Справа № 363/3893/18
Провадження по справі № 1-кп/367/256/2019
У Х В А Л А
Іменем України
05 червня 2019 року Ірпінський міський суд Київської області у складі колегії:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілого ОСОБА_6 ,
представник служби у справах дітей ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Ірпінського міського суду кримінальне провадження, внесене 27.05.2018 р. в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000444, по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,
в с т а н о в и в:

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, оскільки ризики, які було враховано при обранні такого запобіжного заходу, не відпали.
Законний представник потерпілого підтримала клопотання прокурора.
Захисник заперечував проти задоволення клопотання прокурора, оскільки для цього немає підстав, відсутні ризики, на які посилалась в своєму клопотанні прокурор. Просив змінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .
Законний представник обвинуваченого та обвинувачений підтримали думку та клопотання захисника.
Представник служби у справах дітей залишила зазначені клопотання на розсуд суду.
Решта учасників в судове засідання не з?явились.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до ч. 2 ст. 492 КПК України, затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.
До неповнолітнього обвинуваченого згідно з ст.492 КПК України може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим кодексом. Разом з тим, затримання та тримання під вартою, як виключний захід, може застосовуватись лише у випадку, коли неповнолітній обвинувачується у скоєнні тяжкого або особливо тяжкого злочину, та за умови, якщо прокурор доведе, що застосування іншого запобіжного заходу не в змозі запобігти ризикам, зазначеним в ст. 177 КПК України.
Крім того, суд приймає до уваги практику ЄСПЛ (рішення від 27.11.2008р. у справі «Свершов проти України» та рішення ЄСПЛ від 28.10.98р. у справі «Ассенов та інші проти Болгарії»), згідно якої суд зобов`язаний враховувати і вік обвинуваченого, а тримання під вартою має застосовуватися до неповнолітнього тільки у виняткових випадках, як винятковий захід, з визначенням якомога коротших термінів такого тримання та із забезпеченням періодичного перегляду через короткі проміжки часу підстав для його застосування чи продовження.
В судовому засіданні встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_10 , який звинувачувався у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, раніше було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
На даний час прокурором було змінено обвинувачення і ОСОБА_10 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, який є тяжким злочином.
Частинами 1-4 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Судом встановлено, що існує ризик того, що ОСОБА_10 зможе незаконно впливати на неповнолітніх свідків, які на даний час судом не допитані.
Доказів наявності інших ризиків, на які посилалась прокурор, суду не надано.
В судовому засіданні прокурором не було доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для запобігання зазначеного ризику, тому суд вважає за доцільне обрати більш м?який запобіжний захід відносно обвинуваченого.
Згідно з ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, що може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Суд, враховуючи особу обвинуваченого, те, що він має постійне місце проживання, усталені соціальні зв?язки, те, що на даний час прокурором було змінено обвинувачення щодо вчинення ОСОБА_10 злочину меншої тяжкості, вважає за можливе застосувати до нього більш м?який запобіжний захід ніж тримання під вартою, а саме: цілодобовий домашній арешт.
Такий вид запобіжного заходу буде достатнім для запобігання зазначеного вище ризику.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 181, 194, 331, 492 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Відмовити у задоволенні клопотання прокурора.
Задовольнити клопотання захисника.
Змінити запобіжний захід відносно ОСОБА_10 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.
Звільнити ОСОБА_10 з під варти в залі судового засідання.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_10 такі обов`язки:
1) прибувати до Ірпінського міського суду Київської області на першу вимогу;
2) не залишати цілодобово місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу суду.
Копію ухвали направити до ДУ «Київський слідчий ізолятор» та Ірпінського ВП ГУ поліції в Київській області для відома та виконання.
Ухвала в частині запобіжного заходу діє з 05.06.2019 р. по 03.08.2019 р. включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3