ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2000/19 Справа № 204/8564/14-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Дніпро
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000690 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2018 року щодо
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати, у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження направити на новий розгляд до іншого суду, та змінити йому міру запобіжного заходу на домашній арешт.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що він себе винним не визнає, оскільки не вчиняв злочину, який йому інкримінують.

Представником потерпілого ОСОБА_10 - адвокатом ОСОБА_11 подано заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Вказує на те, що матеріалами кримінального провадження повністю підтверджується винуватість ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, а призначене покарання є законним та справедливим.

Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2018 року ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років; також вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів.
За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_9 , в період часу з 09.38 годин 15.10.2014 року по 09.38 годин 16.10.2014 року, більш точну дата та час не встановлено, знаходився за місцем свого мешкання, в квартирі АДРЕСА_2 , разом зі своєю матір`ю ОСОБА_12 , де між ними виник конфлікт на побутовому ґрунті, під час якого у обвинуваченого ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство) ОСОБА_12 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті своїй матері ОСОБА_12 , знаходячись в зазначений період часу, в коридорі квартири АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, обвинувачений ОСОБА_9 , кулаком правої руки наніс декілька, але не менше 3 ударів у ліву частину обличчя ОСОБА_12 , від яких остання впала на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на вбивство ОСОБА_12 , обвинувачений наніс невстановленим тупим предметом або рукою стиснутою в кулак, чи взутою ногою, близько 30 контактних ушкоджень в ділянку голови та тулуба, ушкоджуючи при цьому життєві важливі органи, після чого пройшов до приміщення кухні в квартирі, де в одній з полиць шухляди взяв кухонний ніж, із клинком довжиною 140 мм, який вирішив використати як знаряддя вбивства. Після чого, обвинувачений ОСОБА_9 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, пройшов у коридор квартири, де на підлозі лежала потерпіла ОСОБА_12 , та використовуючи раніше взятий ним ніж, як знаряддя злочину, умисно наніс ним не менше 2 ударів, спричинивши потерпілій подряпину шиї ліворуч та поріз шиї з правого боку ОСОБА_12 . Внаслідок протиправних злочинних дій ОСОБА_9 , потерпілій ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу в м`які тканини голови та під апоневроз, вогнищеві крововиливи під м`яку мозкову оболонку та у речовину головного мозку, переважно в ділянках задніх рогів та мозочка, подвійний перелом нижньої щелепи в ділянках її основних гілок, прямий перелом грудини на рівні ІІ-ІІІ ребра, множинні прямі та непрямі переломи ребер з ушкодженням пристінкової плеври, зліва по лопатковій лінії зламані ребра з I по IV, по переднім пахвовим лініям справа та зліва переломи локалізуються на ребрах з ІІ по Х, компресійний перелом хребта, забій внутрішніх органів: серця, легень, нирок, кишечника, з крововиливами в задню стінку глотки, у товщу перикарду, у біля ниркову клітковину та брижу з кровотечою у грудну (100 мл рідкої крові) та черевну (500 мл рідкої крові) порожнини; різану рану шиї праворуч, подряпини на шиї ліворуч, зливні синці на обличчі, підборіддя, грудях, передпліччях, тильних ділянках кистей рук.
У результаті заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_12 знаходячись на місці вчинення злочину, за адресою: АДРЕСА_1 , померла за одну-дві доби до моменту огляду трупа, який мав місце 17 жовтня о 09.38 годині, тобто в період часу з 09.38 годин 15.10.2014 року по 09.38 годин 16.10.2014 року, від закритої тупої травми тіла, яка супроводжувалася множинними переломами ребер, переламами грудини, хребта, нижньої щелепи, забоєм внутрішніх органів з кровотечою у грудну та черевну порожнини, яка ускладнилася розвитком травматичного шоку.
Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, викладених у вироку, відповідає фактичним обставинам провадження, підтверджується дослідженими в судовому засіданні та викладеними у вироку доказами.
Доводи обвинуваченого про те, що він не вчиняв злочину, який йому інкримінують, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та дослідженим судом першої інстанції доказам, яким у вироку судом надано належну оцінку.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується наступними доказами:

