ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/800/19 Справа № 199/6058/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
потерпілий ОСОБА_8
адвокатів ОСОБА_9 ОСОБА_10
обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001690 відносно:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя м. Дніпро, українця, громадянина України, з вищою освітою, не працюючого, розлученого, маючого малолітнього сина ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя м. Дніпро, українця, громадянина України, з вищою освітою, водія ТОВ Катеринославський хліб, не одруженого, не маючого на своєму утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на три роки.
ОСОБА_12 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки.
Початок строку відбуття покарання ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , кожному з них, обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та затримання поліцією.
Позовну заяву потерпілого ОСОБА_8 задоволено повністю, стягнуто солідарно з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 10180,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень.
У відповідності з п. 1 ч. 6 ст. 100 КПК України повернуто за належністю власнику ОСОБА_8 - автомобільні акумулятори.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на користь експерта ОСОБА_14 200,00 гривень.
Як встановлено судом, 07 липня 2017 року в нічний час доби, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_11 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, домовився із ОСОБА_12 про вчинення ними крадіжки автомобільних акумуляторів з території домоволодіння АДРЕСА_3 , що належать ОСОБА_8 . Таким чином, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 вступили між собою в попередню змову.
Реалізовуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), діючи з корисливого мотиву, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища, 07 липня 2017 року приблизно о 01-00 год., ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , перелізли через паркан металеву огорожу, та, таким чином, проникли на територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_3 , де ОСОБА_8 зберігав належне йому майно, в тому числі автомобільні акумулятори.
Проникнув на територію зазначеного домоволодіння, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , на ганку літньої кухні, з лівої сторони від входу, виявив автомобільні акумулятори у кількості трьох штук. Для полегшення реалізації злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , відчинив зсередини ворота, через які здійснюється вхід на територію вищевказаного домоволодіння та разом почали виносити автомобільні акумулятори за його територію. В цей момент власник вказаного будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , виявили дії ОСОБА_11 із ОСОБА_12 , які були спрямовані на таємне викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища. Намагаючись перешкодити та припинити злочинні дії, ОСОБА_8 та ОСОБА_15 почали кричати на ОСОБА_11 з ОСОБА_12 , вимагаючи від обвинувачених повернути викрадене майно.
В свою чергу, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_12 , злочинні дії яких було виявлені ОСОБА_8 та ОСОБА_15 , не зважаючи на накази господарів, продовжили реалізовувати свій спільний злочинний намір щодо викрадення чужого майна та його утримання у себе, за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням до іншого сховища, з корисливого мотиву, при цьому ігноруючи той факт, що їх дії стали явними, доводячи до кінця свій злочинний намір, тепер вже спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), за попередньою змовою групою осіб, обвинувачені, утримуючи в руках акумулятори, зникли з території домоволодіння.
Своїми умисними діями ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спричинили потерпілому ОСОБА_8 матеріальний збиток, який згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи №2316 від 20 липня 2017 року становить: акумулятор OBERON OPTIMA V-60Ah 480 (A), вартістю 1138,53 грн., акумулятор DELKOR 12V CALCIUM 35AH battery 50 RC 330CCA, вартістю 1131,67 грн., на загальну суму 2270,20 грн.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_12 просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року відносно нього скасувати на направити до суду першої інстанції для призначення нового розгляду, так як ухвалений судом першої інстанції вирок є незаконним, ухваленим із порушенням норм закону України про кримінальну відповідальність, а викладені в ньому висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Так, ОСОБА_12 посилався на те, що він не скоював даний злочин, зазначив, що ОСОБА_11 скоїв крадіжку майна ОСОБА_8 разом з ОСОБА_16 , про що було достовірно відомо потерпілому і що підтвердив сам ОСОБА_16 .
Вказаних обставин суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував, як і не перевірив показання свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , згідно пояснень яких вбачається, що вони перебували в гостях в обвинуваченого ОСОБА_12 на момент крадіжки і останній не міг вчинити даний злочин, натомість суд першої інстанції безпідставно прийнявдо увагу показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , які надали пояснення, що бачили ОСОБА_12 в момент вчинення злочину разом з ОСОБА_11 .
Адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просила змінити вирок суду першої інстанції, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_11 ст. ст. 75, 76 КК України.
В обґрунтування апеляційної скарги посилалась на наявність передбачених ст. 409 КПК України підстав для зміни вироку, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Потерпілий ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просив вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року скасувати та ухвалити новий, яким призначити обвинуваченим більш тяжке покарання, а саме обвинуваченому ОСОБА_11 призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на чотири роки, а обвинуваченому ОСОБА_12 - строком на п`ять років.
В обґрунтування апеляційної скарги потерпілий посилався на те, що ухвалюючи вирок, судом першої інстанції не було враховано поведінку обвинувачених після вчинення ними кримінального правопорушення, зокрема, те що вони не зробили жодних кроків для того, щоб відшкодувати чи почати відшкодовувати заподіяну потерпілому шкоду, натомість продовжили відверто глузувати, не висловлюючи жодних ознак каяття.
Позиції учасників судового провадження.
Обвинувачений ОСОБА_12 свою апеляційну скаргу підтримав, як і підтримав скаргу його захисник ОСОБА_10 , просили її задовольнити та перевірити підстави викладені в ній, вирішення питання з приводу апеляційної скарги адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 залишили на розсуд суду апеляційної інстанції. Щодо апеляційної скарги потерпілого, то зазначили, що підстав для її задоволення та призначення більш тяжкого покарання не вбачають.
Обвинувачений ОСОБА_11 апеляційну скаргу свого захисника ОСОБА_9 підтримав, проти задоволення апеляційної скарги потерпілого заперечував, вирішення питання з приводу апеляційної скарги ОСОБА_12 також залишив на розсуд суду.
Потерпілий ОСОБА_8 свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого та адвоката заперечував, посилався на їх безпідставність та необґрунтованість.
Адвокат ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_12 та адвоката ОСОБА_9 заперечував, апеляційну скаргу ОСОБА_8 підтримав та просив її задовольнити.
Мотиви суду.
Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення всіх учасників кримінального провадження, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинувачених та перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України серед підстав для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідно до статті 414 КПК України, визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом та розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального Кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до Загальної частини Кримінального кодексу України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання (ст. 69 КК України), може мати місце лише за наявності декількох (не менш двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.
Як вбачається з вироку, при призначенні покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 65, 69 КК України, врахував характер і ступень тяжкості вчиненого злочину; який відповідно до ст.. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, фактичні обставини справи, ставлення ОСОБА_11 до вчиненого кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який наполягав на призначенні покарання виключно у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який характеризуються позитивно, має на утриманні малолітню дитину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, обставини що пом`якшують покарання щиросердечне каяття та критичне ставлення до вчиненого злочину та правильно призначив йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, з реальним відбуттям.
При призначенні покарання суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступень тяжкості вчиненого злочину; який відповідно до ст.. 12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, фактичні обставини справи, ставлення ОСОБА_12 до вчиненого кримінального правопорушення, позицію потерпілого, який наполягав на призначенні покарання виключно у виді позбавлення волі з його реальним відбуттям, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який характеризуються задовільно, фактично має на утриманні малолітню дитину, займався суспільно корисною працею, але винним себе у вчиненому злочині не визнав у скоєному не розкаявся відсутність обставин, які обтяжують покарання та правильно призначив йому покарання в межах санкції ч. 3 ст. 186 КК України з реальним відбуттям.
Таким чином, доводи адвоката ОСОБА_9 про суворість призначеного ОСОБА_11 покарання і вимоги щодо застосування до нього положень ст. ст. 75, 76 КК України є необґрунтованими, як є необґрунтованими і доводи потерпілого ОСОБА_22 про необхідність призначення обвинуваченим більш тяжкого покарання, оскільки, дійшовши висновку про необхідність і достатність для виправлення обвинувачених та попередження нових злочинів саме покарання у вигляді позбавленні волі строком на 3 роки для ОСОБА_11 та у вигляді позбавленні волі строком на 4 роки для ОСОБА_12 , суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 65, 69 КК України, врахував всі обставини, на які посилаються апелянти.
Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , то колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, а саме ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, а саме у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з проникненням до іншого сховища, за попередньою змовою групою осіб, тобто умисному протиправному заволодінні чужим майном.

