Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

29 жовтня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження № 0000450 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за участю учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника адвоката ОСОБА_7 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 , -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 22 травня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання у вигляді шести місяців арешту.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 2328 грн 47 коп, та 10000 грн моральної шкоди.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_5 29 липня 2018 року о 04.00 год, перебуваючи поблизу магазину Смак, що на вул. 8 Березня в м. Костопіль Рівненської області, на грунті особистих неприязних відносин, умисно завдав ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в ділянку носа та три удари руками і ногами в різні частини тіла, заподіявши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоровя у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, садна в лобній ділянці голови зліва та тім`яної ділянки голови посередині, багато відламкового перелому кісток носа зі зміщенням, крововиливів обох підочних ділянок, забою м`яких тканин правої щоки та забою верхньої і нижньої губи.

У поданій апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого в скоєному кримінальному правопорушенні та правильності кваліфікації його дій, покликаючись на поняття судової дискреції, доводить, що суд призначив ОСОБА_5 , який раніше не притягувався ані до адміністративної, ані до кримінальної відповідальності, має сім`ю, в якій утримує двох малолітніх дітей та дружину, котра знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, надто суворе покарання без врахування ряду його помякшуючих обставин - щирого розкаяння, сприяння в розкритті злочину, у звязку з чим просить вирок змінити та призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді штрафу або громадських робіт в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпілий ОСОБА_9 належним чином повідомлений про день і час розгляду апеляційної скарги, що підтверджено і представником потерпілого-адвокатом ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 на підтримання поданої апеляційної скарги, думку прокурора та представника-адвоката ОСОБА_8 про залишення вироку без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Винність ОСОБА_5 у вчиненні злочину, за який його засуджено, за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, яким судом дана правильна юридична оцінка, що не заперечується в поданій апеляційній скарзі, і не оспорюється ніким з учасників судового розгляду.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Судами при обранні покарання повинні враховуватися, як загальні засади призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, так і розяснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле ( зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї ( наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву злочину та у складі організованих груп, і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд при призначенні покарання ОСОБА_5 врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, який відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, особу винного, який має постійне місце проживання, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його щире каяття у вчиненому та активне сприяння в розкриттю злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання та позицію потерпілого.
При цьому суд також врахував і досудову доповідь органу пробації, згідно якої ОСОБА_5 негативних характеристик не має, проживає в батьківському будинку разом із сім`єю, батьками та сестрою, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, вину визнає, щиро кається та розуміє, що вчинене негативно позначилося на ньому і його близьких, у зв`язку з чим орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та особа не становить високої небезпеки для суспільства, призначивши обвинуваченому ОСОБА_5 максимально можливе покарання у виді арешту, що є найбільш наближеним до найсуворішого покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 125 КК України

На думку колегії суддів, обираючи ОСОБА_5 таке покарання, суд першої інстанції, на порушення вимог закону, не вмотивував чому саме арешт вид покарання, що пов`язане з ізоляцію від суспільства, а не інші - більш м`які види покарання, передбачені санкцією ч. 2 ст. 125 КК України, зможуть забезпечити виправлення та попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаюється у вчиненому, і не є особою, яка становить високу небезпеку для суспільства, що дає підстави для пом`якшення покарання ОСОБА_5 в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, і зміни вироку, відповідно до положень ч. 2 ст. 409 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 22 травня 2019 року щодо ОСОБА_5 в частині призначення покарання змінити.

ОСОБА_5 засудити за ч. 2 ст. 125 КК України до громадських робі на строк двісті сорок год.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення повного тексту ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3