- показами потерпілого ОСОБА_10 , наданими ним в судовому засіданні, відповідно до яких, обвинувачений є його батьком, а померла ОСОБА_12 була його бабусею та проживала за вказаною адресою, разом з обвинуваченим і його дружиною ОСОБА_13 .. Обвинувачений разом зі своєю дружиною зловживали спиртними напоями, у них виникали сварки з бабусею з цього приводу. Бабуся боялась обвинуваченого, коли той був в стані сп`яніння. Були випадки, коли вона ночувала не в квартирі. З 15.10.2014 року бабуся не відповідала на телефонні дзвінки, він почав її розшукувати. Приблизно о 19 годині того дня, він зателефонував до неї додому на стаціонарний телефон, відповів батько, він знаходився в стані сп`яніння і повідомив, що бабуся спить. 16.10.2014 року, він приїжджав додому до бабусі, вдома був батько знову в стані сп`яніння, відповів, що не знає, де може знаходитись бабуся. Коли потерпілий побачив кров на шпалерах та на куртці бабусі, він викликав поліцію. 17.10.2014 року, в ході огляду приміщення квартири, працівниками поліції був знайдений труп померлої ОСОБА_12 за диваном у кімнаті. Пізніше в розмові з батьком, останній зізнався йому, що вбив бабусю. Ключі від квартири знаходились тільки у нього, у батька та бабусі. Ніхто із сторонніх осіб, не міг прийти в квартиру та скоїти вбивство;
- показами свідка ОСОБА_14 , яка в судовому засіданні пояснила, що обвинувачений зловживав алкоголем, був агресивним, ОСОБА_12 жалілася їй, що боїться обвинуваченого та його співмешканку ( ОСОБА_15 ), які разом вживають алкогольні напої та живуть з нею в квартирі. Неодноразово, ОСОБА_12 ночувала у під`їзді будинку, бо боялась йти додому. ОСОБА_12 їй особисто говорила, що обвинувачений в стані сп`яніння, піднімає на неї руку, б`є її, вона бачила сліди від побоїв. 16.10.2014 року вона з сином приїжджала додому до ОСОБА_12 , але не могли знайти бабусю. Обвинувачений ОСОБА_9 знаходився в стані сп`яніння, на їх запитання пояснював, що не знає куди пішла ОСОБА_12 . Вона бачила, що в квартирі обідрані в коридорі шпалери, там знаходився пакет з магазину АТБ, де були пляшки та пальто зі слідами крові. В ванній кімнаті вона побачила тазик, в якому були замочені джинси обвинуваченого, з кольору води, вона припускає, що там присутні сліди крові;
- показами свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні пояснив, що зі слів сусідів, за який час до вбивства ОСОБА_12 , обвинувачений вживав алкогольні напої, проживав у шлюбі з ОСОБА_15 , яка на нього погано впливала. Одного разу, він бачив ОСОБА_12 у дворі будинку, яка йому жалілася, що обвинувачений в стані сп`яніння вигнав її з квартири, вона боїться йти додому. В розмовах між сусідами, існує думка, що до смерті ОСОБА_12 причетний обвинувачений зі своєю дружиною ОСОБА_15 ;
- показами свідка ОСОБА_17 , яка в суді першої інстанції пояснила, що 14.10.2014 року приблизно о 13-14 годині вона бачила ОСОБА_12 у дворі будинку, а 17.10.2014 року, вона була присутня під час огляду місця події, де в кімнаті обвинуваченого, за диваном виявили труп ОСОБА_12 ..
Також вина обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні цього злочину підтверджується письмовими доказами:
- протоколом огляду місця події від 17.10.2014 року (а.п.4-12 т.1), відповідно до якого, працівники поліції оглянули приміщення квартири АДРЕСА_2 . В ході огляду, в спальній кімнаті між диваном та стіною виявлений труп ОСОБА_18 , зроблені змиви речовини бурого кольору, були вилучені 3 кухонні ножі, вирізка зі шпалер, сліди пальців рук з різних предметів в квартирі, зіскоб речовини бурого кольору, а також речі померлої (куртка, накидка, кофта, нічна накидка, светр), які додатково оглянуті відповідно до протоколу від 31.10.2014 року, при цьому встановлено на речах наявність слідів речовини бурого кольору (а.п.28-31 т.1);
- протоколом огляду від 17.10.2014 року, відповідно до якого, було оглянуто труп ОСОБА_12 , вилучено зрізи нігтьових пластин, мікрочастинки з рук, посмертна дактилокарта, одяг з трупу з плямами речовини бурого кольору (а.п.13-19 т.1);
- актом судово-медичного дослідження трупа № 1892 від 30.10.2014 року (а.п.35-41 т.1), висновком експерта № 1892/341-Е від 31.10.2014 року (а.п.143-146 т.1), висновком експерта № 1892/349-Е від 31.10.2014 року (а.п. 153-154 т.1), та поясненнями експерта ОСОБА_19 в судовому засіданні, відповідно до яких, потерпілій ОСОБА_12 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу в м`які тканини голови та під апоневроз, вогнищеві крововиливи під м`яку мозкову оболонку та у речовину головного мозку, переважно в ділянках задніх рогів та мозочка, подвійний перелом нижньої щелепи в ділянках її основних гілок, прямий перелом грудини на рівні ІІ-ІІІ ребра, множинні прямі та непрямі переломи ребер з ушкодженням пристінкової плеври, зліва по лопатковій лінії зламані ребра з I по IV, по переднім пахвовим лініям справа та зліва переломи локалізуються на ребрах з ІІ по Х, компресійний перелом хребта, забій внутрішніх органів: серця, легень, нирок, кишечника, з крововиливами в задню стінку глотки, у товщу перикарду, у біля ниркову клітковину та брижу з кровотечою у грудну (100 мл рідкої крові) та черевну (500 мл рідкої крові) порожнини; різану рану шиї праворуч, подряпини на шиї ліворуч, зливні синці на обличчі, підборіддя, грудях, передпліччях, тильних ділянках кистей рук. Смерть ОСОБА_12 настала від закритої тупої травми тіла, яка супроводжувалася множинними переломами ребер, переламами грудини, хребта, нижньої щелепи, забоєм внутрішніх органів з кровотечою у грудну та черевну порожнини, яка ускладнилася розвитком травматичного шоку. Усі виявлені тілесні ушкодження наносились у короткий проміжок часу. Під час проведення слідчого експерименту, за обставинами та при механізмі утворення ушкоджень, на які вказав обвинувачений ОСОБА_9 , могла утворитись певна кількість ушкоджень на трупі ОСОБА_12 , про механізм спричинення іншої частини ушкоджень обвинувачений не повідомив. Смерть ОСОБА_12 настала мінімум за добу, максимум за дві до моменту огляду трупу, який мав місце о 09.38 годин 17.10.2014 року;
