ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 603/392/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/176/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - т.в.о. начальника СВ Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській обл. - ОСОБА_5

представника власника арештованого майна ОСОБА_6

при секретарі ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні 29 серпня 2019 р. в залі Тернопільського апеляційного суду матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника арештованого майна ОСОБА_8 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2019 року про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2019 року клопотання т.в.о. заступника начальника начальника СВ Монастириського відділення поліції Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській обл. ст. лейтенанта поліції ОСОБА_9 про арешт майна задоволено.

Накладено тимчасовий арешт на майно, а саме: транспортний засіб мари КамАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 . Дозволено використання зазначеного майна лише з ціллю проведення необхідних експертиз та уповноваженим для цього посадовим особам; зберігання зазначеного майна на території спецмайданчика для утримання транспортних засобів Монастириського ВП ТВП ГУНП в Тернопільській обл., яке знаходиться за адресою: м. Монастириська, вул. Сагайдачного,2 Тернопільської обл.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 , який діє в інтересах представника власника майна ОСОБА_8 - ОСОБА_10 відповідно до доручення від 06 серпня 2019 р. та договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні від 13 серпня 2019 р., вказує на незаконність ухвали слідчого судді та просить її скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

На обґрунтування апеляційних вимог вказує про те, що місцевий суд виніс ухвалу в порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, ст.ст.132 ч.3 КПК щодо порушення умов застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а також ст.ст.185-191,194 КК України, згідно яких притягнення особи до кримінальної відповідальності за спричинення майнової шкоди можливо лише у випадку настання від умисного знищення чи пошкодження майна збитків у великих розмірах, які не встановлені досудовим слідством на день розгляду клопотання органу досудового слідства.

Слідчий в клопотанні також не довів, що існує обгрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.194 КК України, а за змістом ч.3 ст.26, ч.5 ст.132 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом з поданням доказів обставин, на які вони посилаються.

Заслухавши суддю-доповідача, т.в.о. начальника СВ Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській обл. - ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , які в судових дебатах залишилися на своїх позиціях, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Положенням ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінальних протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що в провадженні СВ Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській обл. перебуває кримінальне провадження №0000070 від 14 червня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №0000070 від 14 червня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, стала ухвала Монастириського районного суду Тернопільської обл. щодо зобовязання внесення відомостей до ЄРДР за ч.1 ст.194 КК України про те, що 29 квітня 2019 р. приблизно о 16.00 год на території СТО ПП Буковинський В.С., що по вул. Шевченка м. Монастириська Тернопільської обл., водій ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель с. Доброводи Монастириського району Тернопільської обл., керуючи транспортним засобом марки КамАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , умисно заїхав в транспортний засіб марки Mitsubishi Outlender д.н.з. НОМЕР_3 , користувачем якого є ОСОБА_11 ,, ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель м.Монастириська Тернопільської обл.

В подальшому т.в.о. заст. начальника ВП- начальник СВ Монастириського ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській обл. ст. лейтенант поліції ОСОБА_12 за погодженням з прокурором, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України щодо приховування та знищення майна, яке є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та має важливе значення в подальшому як речовий доказ у даному кримінальному провадженні, звернувся до Монастириського районного суду Тернопільської обл. з клопотанням про накладення арешту на вищевказаний автомобіль.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження №0000070, слідчий суддя, дослідивши матеріали, додані до клопотання, врахувавши наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України для накладення арешту на майно, з метою забезпечення кримінального провадження шляхом збереження даного автомобіля, попередження (унеможливлення) вчинення неправомірних дій по його відчуженню, прийшов, на думку колегії суддів, до правильного висновку про задоволення клопотання слідчого.

Враховуючи викладене, вірогідне існування ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч.1,2,3 ст.170 КПК України, для задоволення клопотання слідчого та накладення тимчасового арешту на вищевказане майно, оскільки воно, як вважає колегія суддів, відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити можливість застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на зазначене в клопотанні слідчого майно, врахувавши розумність та співрозмірність обмеження права власності завданнями кримінального провадження, та наслідки арешту майна, а тому доводи апеляційної скарги адвоката, які це заперечують, являються необгрунтованими.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу державного регулювання як арешт майна.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно у даному кримінальному провадженні, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності і співмірності.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Посилання в апеляційній скарзі адвоката про відсутність підстав для накладення арешту на майно є немотивованими та спростовуються матеріалами провадження.

Доводи апеляційної скарги адвоката, який діє в інтересах як власника майна - ОСОБА_8 , так і його володільця ОСОБА_10 , не спростовують висновків суду першої інстанції.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання, які б були підставами для скасування ухвали слідчого судді, не встановлено.

За наведеного суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, на підставі повної і об`єктивної оцінки наданих суду матеріалів, у зв`язку із чим підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника власника арештованого майна ОСОБА_8 - ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Монастириського районного суду Тернопільської області від 08 серпня 2019 року про накладення арешту на транспортний засіб марки КАМАЗ д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , - без змін.

Ухвала Апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи