ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 648/2415/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/422/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1,2,3 ст. 185,ч.2 ст. 190 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3
ОСОБА_4
при секретарі: ОСОБА_5
за участі прокурора: ОСОБА_6
адвоката: ОСОБА_7
обвинуваченого: ОСОБА_8
потерпілих: ОСОБА_9
ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні кримінальні провадження внесені до ЄРДР за №0000869 та №0000767 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 на вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 22 січня 2020 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Станіслав, Білозерського району, Херсонської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2,3 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Білозерського районного суду Херсонської області від 22 січня 2020 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2,3 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України та призначено покарання:
- за ч.1 ст. 185 КК України у виді 2-х місяців арешту;
- за ч.2 ст. 185 КК України у виді 6-ти місяців арешту;
- за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3-х років позбавлення волі;
- за ч.2 ст. 190 КК України у виді 1-го року позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, у виді 3-х років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_8 обраховано з моменту затримання.
Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.
Вирішено питання про речові докази і судові витрати.
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він:
06.07.2019 року у денний час, переслідуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, таємно, умисно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, знаходячись в будинку номер АДРЕСА_1 , маючи вільний доступ, у відсутність потерпілого ОСОБА_11 , таємно, шляхом вільного доступу викрав бувший у використанні механічний годинник торгівельної марки «Orient» з механізмом «Саі 46943» та металевим ремінцем вартістю 1633,33 грн., який обернув на свою користь та розпорядився на власний розсуд, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вищевказану суму (епізод 1).
09.07.2019 року, близько 18.00 год., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, із корисливих мотивів, умисно, повторно, з метою протиправного заволодіння чужим майном, під час особистої зустрічі, попросив потерпілу ОСОБА_12 , використовуючи довірливі відносини, які склалися між ними, передати йому металевий вантажний візок «ТГ-200», яким розпорядився на власний розсуд, та спричинив потерпілій ОСОБА_12 , матеріальний збиток на вищевказану суму (епізод 2).
09.07.2019 року, у вечірній час, переслідуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, знаходячись в будинку номер АДРЕСА_1 , де сам проживає і має вільний доступ, у відсутність потерпілої ОСОБА_9 шляхом вільного доступу, викрав бувший у використанні двоспальний диван вітчизняного виробництва моделі «Браун», вартістю 6222,28 грн., який обернув на свою користь та розпорядився на власний розсуд, в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вищевказану суму (епізод 3).
Приблизно в 20-х числах липня 2019 року, шляхом вільного доступу, з території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_11 , переслідуючи прямий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, з корисливою метою, умисно, повторно, викрав належну ОСОБА_11 чавунну пічну плиту в комплекті з кільцями, вартістю 533,33 грн., чавунні дверцята від печі, вартістю 106,67 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 640,00 грн. (епізод 4).
Приблизно в 20-х числах липня 2019 року, шляхом вільного доступу, з території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у користуванні ОСОБА_11 , переслідуючи прямий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, з корисливою метою, умисно, повторно, викрав належний ОСОБА_11 мідний трьохжильний кабель ШВВП 3x4 в ізоляції довжиною 30 метрів, загальною вартістю 573,00 грн. (епізод 5).
23.07.2019 року, в другій половині дня, перебуваючи на вул. ім. Голобородька в с. Станіслав Білозерського району в Херсонській області, переслідуючи прямий злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з корисливою метою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, шляхом зловживання довірою ОСОБА_13 вважаючи, що він є власником майна, попросив останнього використати велосипед у власних справах, заздалегідь не маючи наміру його повернення, таким чином заволодів належним ОСОБА_14 велосипедом «Ardis Santana», вартістю 2737,70 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_14 матеріальну шкоду на вищевказану суму (епізод 6).
В період часу з 10.00 год. 25.07.2019 по 11.00 год. 27.07.2019 року, переслідуючи прямий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, з корисливою метою, умисно, повторно, шляхом відчинення хвіртки проник до території двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_15 , звідки викрав належний їй велосипед марки «АТВ» моделі «Ітрех 2000», вартістю 991,67 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_15 матеріальну шкоду на вищевказану суму (епізод 7).
