальним законом семиденний строк звернутися з апеляційною скаргою, якісно обґрунтувати свою думку з приводу незгоди з висновками місцевого суду та викласти в апеляційній скарзі свої заперечення на мотивування оспорюваної ухвали, що свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду.
Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі № 51-6470кмо18 (справа № 461/1434/18).
Вказані доводи залишились без уваги суду апеляційної інстанції, який належно їх не оцінив і, незважаючи на наявність поважних причин, що перешкодили прокурору своєчасно оскаржити ухвалу місцевого суду, безпідставно відмовив у поновленні такого строку, формально зазначивши, що в матеріалах справи відсутні докази, які б могли бути підставою для поновлення пропущеного з поважних причин строку на апеляційне оскарження, а тому ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК.
Допущені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону згідно з ч. 1 ст. 412 КПК є істотними, оскільки перешкодили ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд апеляційної інстанції повернув прокурору апеляційну скаргу без належного з`ясування усіх обставин, які стосуються строків подання ним цієї скарги, не перевірив належним чином доводів в апеляційній скарзі прокурора щодо його звернення на отримання копії судового рішення, не надіслання її цій стороні судового розгляду, у зв`язку з чим допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним (ч. 1 ст. 412 КПК), що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування рішення та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду слід урахувати наведене та з дотриманням вимог кримінального процесуального закону постановити законне, обґрунтоване й умотивоване рішення.
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу прокурора слід задовольнити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, задовольнити.
Ухвалу Одеського апеляційного суду від 5 червня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання прокурора про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 18 березня 2019 року та повернення апеляційної скарги прокурору скасувати, призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3