Провадження № 11-кп/4820/545/19
Категорія: ухвала Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2019 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Хмельницького апеляційного суду
в складі: головуючої судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря ОСОБА_5 ,
з участю: прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2019 року за №0003198 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України за апеляційною скаргою останнього на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2019 року, -
в с т а н о в и л а :
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яковенково Ленінського району, Республіки Крим, росіянина, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешканця по АДРЕСА_2 , непрацюючого, неодруженого, раніше судимого:

-10 квітня 2000 року вироком Армянського міського суду АР Крим за ч. 1 ст. 2296 КК України (в ред. 1960 року) до 1 року 6 місяців позбавлення волі, на підставі ст. 461 КК України (в ред. 1960 року) виконання вироку відстрочено на 2 роки;
-6 жовтня 2000 року вироком Верховного суду України за п. «е», «і» ст. ст. 93, 43 КК України (в ред.. 1960 року) до 12 років позбавлення волі. Звільнено 10.05.2012 року по відбуттю строку покарання;
-26 січня 2017 року вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку строком 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді арешту строком 4 місяці.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з 11 травня 2019 року.
До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.
В задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 відмовлено, провадження в цій частині закрито.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 14 травня 2018 року на тимчасово вилучене майно, а саме: на мобільний телефон, марки «Нокіа», ІМЕІ НОМЕР_1 , - скасовано.
Питання про речові докази вирішено відповідно до ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_7 13 травня 2018 року близько 17 год. 20 хв., перебуваючи у приміщенні ТВК «Франц», що знаходиться за адресою: вул. С. Бандери, 32/2 в м. Хмельницькому, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, будучи впевненим в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи з корисливих мотивів, умисно, таємно, шляхом вільного доступу, із кишені куртки, яка висіла на вішалці, викрав грошові кошти, в сумі 2000 грн., які належать ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_7 покинув приміщення ТВК «Франц», розпорядившись вказаним грошовими коштами на власний розсуд.
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , потерпілому ОСОБА_9 спричинено матеріального збитку на загальну суму 2000 грн.
Непогоджуючись з вироком суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та надати можливість укласти угоду про примирення з потерпілим ОСОБА_9 . Призначити мінімальний термін покарання у виді арешту та звільнити його з місць позбавлення волі.
Суд першої інстанції не надав можливості йому та потерпілому укласти угоду про примирення, чим порушив визначені правові норми КПК України.
У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 доводи апеляційної скарги підтримали, з мотивів, які в ній викладені.

Прокурор вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого, захисника адвоката ОСОБА_8 , заперечення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Апеляційний перегляд оскаржуваного вироку здійснюється у відповідності до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185 КК України, в поданій апеляційній скарзі сторонами не оспорюються, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Посилання ОСОБА_7 на порушення судом норм КПК України, так як не було надано можливості укласти угоду про примирення між ним та потерпілим, апеляційний суд до уваги не приймає.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та обвинуваченим.
Згідно ч. 1 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Як вбачається із даних звукозаписів судових засідань суду першої інстанції, ні потерпілий, ні обвинувачений угоду про примирення для її затвердження до суду не подавали. Не містить такої і кримінальне провадження.
Отже, вказані твердження обвинуваченого є необгрунтованими.
Доводи апеляційної скарги про необхідність призначення йому покарання у виді мінімального строку арешту не знайшли свого підтвердження під час перегляду вироку апеляційним судом.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самим засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.

Слідуючи вищенаведеним положенням Закону, місцевий суд, обґрунтовано, з урахуванням вказаних норм чинного законодавства, призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 4 місяців арешту.

Перевіряючи законність та обґрунтованість вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, а саме: призначення ОСОБА_7 покарання у виді мінімального строку арешту, оскільки призначене обвинуваченому покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, зазначеним у ст. 65 КК України та постанові пленуму Верховного суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року.

Так, обираючи покарання ОСОБА_7 , суд правильно врахував обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
Крім того, судом при призначенні покарання правильно взято до уваги те, що він згідно п. 1 ст. 89 КПК України раніше не судимий, неодружений, не працює, на обліку в ХОНД та ХОПНД не перебуває, є ВІЛ-інфікованим (IV клінічна стадія).

Разом з тим, враховано, що обвинувачений скоїв злочин середньої тяжкості.

Колегія суддів погоджується, що призначене обвинуваченому покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових злочинів.

Підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, як того просить в своїй апеляційній скарзі ОСОБА_7 , апеляційний суд не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим та вмотивованим, порушень норм закону, які могли б стати підставою для його скасування чи зміни, не встановлено.

Враховуючи наведені обставини, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 травня 2019 року за № 0003198 щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуюча: ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4