ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 487/138/19 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження: 11-кп/819/779/20 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.5 ст.27, п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 липня 2020 року м.Херсон

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Секретаря - ОСОБА_5

За участю прокурора ОСОБА_6

Адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001303 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 20 травня 2020 року про продовження строку тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Заводського районного суду м.Миколаєва перебуває кримінальне провадження №0001303 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Ухвалою Заводського районного суду м.Миколаєва від 20 травня 2020 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 до 18 липня 2020 року включно.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає ухвалу необґрунтованою та такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та практиці Європейського суду з прав людини, тому підлягає скасуванню. В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що прокурором не доведено обставин, що свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та не наведено будь-яких обставин, які б вказували на наявність ризиків, що обумовлюють необхідність продовження такого запобіжного заходу, а також на ті обставини, що зменшують ці ризики. Крім того, ОСОБА_8 протягом 28.12.2018-10.01.2019 сумлінно виконував обов`язки, визначені КПК України, прибував за викликом прокурора та суду, не переховувався та мешкав за місцем реєстрації зі своєю родиною, також, обвинувачений має двох неповнолітніх дітей. Просить скасувати ухвалу про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та відмовити в задоволенні клопотання прокурора, обравши обвинуваченому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку захисника, який підтримав апеляційні вимоги, думку прокурора про залишення ухвали слідчого судді без змін, а апеляційної скарги без задоволення, заслухавши сторони у дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч.5 ст.27, п.п.6,12 ч.2 ст.115 КК України, постановлено ухвалу про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого.

Відповідно до частини 3 статті 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Так, виходячи з даних матеріалів кримінального провадження, є правильним висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, визначені при застосуванні даного запобіжного заходу щодо обвинуваченого, не зменшились.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.5 ст.27, п.п.6, 12 ч.2 ст.115 КК України, за який законом передбачено максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Колегія суддів звертає увагу на тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також на дані про особу обвинуваченого, які були детально вивчені та проаналізовані судом першої інстанції при прийнятті рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має сім`ю, двох неповнолітніх дітей.

Разом із цим, колегія суддів враховує і обставини вчинення, характер дій та спосіб скоєння кримінального правопорушення, зокрема те, що інкримінований обвинуваченому особливо тяжкий злочин характеризується підвищеною суспільною небезпекою, а також те, що вказане кримінальне правопорушення було вчинено з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, дії яких були спрямовані на позбавлення потерпілого життя, що є найвищою соціальною цінністю відповідно до ст.3 Конституції України.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На думку колегії суддів, вищезазначені обставини дають достатні підстави вважати, що у разі не продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, перебуваючи на свободі, він може вчинити активні дії щодо переховування від суду за межами країни чи на непідконтрольній Україні території з метою уникнення кримінальної відповідальності, знищити чи спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно вплинути на свідків, які на даний час в судовому засіданні не допитані, з метою зміни останніми своїх показів, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а тому доводи захисника, які це заперечують, являються безґрунтовними.

Саме продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і свідків, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження право особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

З огляду на вищевикладене, доводи захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого, та можливість застосування до останнього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Твердження захисника про те, що обвинувачений співпрацював з органами досудового розслідування, діяв як посібник, самостійних дій, спрямованих на спричинення смерті потерпілому не вчиняв, а також те, що протягом 28.12.2018-10.01.2019 обвинувачений сумлінно виконував обов`язки, визначені КПК України, прибував за викликом прокурора та суду, не переховувався та мешкав за місцем реєстрації зі своєю родиною, також, обвинувачений має двох неповнолітніх дітей, колегія суддів хоча і приймає до уваги, проте з огляду на виключну підвищену суспільну небезпечність інкримінованого злочину вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб, дії яких були спрямовані на позбавлення потерпілого життя, вказані факти не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання обвинуваченому більш м`якого виду запобіжного заходу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому колегією суддів до уваги не приймаються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги захисника, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Заводського районного суду м.Миколаєва від 20 травня 2020 року відносно ОСОБА_8 про продовження строку тримання під вартою - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційній інстанції не підлягає.

Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3