Справа № 567/390/20 .
У Х В А Л А

17.04.2020 м. Острог

Слідчий суддя

Острозького районного суду

Рівненської області ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

представника скаржника ОСОБА_4

розглянувши скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 12.12.2019 року

встановив:

до Острозького районного суду Рівненської області надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення.
В обґрунтування скарги зазначає, що в порушення вимог ст.214-217 КПК України, Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 року №69, слідчий Острозького ВП ГУНП в Рівненській області не вніс відомості про кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за її заявою від 12.12.2019. Просить визнати протиправною бездіяльність слідчого Острозького ВП ГУНП в Рівненській області та зобов`язати внести відомості про вчинені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.
В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримала з підстав та доводів викладених в ній. Пояснила, що 12.12.2019 року скаржник, в порядку ст.ст. 60, 214, 215, ч.2 ст.217 КПК України, звернулася до Острозького ВП ГУНП в Рівненській області з заявою про злочини, а саме про отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень під час перебування на стаціонарному лікуванні в КП «Острозька ОПЛ», що на думку заявника, містить ознаки злочинів, передбачених ч.1 ст.367, ч.1 ст.140 КК України, однак вказані відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені не були.
Вказує, що в поданій заяві ОСОБА_5 зазначила про те, що з лютого 2019 її чоловік ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в КП «Острозька ОПЛ», де йому було заподіяно легкі тілесні ушкодження, а тому заявник вважає, що в діях відповідальних працівників закладу вбачаються ознаки службової недбалості та невиконання чи неналежного виконання своїх професійних обов"язків.

Зазначає, що в поданій заяві про злочини містяться об`єктивні дані, які свідчать про конкретні ознаки кримінального правопорушення та всі необхідні відомості передбачені ч.5 ст.214 КПК України, достатні для внесення до ЄРДР.
Таким чином вважає, що службові особи Острозького ВП ГУНП в Рівненській області при розгляді та вирішенні заяви ОСОБА_5 про вчинення злочинів, вчинили бездіяльність, що полягає у невнесенні відомостей про вчинені кримінальні правопорушення до ЄРДР.
В судовому засіданні прокурор просить в задоволенні скарги відмовити. Вважає, що скаржником в своїй заяві про злочин не наведено відомостей, що вказують на наявність кваліфікуючих ознак вказаних нею злочинів за ч.1 ст.367, ч.1 ст.140 КК України. Зазначив, що по факту, зазначеному ОСОБА_5 в заяві про злочин, вже проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006717 з попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.1 ст.125 КК України, на даний час досудове розслідування по даному факту ще триває, а відтак після повного з`ясування всіх обставин кримінального правопорушення можлива його перекваліфікація.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя прийшов до висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.
Пунктом 15 ч.1 ст.7 КПК України передбачено принцип змагальності сторін у кримінальному провадженні та свободи у поданні ними до суду своїх доказів та доведенні перед судом їх переконливості.

Надаючи оцінку доводам скаржника, слідчий суддя виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 оскаржує бездіяльність слідчого відділу Острозького ВП ГУНП в Рівненській області щодо невнесення до ЄРДР відомостей по заяві від 12.12.2019 по факту заподіяння легких тілесних ушкоджень її чоловіку ОСОБА_6 у період перебування на стаціонарному лікуванні в КП «Острозька ОПЛ», що, на її думку, містить ознаки злочинів, передбачених ч.1 ст.367, ч.1 ст.140 КК України.
Частиною 1 ст.214 КПК України, встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24-х годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язані внести до ЄРДР тільки таку заяву або повідомлення, які містять ознаки кримінального правопорушення, а не будь-які інші.
Відомості, які підлягають внесенню до ЄРДР та їх перелік визначені частиною 5 ст.214 КПК України, відповідно до положень якої до ЄРДР підлягають внесенню, серед інших відомостей, короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлені з іншого джерела, попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення.

Положення ст.214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч.1 ст.2, ст.11 КК України, згідно з якими, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, а тому критерієм внесення відомостей до ЄРДР є саме фактичні дані, що вказують на ознаки конкретного складу злочину.

Згідно з п.1 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 06.04.2016 року №139, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п.4 ч.5 ст.214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).
У своїй заяві про злочин ОСОБА_5 зазначає про вчинення щодо її чоловіка ОСОБА_6 протиправних дій, що, на її думку, містить ознаки злочинів, передбачених ч.1 ст.367, ч.1 ст.140 КК України.

Так, частиною першою статті 367 КК України передбачено відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб.

Істотною шкодою у статтях 364, 364-1, 365, 365-2, 367 КК України вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Відповідальність за ст.367 настає лише у випадку, якщо дії, невиконання чи неналежне виконання яких спричинило передбачені у зазначеній статті наслідки, входили у коло службових обов`язків службової особи, іншими словами, якщо обов`язок діяти відповідним чином юридично був включений (законом, указом, постановою, наказом, інструкцією тощо) до кола службових повноважень такої особи.