12.08.2019 року, у період часу з 11.30 год. по 14.30 год., переслідуючи прямий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно, умисно, з корисливою метою, повторно, шляхом відчинення хвіртки проник до території подвір`я, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_10 , звідки з незачиненого приміщення гаражу викрав належні ОСОБА_10 електронні ваги торгівельної марки «Domotex», вартістю 557,67 грн., чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму (епізод 8).
Суд кваліфікував дії обвинуваченого:
- по 1-му епізоду за ч.1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка);
- по 2-му та 6-му епізодам за ч.2 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно;
- по 3-5-му епізодам за ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно;
по 7-му епізоду за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше сховище;
-по 8-му епізоду за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені осіб, які їх подали.
В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 просять вирок скасувати. Призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у суді першої інстанції.
Свої вимоги мотивують тим, що суд допустив неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.
Під час судового розгляду за епізодами №4 та №6 не встановив потерпілих, які є реальними власниками викраденого майна, а тому, вони не приймали участь під час розгляду кримінального провадження. За фактом крадіжки чавунної плити в комплекті з кільцями, які викрадені з будинку АДРЕСА_4 , дійшов помилкового висновку, що потерпілим є ОСОБА_11 , зважаючи на те, що цей будинок потерпілому не належить.
За епізодом № 6 суд кваліфікував дії ОСОБА_8 як шахрайство по відношенню до ОСОБА_13 , проте залишив поза увагою, що велосипед належить ОСОБА_16 .
Суд порушив права ОСОБА_13 , не дослідивши всі обставини, не визнав його потерпілим, не допитав його та потерпілу ОСОБА_14 , щодо права власності на велосипед та перебування цих осіб у шлюбі.
Вказують, що судом було проведено такий судовий розгляд , під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного та справедливого судового рішення.
Наполягають на тому, що судом не були виконані правила ч.2,3 ст. 349 КПК, оскільки прокурор не надав переліку доказів, а суд у свою чергу не виніс ухвали про обсяг доказів та порядок їх дослідження. Суд на власний розсуд визначив обсяг доказів, відмовившись від допиту свідків за відсутності клопотань учасників процесу, а дослідив лише письмові докази.
Поряд з цим у своїй ухвалі від 19.11.2019 року, суд зазначив, що можливо призначити судовий розгляд та викликати осіб, вказаних у обвинувальному акті.
Згідно з реєстром обвинувального акту такими свідками у кримінальному провадженні є ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та інші, які не були викликані до суду та не допитані.
Суд не прийняв до уваги , що покази свідків мають важливе значення для встановлення об`єктивної істини. Зі свідком ОСОБА_21 оперативним співробітником без доручення слідчого проводилося впізнання обвинуваченого за фотознімками, у той час як ОСОБА_22 не був оголошений у розшук і міг сам прийняти участь у цій слідчій дії. Крім того цей протокол написаний нерозбірливим почерком і про допустимість цього доказу та ходу слідчої дії міг би повідомити сам свідок, як би був викликаний і допитаний судом.
Відмовившись від допиту інших свідків, суд залишив поза увагою те, що більшість слідчих дій у ході яких вилучалося викрадене майно, були проведені під виглядом огляду місця події, а не обшуків. У більшості протоколів слідчих дій та розписках про видачу й отримання майна, не зазначалося його індивідуальні ознаки, а лише найменування.
Повертаючи вилучене майно потерпілим, працівники визначили його належність конкретним особам, не досліджуючи походження та набуття права власності на таке майно та не пред`являючи його попередньо для впізнання.
Вважають, що оскільки судом не вирішувалося питання доцільності чи недоцільності дослідження тих чи інших доказів, і таких клопотань не надходило ні від прокурора, ні від обвинуваченого, суд повинен був дослідити усі докази у загальному порядку, включаючи і допит усіх свідків, зазначених у обвинувальному акті.
На виконавши таких дій, суд порушив не тільки право обвинуваченого на захист, і принцип безпосередності дослідження показань, речей та документів.
Посилаються на те, що судовий розгляд відбувся за відсутності потерпілих.
Із заяв, наданих потерпілими не можна зробити висновок про те, що вони виражають дійсну волю потерпілих і написані з власної ініціативи, будучи повідомленими про звуження їх прав та усвідомлюючи усі процесуальні наслідки подання таких заяв. Суд не мав права приймати до уваги заяви від усіх потерпілих, а повинен був поставити їх під сумнів , бо вони мають ідентичний характер, не містять позиції щодо надання чи відмови від цивільного позову, думки щодо покарання, підтримання обвинувачення, та не були надіслані до суду належним чином.