Перевіркою доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону; неправильному застосуванні закону України про кримінальну відповідальність допущених судом першої інстанції при судовому розгляді кримінального провадження відносно ОСОБА_12 , колегія суддів приходить до висновку що викладені у вироку обставини підтверджуються дослідженими судом доказами, які в свою чергу є належними, допустимими та достатніми, а призначене обвинуваченому покарання відповідає вимогам кримінального закону і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_12 відповідає доказам, які були предметом ретельного дослідження в судовому засіданні й які суд поклав в основу обвинувального вироку.

З викладеними в апеляційній скарзі доводами ОСОБА_12 про безпідставність його засудження за зазначений злочин колегія суддів не може погодитися виходячи з наступного.

Так, судом першої інстанції були вірно враховані на підтвердження факту вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 186 КК України та взяті до уваги покази обвинуваченого ОСОБА_11 , згідно який останній пояснив, що саме разом з ОСОБА_12 він 06 липня 2017 року зайшов в гості до потерпілого, в літній кухні якого вони побачили на землі акумулятори та за попередньою згодою в ніч з 06 на 07 липня 2017 року, перелізши через огорожу будинку ОСОБА_8 потрапили на територію домоволодіння, підійшли до літньої кухні, поклали на решітку акумулятори та почали прямувати в сторону виходу, де були помічені потерпілим та свідком ОСОБА_23 .