Частиною першою статті 140 КК України передбачено відповідальність за невиконання чи неналежне виконання медичним або фармацевтичним працівником своїх професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Невиконання професійних обов`язків означає, що медичний працівник не вчиняє ті дії, які він в силу виконуваної роботи зобов`язаний був вчинити. Неналежне виконання професійних обов`язків має місце у тому разі, коли медичний працівник виконує свої обов`язки не у повному обсязі, недбало, поверхово, не так, як цього вимагають інтереси його професійної діяльності. Невиконання чи неналежне виконання відповідним суб`єктом своїх професійних обов`язків може бути як одноразовим, так і систематичним.

Під тяжкими наслідками слід розуміти саме такі види розладу здоров`я людини, які потребують тривалого й болісного лікування, або створюють небезпеку для життя, або призводять до важковиліковних чи невиліковних хвороб, або позначаються тяжкими формами калічення людини, або викликають тяжкі негативні реакції з боку ураженого або хворого, спрямовані проти нього самого (тяжке чи середньої тяжкості тілесне ушкодження, самогубство, різні тяжкі захворювання, що характеризуються однією або декількома з вказаних вище ознак, тощо).

У заяві ОСОБА_5 про вчинення кримінальних правопорушень таких об`єктивних даних, конкретних дій чи бездіяльності, які свідчать про ознаки вказаних злочинів немає, як і відсутні відомості про те, що діями службових осіб КП «Острозька ОПЛ» було завдано істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, а також спричинили тяжкі наслідки для хворого, а тому вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудового розслідувань і щодо них повинно проводитись досудове розслідування.
Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що по факту обставин, викладених ОСОБА_5 у заяві від 12.12.2019, Острозьким ВП ГУНП в Рівненській області вже здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006717 від 04.11.2019 за її заявою, що підтверджується витягом з ЄРДР, протоколом прийняття заяви ОСОБА_5 про вчиненене кримінальне правопорушення. З наданих матеріалів кримінального провадження вбачається, що заявник вказувала на наявність складу злочину в діях працівників КП «Острозька ОПЛ» та за даним фактом проводиться досудове розслідування.

Отже, заява від 12.12.2019 фактично свідчить про незгоду ОСОБА_5 з прававою кваліфікацією кримінального правопорушення, визначеною органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0006717 та необхідність, на думку заявника, додаткової кваліфікації дій працівників КП «Острозька ОПЛ» за ч.1 ст.367, ч.1 ст.140 КК України.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення при первісному внесенні відомостей до ЄРДР є попередньою. Вона може змінюватися в процесі досудового розслідування і ці відомості також потім вносяться до ЄРДР (із зазначенням статті).

Окрім того, визначенням попередньої правової кваліфікації кримінального правопорушення згідно п.8 розділу 1 Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого Наказом Генеральної прокуратури України від 06.04.2016 №139, наділений реєстратор, якими є прокурори, у тому числі керівники прокуратур; керівники органів досудового розслідування; слідчі органів прокуратури, поліції, безпеки, органів, що здійснюють контроль за додержанням податкового законодавства та органів Державного бюро розслідувань; детективи підрозділів детективів та внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважені здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

Отже, системний аналіз положень п.5 ч.5 ст.214 КПК України, п.1 розділу ІІ Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 17.08.2012 №69, дає підстави для висновку, що слідчий, прокурор вносить відомості до ЄРДР про попередню правову кваліфікацію повідомленого правопорушення з певною свободою розсуду, тобто може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке вони вважають найкращим за даних обставин. Відтак питання попередньої кваліфікації кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями останніх.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що орган досудового розслідування не позбавлений можливості зміни кваліфікації на підставі досліджених доказів до завершення досудового розслідування, а відтак повторне внесення до ЄРДР відомостей за тими ж самими обставинами є недоцільним.

Згідно з ч.2 ст.8 та ч.5 ст.9 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Такі приписи процесуального закону узгоджуються із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Розглядаючи скаргу, слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, висновки якого з цього приводу відображені, зокрема, в рішенні по справі «Іванов проти України» (Ivanov v. Ukraine), №15007/02, пп.74-75, рішення від 7 грудня 2006), відповідно до якого сумлінність за ініціювання слідчих дій або відмову у кримінально-правовому переслідуванні особи повністю покладається на державу.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom) від 28 травня 1985, п.57, Series A, №93 право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. Одним із таких обмежень є переслідування особи в кримінально-правовому порядку шляхом внесення повідомлення до ЄРДР щодо конкретної особи за бажаною кримінально-правовою кваліфікацією.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до положень ст.306, 307 КПК України, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст.318-380 КПК України за результатами яких постановлюється одна з таких ухвал про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Аналізуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що скарга ОСОБА_5 на бездіяльність слідчого, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР, є необґрунтованою та в її задоволені слід відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307 КПК України

ухвалив:

в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність Острозького ВП ГУНП в Рівненській області, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 12.12.2019 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1