Прийнявши до уваги заяви від потерпілих, суд не повідомляв їх належним чином про дати судових засідань, що проводилися після 21.10.2019 року.
Зазначаючи у вироку, що вина обвинуваченого доведена його показами та письмовими доказами, суд назвав ряд процесуальних документів, наданих прокурором та зазначив, що на підставі цих документів встановлено обставини викрадення майна.
Суд своїх висновків не мотивував, обмежившись лише перерахуванням доказів, покладених в основу вироку.
Оскільки кримінальним правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, суд повинен був у вироку відображати не тільки загальну суму збитків, а і суми відшкодованого і залишку невідшкодованої шкоди, проте не зробив цього.
Судом не виконано вимоги ст. 94 КПК.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Свої вимоги мотивує тим, що суд провів судовий розгляд за відсутності інших потерпілих, зокрема її чоловіка ОСОБА_11 та власників будинку по АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_23 та його родині, які не були визнані потерпілими, до суду не викликалися та не допитувалися.
Ухвалюючи вирок, суд не врахував та не звернув увагу на той факт, що чавунна пічна плита в комплекті з кільцями (крадіжка за 4 епізодом) не належить ОСОБА_11 , якого судом невірно було визнано потерпілим. Суд мав повернути прокурору обвинувальний акт через не встановлення цих обставин, проте не зробив цього.
Також вказує, що суд не мав права приймати до уваги заяви від потерпілих про проведення судового розгляду без його участі та про довіру промові прокурора у судових дебатах, оскільки заяви до суду належним чином не надсилалися, відбиралися поліцейським під диктування. Суд такими діями порушив права потерпілих, передбачені ст. 56 КПК України.
Вказавши у вироку, що вона відмовилася від дачі показів у порядку ст. 63 Конституції України, суд не взяв до уваги та не зазначив у вироку її свідчення про те, що обвинувачений добровільно та повно відшкодував шкоду їй та ОСОБА_11 .
Не погоджується із вироком суду в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, через його надмірну суворість.
Потерпілий ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить вирок скасувати, призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
Наводить доводи, які ідентичні доводам апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_11 .
Крім того, зазначає, що суд невірно визнав його потерпілим по епізоду № 4 за фактом крадіжки чавунної пічної плити з кільцями, оскільки це майно, йому не належить.
В апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_10 просить вирок скасувати, призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.
Свої вимоги мотивує тим, що суд, розглянувши кримінальне провадження без її участі, позбавив її права заявити цивільний позов, участі у дослідженні доказів та висловлення своєї думки щодо призначення покарання ОСОБА_8 .
Також зазначила, що суд призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, оскільки завдані ним збитки відшкодовані, ОСОБА_8 є учасником бойових дій на Сході України, має неповнолітню доньку.
Ухваливши вирок та не враховувавши її думку, суд обмежив право на апеляційне оскарження вироку.
Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.
Адвокат ОСОБА_7 , обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги поданої ними апеляційної скарги. Не заперечили проти задоволення апеляційних вимог потерпілих.
Потерпілі ОСОБА_9 і ОСОБА_10 підтримали доводи та вимоги своїх апеляційних скарг.
Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг.
Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_24 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилися, нелажним чином повідомлялися про дату та час апеляційного розгляду кримінального провадження, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження , перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Мотиви суду.
Як видно із вироку , висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1,2, 3 ст. 185 КК та ч 2 ст. 190 КК України суд побудував на показаннях обвинуваченого, письмових доказах, наданих стороною обвинувачення.
Допитавши ретельно обвинуваченого, який у повній мірі визнав пред`явлене обвинувачення та надав детальні свідчення за обставинами провадження , суд зробив перерву та дав можливість обвинуваченому надати підтвердження факту відшкодування ним заподіяної шкоди.
В судовому засіданні 21.01.2020 року, прокурор подав суду письмові докази. При цьому суд з`ясував, чи надав прокурор всі докази, які вважав за необхідне.
Обвинувачений, потерпіла ОСОБА_9 не подавали до суду додаткових доказів та матеріалів.
