490/73/15-к 10.03.2020
н/п 1-кп/490/388/2019
Справа № 490/73/15-к
У Х В А Л А
10 березня 2020 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Світловодську Кіровоградської області, є громадянином України, неодружений, останнє місце проживання: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Світловодську Кіровоградської області, є громадянином України, неодружений, останнє місце проживання: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, -
Учасники кримінального провадження:
обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_8
обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_9
В провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 9, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України.
В судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження строку тримання під домашнім арештом обвинуваченого ОСОБА_6 . В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначив, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися, а обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого щодо виконання ним своїх процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні та не дасть можливості запобігти ризикам. Зокрема, запобігання спробам з боку обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити вчиняти ним нових злочинів.
Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 заперечували проти заявленого клопотання, оскільки вважають ризики на які посилається прокурор необгрунтовані.
Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під домашнім арештом колегія суддів, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.
Згідно з вимогами ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу внутрішніх справ за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого. Відповідно до ч.6 цієї ж статті строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
При цьому, достатні відомості про усунення та відсутність на теперішній час тих обставин, які раніше стали підставою для обрання у відношенні ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, відсутні, а отже, підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно останньої колегією суддів не встановлено.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, переховуватися від суду та незаконно впливати на свідків з метою уникнути кримінальну відповідальність за злочин, в якому обвинувачується.
Разом з тим, колегія суддів приймає до уваги обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_6 неодружений, малолітніх дітей на утриманні не має, не працює, що вказує на відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Наведене також свідчить про можливе переховування цієї особи від суду.
За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне продовжитистрок тримання ОСОБА_6 під домашнім арештом, із забороною цілодобово покидати місце свого проживання, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та її належну поведінку.
Вирішуючи питання про продовження строку тримання від вартою ОСОБА_5 , який проти продовження строку тримання під вартою не заперечував, такої ж думки дійшов і захисник, колегія суддів, вислухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, доходить висновку.
Відповідно ч.3 ст.331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є, зокрема, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст.177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.
Водночас, ст.17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. П.1 ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.
Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").
На думку колегії суддів, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обставинами, що підтверджують наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості, є те, що один із інкримінованих обвинуваченим злочинів вчинено за попередньою змовою групою осіб, у випадку доведеності винуватості одному із обвинувачених загрожує покарання у виді довічного позбавлення волі, а іншому до 15 років позбавлення волі, дані про їх осіб, зокрема їх віку та стану здоров`я, а головне - посягання на суспільні відносини, що охороняють життя та здоров`я особи, які відповідно до ст.3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю.
Колегія суддів також вважає, що обраний відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості кримінальних правопорушень, що йому інкримінуються, не дає можливості перешкоджати інтересам правосуддя, ухиленню від суду, а також відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, забезпечення яких вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відтак, колегія суддів, керуючись ст.ст. 179, 194 КПК України, вважає за необхідне залишити без змін запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , продовживши його строк.
На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.177, 178, 181, 183, 194, 197, 331 КПК України, колегія, -
п о с т а н о в и в:
Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 продовжити до 08 травня 2020 року.
Клопотання прокурора про продовження строку тримання під домашнім арештом обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_6 строк тримання під домашнім арештом до 08 травня 2020 року, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , та строком на два місяці покласти на нього наступні обов`язків:
- прибувати за кожною вимогою на визначений час до суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;
- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими у вказаному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свої паспорти для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;
- носити електронний засіб контролю.
Ухвалу суду направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 .
Ухвала в частині продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з дня оголошення ухвали.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1
Судді: ОСОБА_3
ОСОБА_2