- висновком експерта № 759 від 11.11.2014 року (а.п.181-184 т.1), відповідно до якого, кров померлої ОСОБА_12 належала до групи А з ізогемаглютиніном анти-В із вмістом супутнього антигену Н ізосерологічної системи АВО. Отримані результати серологічного та цитологічного досліджень дають можливість припустити, що сліди крові на клинку ножа, який було вилучено під час огляду місця події, могли походити від жінки, а сліди крові на рукоятці ножа, від потерпілої ОСОБА_12 , враховуючи групову характеристику її крові;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 23.10.2014 року (а.п.112-115 т.1), де обвинувачений ОСОБА_20 в присутності захисника ОСОБА_21 вказав на обставини вчиненого ним злочину вбивства своєї матері ОСОБА_12 ;
- іншими доказами, зазначеними у вироку, та взятими судом до уваги.
Колегія суддів звертає увагу на те, що механізм нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_12 обвинуваченим, вказаний ним на слідчому експерименті 23.10.2014 року, узгоджується з висновком судово-медичної експертизи № 1892/349-Е від 31.10.2014 року, з якого вбачається, що певна кількість виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкоджень могли виникнути при механізмі, на який вказав обвинувачений під час слідчого експерименту, а тому твердження обвинуваченого ОСОБА_20 про те, що він вказаного злочину не вчиняв, спростовується проведеним слідчим експериментом за його участю, а також показами потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до яких, ключі від квартири знаходились тільки у нього, у батька та бабусі.
Підставами для висновку щодо умислу на позбавлення життя потерпілої є конфліктні відносини між обвинуваченим ОСОБА_20 та потерпілою ОСОБА_12 , які виникли на ґрунті вживання обвинуваченим спиртних напоїв, незгодою померлої з фактичним шлюбом сина та ОСОБА_13 , що підтверджено показами потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_16 ..
При цьому, про побиття обвинуваченим потерпілої також свідчать покази свідка ОСОБА_14 , відповідно до яких, вона бачила на ОСОБА_12 сліди від побоїв, та потерпіла скаржилася їй, що обвинувачений в стані сп`яніння б`є її.
Крім того, про умисел обвинуваченого на позбавлення потерпілої життя також може свідчити механізм нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , а саме, нанесення ударів в в життєво важливі органи, а також ножем в шию, при цьому ОСОБА_20 не вжив жодних заходів щодо надання медичної допомоги потерпілій, хоча мав для цього реальну можливість, не викликав швидку допомогу та міліцію.
Вказане свідчить про спрямованість дій ОСОБА_20 саме на умисне заподіяння смерті потерпілій, а тому судом правильно кваліфіковано дії ОСОБА_20 за ч. 1 ст. 115 КК України.
На підставі викладеного, суд першої інстанції правильно встановив вину у формі умислу, що підтверджує наявність суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у інкримінованому йому злочині за ознаками ч. 1 ст. 115 КК України.
Твердження обвинуваченого про те, що працівники міліції застосовували до нього недозволені методи досудового розслідування, не може бути взято до уваги, оскільки воно було предметом розгляду суду першої інстанції, та судом встановлено, що вказана заява обвинуваченого ОСОБА_9 була перевірена прокуратурою Дніпропетровської області, де на підставі рапорту прокурора 19.06.2017 року внесені відомості до ЄРДР за № 0000741 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 365 КК України. 28.09.2017 року зазначене кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення (а.п. 141-144 т.3).
Доводи обвинуваченого про те, що експертом не встановлена точна дата смерті потерпілої, що в свою чергу не може свідчити про його винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочині, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки експертом у висновку зазначений проміжок часу, в який настала смерть ОСОБА_12 , а саме мінімум за добу, максимум за дві до моменту огляду трупу, який мав місце 17.10.2014 року, що підтверджується показами свідка ОСОБА_17 , відповідно до яких, вона 14.10.2014 року бачила ОСОБА_12 у дворі будинку, та показами потерпілого ОСОБА_10 про те, що з 15.10.2014 року ОСОБА_12 вже не відповідала не телефонні дзвінки.
Твердження захисника про те, що огляд приміщення, а саме квартири АДРЕСА_2 , було проведено без дозволу власника майна, колегія суддів вважає безпідставним, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 13 КПК України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим судовим рішенням, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Згідно із ч. 1 ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ньому наявна заява ОСОБА_10 , відповідно до якої, він не заперечував та дав згоду на проведення працівниками міліції огляду вказаної квартири (а.п.3 т.1).
При цьому, матеріалами провадження також підтверджується те, що ОСОБА_10 є власником 1/2 частки зазначеної квартири, а саме, договором про визначення часток від 23.01.2014 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 , де визначено право спільної часткової власності на вказану квартиру (а.п.21 т.1), та договором дарування від 24.01.2014 року, де ОСОБА_9 безоплатно передав у власність ОСОБА_10 1/2 частку цієї квартири (а.п.22 т.1).
Таким чином, колегія суддів вважає, що огляд квартири АДРЕСА_2 було проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє - ОСОБА_10 , а тому протокол огляду місця події, а саме, вказаної квартири, складений відповідно до вимог ст.ст. 104, 105 КПК України.
При цьому, відповідно до правової позиції Касаційного кримінального суду Верховного суду викладеної в постанові від 01.11.2018 року (справа № 536/1048/16-к, судове провадження № 51-4088км18): Виходячи з аналізу кримінальних процесуальних норм, які містяться у ч.1 ст.233, ч.2 ст.234, ч.2 ст.237 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