Прокурор не заявляв клопотання про допит свідків. Не вказували на необхідність допиту свідків і обвинувачений, чи потерпіла.
Суд за власною ініціативою не вправі приймати рішення про дослідження тих чи інших доказів, зокрема про допит свідків , без клопотання сторони кримінального провадження.
Вбачається, що суд в ухвалі від 19.11.2019 року постановив викликати учасників процесу, при цьому суд не приймав рішення про виклик свідків, які вказані в реєстрі до обвинувального акту, як про те вказують апелянти.
Отже посилання захисника на те, що суд самостійно визначив обсяг доказів, що підлягають дослідженню є необґрунтованими.
При цьому висновки суду про винуватість ОСОБА_8 ґрунтується не лише на поясненнях обвинуваченого.
В основу вироку суд поклав і інші докази, сукупність яких доводить винуватість ОСОБА_8 у пред`явленому обвинуваченні.
Тобто суд дослідив всі докази, які були надані сторонами провадження.
Те, що суд не виніс ухвали про порядок дослідження доказів, а дослідив всі докази по мірі їх надання сторонами провадження, не можна визнати достатньою підставою для скасування вироку, оскільки таке порушення вимог КПК не перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.
Протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, на який посилаються в апеляційній скарзі захисник та обвинувачений, як видно із вироку, судом не було покладено в основу вироку, а тому твердження про неналежну оцінку судом цього доказу є неприйнятним.
Те, що суд у вироку зазначив, що обставини вчинення злочинів ним встановлені на підставі протоколів прийняття заяв потерпілих про кримінальне правопорушення, протоколів огляду місця події, протоколів огляду предмета, постанов про визнання речовими доказами, розписок осіб, що придбали крадене майно про добровільну видачу викраденого та розписок потерпілих про отримання викраденого встановлено обставини викрадення майна у потерпілих, не свідчить про необґрунтованість та невмотивованість вироку в цілому, і не може бути визнано підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду.
Суд у вироку вказав які докази прийняв до уваги.
Заяви потерпілих ОСОБА_25 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 про отримання від працівників поліції викрадених у них речей, суд підставно прийняв до уваги.
Посилання апелянтів на те, що суд не мав права обґрунтовувати свої висновки цими заявами, з огляду на те, що не проводилося пред`явлення предметів для впізнання, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки жоден із учасників провадження не ставив під сумнів , що потерпілим повернуто саме викрадене у них ОСОБА_26 майно, яке добровільно видали працівникам поліції особи, яким обвинувачений це майно продав.
Із технічного запису судового засідання від 10.12.2019 року вбачається, що обвинувачений визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні у повному обсязі та надав детальні показання щодо обставин, за яких він вчинив злочини.
При цьому суд детально, повно і всебічно встановив із показань обвинуваченого час, місце, спосіб, мету, мотив вчинених ним злочинів.
ОСОБА_22 дав детальні пояснення і щодо заволодіння шляхом обману ОСОБА_13 велосипеду, що належить ОСОБА_16 .
Розказав, що вмовив ОСОБА_13 надати йому велосипед, нібито для того, щоб привезти гроші, але поїхав на велосипеді та одразу продав його. Пізніше виявилося, що велосипед належить ОСОБА_27 .
Посилання адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_28 в апеляційній скарзі на порушення судом прав ОСОБА_13 через невизнання його потерпілим, колегія суддів не приймає до уваги.
Матеріали провадження доводять, що сам ОСОБА_29 не звертався із заявою про визнання його потерпілим ні до органу досудового розслідування ні до суду.
Потерпілим за цим епізодом визнано ОСОБА_25 - власника велосипеда, яким заволодів обвинувачений шляхом зловживання довірою ОСОБА_30 і такі обставини відповідають фактичним обставинам вчинення злочину, передбаченого ч 2 ст. 190 КК, заяві потерпілої ОСОБА_16 .
Заперечуючи висновки суду про те, що шкоду було заподіяно власнику велосипеду ОСОБА_25 , апелянти не зазначили доказів , які ці висновки б спростовували.
