ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/425/19 Справа № 694/1833/18 Категорія: ч.3 ст. 185 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого-суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю: секретаря судового засідання прокурора обвинуваченого в режимі відеоконференції з Черкаським СІЗО ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження №0000431 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Звенигородського районного суду від 19 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка, Братського району Миколаївської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, непрацюючого, раніше судимого:
- 07.11.2003 Лисянським районним судом Черкаської області за ч.2 ст.189, ч.3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців;
- 14.10.2004 Лисянським районним судом Черкаської області за ч.1 ст. 122, 71 КК України, до позбавлення волі на строк 4 роки;
- 18.05.2009 Лисянським районним судом Черкаської області за ч.3 ст. 185 КК України, до позбавлення волі на строк 2 роки;
- 02.03.2012 Лисянським районним судом Черкаської області, за ч.1 ст. 263 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки;
- 25.07.2013 Лисянським районним судом Черкаської області, за ч.1 ст. 185, ч.1 ст. 309, 71 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. 09.03.2015 звільнений по відбуттю покарання, судимість в законному порядку не знята та не погашена.

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі строком три роки.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу обрано утримання під вартою.

Час відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 зараховано з 03.08.2019 з часу взяття під варту.

встановила:

Вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 19 серпня 2019 року ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за те, що він 13.06.2015 в близько 15.00 - 16.00 год., пройшов через хвіртку на територію будинковолодіння ОСОБА_8 , яке розміщене по АДРЕСА_2 , де діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, переконавшись і вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, через незачинені вхідні двері проник до житлового будинку, звідки викрав належні ОСОБА_8 і грошові кошти в сумі 1040 гривень, бувші у використанні телевізор марки «ВВК LEM 2484 F», вартістю 3493,50 гривень, із пультом дистанційного керування до нього, вартістю 50 гривень, та TV- ресивер марки «TIGER 4050 С Digital Satellite Receiver», вартістю 250 гривень, із пультом дистанційного керування до нього, вартістю 35.50 гривень, після чого із викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 4869 гривень.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просив призначити йому більш м`яке покарання.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він зробив відповідні висновки для себе та став на шлях виправлення. Стверджує, що не з`являвся до суду оскільки працював в іншому місті, про що знали і працівники поліції, та обіцяли повідомити його про те, коли необхідно буде з`явитися до суду. Зазначає, що більше вчиняти кримінальні правопорушення не буде, та просить не позбавляти його волі.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , в якому вказував на законність та обґрунтованість вироку місцевого суду, у зв`язку з чим просив залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, а також застосувати відносно нього вимоги ст. 75 КК України, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та просила вирок місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам закону вирок районного суду відповідає.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на доказах, досліджених судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, та ніким з учасників судового провадження не оспорюється.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 районний суд достатньо виконав вимоги ст. 50, 65, 66, 67 КК України та правових позицій, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, по місцю проживання характеризується негативно, з врахуванням обставини, що пом`якшує покарання: визнання вини та відсутності обтяжуючих покарання обставин, обґрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання, воно повинно ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості.

Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та пом`якшення призначеного йому покарання, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий - 5 раз, за вчинення умисних, в тому числі корисливих злочинів, судимості в установленому законом порядку не зняті та не погашені, що свідчить про його схильність до скоєння кримінальних правопорушень, та небажання стати на шлях виправлення.

Також колегія суддів не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, оскільки саме лише визнання вини та відсутність обтяжуючих покарання обставин не можуть слугувати підставою для застосування положень ст. 75 КК України. Інших пом`якшуючих покарання обставин колегією суддів не встановлено.

Крім того матеріали кримінального провадження не містять даних про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може відбувати покарання у виді позбавлення волі.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження місцевим судом, які б слугували підставою для скасування чи зміни вироку суду, не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлений щодо ОСОБА_7 вирок є законним і обґрунтованим, а підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання - відсутні.

Керуючись ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Вирок Звенигородського районного суду від 19 серпня 2019 рокущодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий :

Судді :