Твердження обвинуваченого про те, що не було допитано свідка на ім`я ОСОБА_22 , колегія суддів вважає безпідставним, оскільки воно не може свідчити про неповноту судового розгляду, адже наявні в матеріалах кримінального провадження докази належним чином підтверджують вину обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Посилання захисника на те, що судом не надана оцінка протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 18.11.2014 року, а саме доступу до інформації про абонентські зв`язки абонента НОМЕР_1 , та диску з трафіками вказаного телефонного номеру (а.п. 74-76, 78 т.1) є необгрунтованим, оскільки судом у вироку зазначено про те, що суд позбавлений можливості оглянути диск з трафіками телефонного номеру НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_13 , у зв`язку із неможливістю його відкрити доступним програмним забезпеченням, що підтверджується журналом судового засідання від 04.04.2018 року (а.п.146 т.3), також учасники провадження щодо закінчення судового розгляду не заперечували, клопотання не заявляли, що підтверджується журналом судового засідання (а.п. 201-202 т.3).

Доводи захисника про те, що судом першої інстанції не взято до уваги висновок експерта № 66/01-238 від 07.11.2014 року (а.п. 12-14 т.2), відповідно до якого, з наданих на дослідження відкопійованих п`ять слідів пальців рук, вилучених 17.10.2014 року при огляді місця події по АДРЕСА_2 , тільки один придатний для ідентифікації особи, що його залишила, але він не належить ні обвинуваченому, ні померлій ОСОБА_12 , колегія суддів вважає такими, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки судом першої інстанції була надана оцінка вказаному висновку, а саме, що цей висновок не є інформативним для встановлення особи яка вчинила зазначений злочин.
Також слід зазначити, що висновок експерта № 66/01-238 від 07.11.2014 року не спростовує того, що саме обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.115 КК України, адже вина ОСОБА_9 підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості скоєного злочину, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_9 покарання були враховані: тяжкість скоєного обвинуваченим злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину; обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання - не встановлено.
Колегія суддів вважає, що судом обгрунтовано встановлено, що підстав для застосування до обвинуваченого ст.ст. 69, 75 КК України не має, а тому призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі, передбачене санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку в матеріалах кримінального провадження не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2018 року залишити без задоволення.
Вирок Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2018 року щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - з моменту отримання копії судового рішення.

Судді:

_____________ _________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4