Факт причетності та вчинення ОСОБА_12 інкримінованого йому злочину, підтверджується показами потерпілого ОСОБА_8 , який вказав, 06 липня 2017 року до нього додому прийшли ОСОБА_24 , з яким він раніше був знайомий та його друг ОСОБА_25 , які попрохали у нього здати їм в оренду акумуляторні батареї. Він їм показав три батареї на території домоволодіння, розташовані біля літньої кухні у вікна. Вони подивились на них та пішли з подвір`я. В ніч з 06.07 на 07.07.2017 року приблизно о 01 год. він почув гуркіт від якого проснувся він та його квартирант ОСОБА_23 , з якою разом вони вийшли до двору, де побачили, як ОСОБА_24 із ОСОБА_26 тягли акумуляторні батареї, на що він почав кричати, щоб вони зупинились, але вони не відреагували та продовжували тягти батареї із двору, подряпавши йому паркан.

Аналогічними є покази свідка ОСОБА_23 .

Показаннями свідка ОСОБА_21 про те, що в ніч з 06 на 07 липня 2017 року близько 01.00 годин він рухався по вул. Гуртовій, м. Дніпро на власному автомобілі де бачив, як ОСОБА_24 із ОСОБА_26 тягли акумуляторні батареї.

Щодо посилань обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що крадіжка майна потерпілого була вчинена ОСОБА_11 за попередньою згодою з ОСОБА_16 , то такі доводи спростовуються наданими ОСОБА_16 в ході судового розгляду кримінального провадження показами, відповідно до яких про обставини скоєння кримінального правопорушення він нічого не знає. Події, які мали місце 06.07.2018 року та 07.07.2018 року він не пам`ятає. Про саму крадіжку у потерпілого ОСОБА_8 , він дізнався від працівників поліції, коли до нього вони приїхали, разом з ОСОБА_11 , який вказав, що він також був причетний до скоєння вказаного кримінального правопорушення. Зазначає, що у ніч з 06.07.2017 року на 07.07.2018 року він на протязі всього часу перебував у себе вдома, звідки нікуди не виходив.

Щодо посилань ОСОБА_12 в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції при ухваленні вироку не врахував покази свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 то такі доводи є безпідставними, були предметом перевірки в суді першої інстанції і колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що покази даних свідків суперечить встановленим судом фактичним обставинам кримінального провадження і могли бути надані з метою забезпечення обвинуваченому ОСОБА_12 алібі, оскільки останній перебуває в сімейних та дружніх стосунках з ними.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про допустимість доказів, що вони були зібрані в установленому законом порядку. Порушень ст. 87 КПК України, а також порядку дослідження судом першої інстанції зібраних доказів колегією суддів не встановлено.

З огляду на вищевикладене доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_12 щодо суттєвих порушень кримінально-процесуального законодавства під час розгляду його справи, а також протиріч, у показах свідків, потерпілого та сторони обвинуваченого, безпідставного, не обґрунтованого та незаконного визнання судом першої інстанції їх належними, допустимими та достовірними доказами є надуманими та необґрунтованими.

Водночас, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду від 14 листопада 2018 року в частині задоволення позовної заяви ОСОБА_8 , з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, шкода, спричинена майну фізичної особи або юридичній особі, відшкодовується у повному обсязі особою, що спричинила її.

Моральна шкода, заподіяна фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її заподіяла, при наявності її вини.

Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 вищевказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає, виходячи з характеру та об`єму заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. ст. 77, 78, 79, 80 ЦПК України, докази повинні бути належними, достовірними, допустимими та достатніми.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається зі змісту цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , він просив в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з обвинувачених 10000,00 грн. і в рахунок відшкодування нанесених злочинними діяннями матеріальних збитків суму в розмірі 10180,00 грн.
При цьому, до вказаної суми потерпілим було враховано вартість решітки із нержавіючої сталі (розміром 1х1,5 метрів, товщиною 20 см, вагою близько 30 кг), яка коштувала потерпілому 6000,00 грн.
Як вбачається з обвинувального акту прокурора, обвинуваченим інкриміновано ч. 3 ст. 186 КК України за крадіжку акумуляторів. Крадіжка решітки, за яку потерпілий висуває вимоги в цивільному позову в обвинувальному акті не зазначена.
Вказаних обставин судом першої інстанції при задоволенні цивільного позову в частині стягнення матеріальної шкоди враховано не було, тобто суд першої інстанції стягуючи солідарно з обвинувачених матеріальну шкоду в розмірі 10180,00 грн. з урахуванням 6000,00 грн., які становлять вартість решітки, вийшов за межі висунутого обвинувачення в даному кримінальному провадженні, що є порушенням як вимог кримінального закону України, так і цивільного.
Водночас, потерпілим не було надано жодних належних, достовірних та допустимих доказів в підтвердження розміру моральної шкоди, зокрема, не надано доказів в обґрунтування суми в розмірі 10000,00 грн. (стан здоров`я внаслідок чиненого обвинуваченими злочину тощо). На думку колегії суддів, заявлена потерпілим в межах цивільного позову моральна шкода в розмірі 10000,00 грн. лише за душевні переживання не відповідає засадам розумності та справедливості, роз`яснених в Пленумі Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема, п. 9 вищевказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає, виходячи з характеру та об`єму заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань.
Тож, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 залишити без задоволення.
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_12 , адвоката ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.
В іншій частині вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2018 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченими - в той самий строк з дня вручення копії ухвали суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3