З`ясував суд у обвинуваченого і відомості щодо власників майна, яким він заволодів, зокрема належності потерпілому ОСОБА_11 викраденої чавунної плити
З технічного запису судового засідання видно, що сам обвинувачений показав, що він деякий час проживав у будинку АДРЕСА_4 , який належить іншій особі, проте який доглядає його сім`я. Звідти викрав належний його матері ОСОБА_31 диван, та чавунну плитку з кільцями. Вказав, що потерпілим є його батько, оскільки він фактично встановлював цю плиту.
ОСОБА_11 подав заяву про залучення його в якості потерпілого за фактом викрадення ОСОБА_26 належного йому майна - чавунної плити, кабелю.
За приписами ст. 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
Як видно із матеріалів провадження, в заяві про визнання потерпілим ОСОБА_11 вказував, що ОСОБА_8 викрав належне йому майно, а саме чавунну плиту та кабель.
Заява потерпілого, пояснення обвинуваченого підтверджують обставини, які встановлені судом у вироку щодо належності викраденого майна.
Сам факт належності на праві власності будинку по АДРЕСА_4 , в якому знаходилося викрадене майно іншій особі, не впливає на висновки суду про винуватість ОСОБА_28 у викраденні майна ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , зважаючи на те , що потерпілі фактично користуються за згодою власника цим будинком, тримають у ньому свої речі, а обвинувачений в ньому проживав деякий час, про що він сам підтвердив у суді.
Як видно власники будинку АДРЕСА_4 жодних заяв про крадіжку чи визнання їх потерпілими не подавали. Клопотань про виклик до суду та допит власників будинку учасники судового провадження під час розгляду в суді не заявляли.
За таких обставин, суд не мав процесуальних підстав за власною ініціативою викликати та допитувати в суді власників цього будинку.
Посилання апелянтів на те, що суд мав повернути обвинувальний акт прокурору через невірне встановлення потерпілих не ґрунтується на вимогах закону, оскільки підставою для повернення обвинувального акту є невідповідність його вимогам ст. 291 КПК України.
За приписами ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Не можна погодитися із доводами апелянтів про те, що суд не мав підстав розглядати провадження за відсутності потерпілих.
В матеріалах провадження містяться заяви потерпілих про проведення підготовчого судового засідання і судового розгляду без їх участі, тобто потерпілі розпорядилися самостійно своїми процесуальними правами, зокрема правом приймати участь у судових засіданнях.
Посилання апелянтів на те, що такі заяви не є дійсним волевиявленням потерпілих, нічим не підтверджені.
Злочини, за які засуджено ОСОБА_8 не віднесені до категорії злочинів приватного обвинувачення, чинним КПК не визначено обов`язкову участь потерпілих.
Самі потерпілі, в т.ч. і апелянти не спростували факт написання заяви про розгляд провадження за їх відсутності.
Заяви доводять, що потерпілі були обізнані про те, що провадження передано до суду і здійснюється його судовий розгляд у Білозерському районному суді Херсонської області .
Цивільні позови потерпілими не заявлялися.
Суд з`ясував у прокурора та обвинуваченого чи є у них заперечення щодо розгляду провадження за відсутності потерпілих з урахуванням поданих ними заяв.
Технічних запис судового засідання свідчить про те, що заперечень ні у обвинуваченого, ні у прокурора не було.
Потерпіла ОСОБА_10 в апеляційному суді не змогла пояснити які саме права її як потерпілої порушені судом. Вона підтвердила факт написання заяви про розгляд провадження у її відсутність
Не підтвердила ОСОБА_10 , що мала намір бути присутньою під час розгляду провадження судом першої інстанції. Вказала на те, що шкода їй відшкодована, наміру звертатися до суду з цивільним позовом не висловила.
Потерпіла ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду не спростувала факт написання заяви про розгляд справи у її відсутність судом першої інстанції.
В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла ОСОБА_11 приймала участь, висловила свою позицію щодо покарання, вказала на те, що заподіяну шкоду їй відшкодовано.
Під час апеляційного розгляду не змогла вказати, які саме її права, як потерпілої, порушено судом першої інстанції.
Посилання потерпілих в апеляційній скарзі на не, що суд, розглянувши провадження за їх відсутності, позбавив їх права на апеляційне оскарження вироку, не ґрунтуються на вимогах закону.
Право потерпілого на оскарження вироку не пов`язано з його участю в судових засіданнях, а визначене законом.
