Справа № 522/9267/16-к
Провадження по справі № 1-в/522/293/19
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 вересня 2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2 ,
здійснивши у відкритому судовому засіданні клопотання засуджених про зміну запобіжного заходу в рамках кримінального провадження на підставі обвинувального акту стосовно:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с. Петрівка Іванівського району Одеської області, громадянина України, українця, маючого неповну середню освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -
засудженого у кримінального провадженні за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,-

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, маючого неповну середню освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , до якого застосовувались примусові заходи медичного характеру:
1)постановою Суворовського р/с м. Одеси від 28.01.2002 за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом;
2)постановою Суворовського р/с м. Одеси від 31.10.2003р. за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом;
3)постановою Суворовського р/с м. Одеси від 27.09.2006р. за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом;
4)постановою Білгород-Дністровського р/с Одеської області від 14.06.2011р. за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом,-
засудженого у кримінального провадженні за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1, 2 ст. 187 КК України,-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Петрівка Іванівського району Одеської області, громадянина України, українця, маючого неповну середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1)07.08.2013р. Комінтернівським р/с Одеської області за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу у розмірі 850 грн. (покарання увигляді штрафу обвинуваченим не виконано), -

засудженого у кримінального провадженні за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з клопотанням про зміну запобіжного заходу у звязку з фактичним відбуттям покарання та звільнення з Державної установи «Одеський слідчий ізолятор», мотивуючи тим, що за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 07.08.2019 року, ОСОБА_4 визнанно винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1, 2 ст. 187 КК України, та призначенр йому покарання на підставі ст. 70 КК України до покарання у вигляді у вигляді 7 /семи/ років позбавлення волі із конфіскацією майна, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання на підставі ст. 70 КК України до покарання у вигляді у вигляді 7 /семи/ років позбавлення волі із конфіскацією майна, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання на підстав ст.ст.70,71 КК України до покарання у вигляді у вигляді 7 /семи/ років позбавлення волі із конфіскацією майна, а також до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.08.2013р. та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна та штрафу в сумі 850 гривень.
Термін відбування покарання обчислювати з 27.02.2016р. року, в термін покарання зарахувати час перебування під вартою з 25.02.2016р. по 27.02.2016р.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, до вступу рішення до законної сили залишено без змін.
Прокурором на даний вирок була подана апеляційна скарга, в якій він не ставить питання про змін покарання в частині призначеного покарання ОСОБА_5 . До теперішнього часу апеляція прокурора не була розглянута.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 спливає, у зв`язку з чим вважають, що подальше їх перебування в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» після 25.08.2019 року є незаконним.

У зв`язку з вишевикладеним, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до суду з клопотаннями про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з фактичним відбуттям покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали свої клопотання та просили їх задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення судом клопотання засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Вивчивши клопотання засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та матеріали, які обґрунтовують доводи, а також вислухавши думку думку учасників процесу, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог, з наступних підстав.

З огляду на ч.3 ст.26, п.18 ч.1 ст.3 КПК України, суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його компетенції цим Кодексом, а слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частина 6 ст. 9 КПК України надає можливість у випадках, коли положення КПК не регулюють питання кримінального провадження, застосовувати загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

При винесенні рішення, суддя керується загальними засадами кримінального провадження, одним з яких є дотримання принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

У зв`язку з тим, що чинним КПК України не передбачений порядок розгляду питань в порядку ст.206 КПК України саме суддею на стадії виконання вироку, суд приходить до висновку про застосування аналогії права.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 206 КПК України кожен суд, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Приморського районного суду м.Одеси від від 07.08.2019 року, ОСОБА_4 визнанно винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. ч. 1, 2 ст. 187 КК України, та призначенр йому покарання на підставі ст. 70 КК України до покарання у вигляді у вигляді 7 /семи/ років позбавлення волі із конфіскацією майна, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання на підставі ст. 70 КК України до покарання у вигляді у вигляді 7 /семи/ років позбавлення волі із конфіскацією майна, ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання на підстав ст.ст.70,71 КК України до покарання у вигляді у вигляді 7 /семи/ років позбавлення волі із конфіскацією майна, а також до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 07.08.2013р. та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі із конфіскацією майна та штрафу в сумі 850 гривень.

Термін відбування покарання обчислювати з 27.02.2016р. року, в термін покарання зарахувати час перебування під вартою з 25.02.2016р. по 27.02.2016р.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, до вступу рішення до законної сили залишено без змін.

Прокурором на даний вирок була подана апеляційна скарга, в якій він не ставить питання про зміну покарання в частині призначеного покарання ОСОБА_5 . До теперішнього часу апеляція прокурора не була розглянута.

З матеріалів скарги вбачається, що інших скарг на вказаний вирок сторони кримінального провадження не подавали.

До теперішнього часу Одеськім апеляційним судом апеляційна скарга прокурора на вирок Приморського районного суду м.Одеси від 07.08.2019 року не була розглянута, проте строк відбування покарання засуджених ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вже сплив на момент розгляду судом клопотань засуджених.

Згідно із ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини

Окрім цього, відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В пунктах 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява № 5425/11, статус остаточного 04.09.2015 року) Європейський суд з прав людини виклав таку правову позицію: суд зазначає, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16 січня 2007 року).

У своїй практиці Суд неодноразово зазначав, що він бере до уваги значні розбіжності серед держав - учасниць Конвенції стосовно питання про те, чи розпочинається відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як розгляд апеляційної скарги ще триває. Проте Суд повторно зазначає, що важливі гарантії статті 5 Конвенції не залежать від національного законодавства (див. рішення у справі «Б. проти Австрії» (В. v. Austria), від 28 березня 1990 року, п. 39, Series А № 175, та вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26). Отже, навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції (див. вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26).

З огляду на практику Європейського суду з прав людини та враховуючи, що прокурор в апеляційні скарзі не просив погіршити становище засуджених, суд вважає, що відлік строку відбування покарання засуджених розпочався 25.02.2016 року та закінчується 25.08.2019 року, тобто перебування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 після 25.08.2019 року під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» є незаконним.

За таких обставин, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та негайно звільнити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з -під варти з Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» в залі суду.

В силу ст. 309 КПК України ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 8, 9, 206, 309 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу та звільнення з-під варти - задовольнити.

Негайно звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з-під варти з залі суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1
20.09.2019