Не направлення судом повідомлення потерпілим про дату та час наступних судових засідань, що відбулися після оформлення заяв потерпілих про розгляд провадження за їх відсутності, на погляд колегії суддів не можна визнати безумовною підставою для скасування вироку, з огляду на те, що потерпілі висловили у заявах свою позицію щодо участі у судових засіданнях.
Під час апеляційного розгляду сам обвинувачений вказав на те, що він фактично не погоджується із вироком суду лише в частині призначеного покарання та вважає, що йому мало бути призначене покарання не пов`язане із реальним його відбуванням.
Отже позиція обвинуваченого щодо повного визнання ним вини є послідовною протягом досудового розслідування та судового розгляду.
Посилання апелянтів на те, що суд у вироку мав вказати не тільки розмір заподіяної шкоди, а й розмір шкоди, що залишилася невідшкодованою, як на підставу для скасування вироку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на положеннях ст. 374 КПК України.
Ретельно перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апелянти не навели обґрунтованих і переконливих доводів та визначених ст. 412, 415 КПК України підстав для скасування вироку і призначення нового розгляду кримінального провадження.
Суд у повній мірі дослідив всі докази, які були надані сторонами, встановив обставини, які підлягають доказуванню, вказав у вироку докази, які прийняв до уваги та поклав в основу вироку.
Обставин, які б перешкодили сторонам кримінального провадження на засадах змагальності довести перед судом переконливість своєї правової позиції, не встановлено.
Перевіряючи доводи апеляційних скарг потерпілих щодо суворості призначеного обвинуваченому покарання, апеляційний суд дослідив матеріали провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Як видно із вироку при призначенні виду і міри покарання ОСОБА_8 суд врахував тяжкість скоєних злочинів, систематичність вчинення кримінальних правопорушень, особу винного, який вину у скоєному визнав повністю, має на утриманні малолітню дитину, є учасником бойових дій, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, висновок органу пробації про неможливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.
Суд прийшов до висновку про те, що достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів є покарання у виді позбавлення волі в нижній межі санкції найбільш тяжкої статті за сукупністю злочинів.
Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Проаналізувавши всі доводи апеляційних скарг , відомості про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання були прийняті до уваги всі дані, що характеризують особу обвинуваченого, а також враховані обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення.
Відомості про особу обвинуваченого, зокрема наявність у нього дитини, та те, що він є учасником бойових дій, обставини вчинення злочину, визнання вини та щире каяття, як видно були у повній мірі враховані судом при визначенні виді та міри покарання.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_22 за місцем проживання характеризується в цілому негативно.
Відомості щодо офіційного працевлаштування обвинуваченого в матеріалах кримінального провадження відсутні.
ОСОБА_22 на час ухваленні вироку визнаний таким, що не має судимості в силу ст. 89 КК.
Заподіяну злочинами шкоду у переважній більшості відшкодовано шляхом повернення потерпілим працівниками поліції викраденого майна, яке добровільно видали особи, яким ОСОБА_22 його продав.
Орган пробації встановив наявність високого ризику повторного вчинення кримінального правопорушення та високий рівень небезпечності обвинуваченого для суспільства. Згідно соціально психологічної характеристики органу пробації ОСОБА_8 має проблеми із контролем власної поведінки, не готовий до зміни способу життя.
Вчинення сукупності злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів корисливої спрямованості протягом короткого проміжку часу, свідчить про схильність обвинуваченого до кримінально-караних діянь та відповідно про підвищену суспільну небезпечність його особи.
Всі ці обставини у своїй сукупності дають підстави для висновку, що призначення покарання без реального його відбування не буде відповідати меті покарання- виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Та обставина, що обвинувачений має малолітню дитину, з якою не проживає, і що він є учасником бойових дій не можуть бути визнані достатньою підставою для застосування положень ст. 75 КК України.
Ретельно перевіривши доводи апелянтів, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання, оскільки призначене судом покарання покарання відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Підстав вважати остаточне покарання у виді 3 років позбавлення волі явно несправедливим через його надмірну суворість колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419,376 ч.2, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Білозерського районного суду Херсонської області від 22 січня 2020 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом 3-х місяців може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного суду.
Судді: ( три підписи)
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4