Справа №592/7681/16-к Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/799/19 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2019 року, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України та Ізраїлю, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника ОСОБА_9 в якій він вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2019 року просив скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 просив виправдати у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2019 року ОСОБА_10 визнаний винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 115 КК України та йому призначено покарання у виді 12 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з 03.07.2019 року.

Зараховано ОСОБА_10 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28.12.2015 року по 02.07.2019 року включно та по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь держави 16501,20 грн. процесуальних витрат.

Обраний ОСОБА_10 запобіжний захід, у виді тримання під вартою, залишено до набрання вироком суду законної сили.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Витрати пов`язані із залученням перекладача ОСОБА_8 визначено здійснити за рахунок коштів Державного бюджету України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник наголошував на істотному порушенні судом вимог кримінального процесуального закону, однобічності судового слідства та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Захисник вказує, що в своїх поясненнях обвинувачений ОСОБА_10 казав, що він дійсно знайомий з ОСОБА_11 (сином покійної), разом з ним працював в Ізраїлі, товаришивував, після відїзду останнього до України у них залишились добрі відносини, вони обмінювалися номерами телефонів, адресами своїх місць проживання, коли ОСОБА_11 повертався додому він навіть давав йому гроші 100 доларів США. Потім, 2012 році ОСОБА_10 подорожував, був в м. Моска, в м. Київ, в м. Херсоні, телефонував і ОСОБА_11 з метою відпочити у нього в м. Суми, однак той не відповідав. Тоді він, разом з ОСОБА_12 , з якою познайомився в ході подорожей, вирушили в м. Суми. 28.06.2012 року по приїзду залишили речі на залізничному вокзалі, в камерах схову, та подались в пошуках будинку ОСОБА_11 , коли його знайшли то ОСОБА_10 сам зайшов до підїзду, звернувся до когось з мешканців цього підїзду з проханям підказати в якій квартирі мешкає сім`я ОСОБА_13 на що йому повідомили, що ті проживають на ІІІ поверсі. Тоді він знайшов квартиру, позвонив у двері, відчинила жінка, сказала, що ОСОБА_14 у м. Суми немає, почувши це він пішов з підїзду та вже без ОСОБА_12 поїхав на автовокзал м. Суми звідки поїхав до м. Харкова. Там, на залізничному вокзалі, він випадково зустрів ОСОБА_12 , вона пропонувала відпочинок в Криму, однак він відмовився та на автобусі поїхав до м. Бориспіль, а звідти полетів до Ізраїлю. Умислу вбивати потерпілу ОСОБА_15 у нього не було та він взагалі заперечує свою причетність до її вбивства.

Не містять і матеріали справи переконливих докзів того, що саме ОСОБА_10 вчинив цей злчин. Так, на переконання сторони захисту, суд безпідставно на підтвердження вини обвинуваченого, врахував пояснення потерпілого ОСОБА_11 в тій частині, що останній мав розмову з особою на прізвище ОСОБА_16 , оскільки судом взагалі не встановлено факт розмови з вказаною особою щодо обставин злочину та більше того факт існування такої особи. Також, ставить під сумнів правдивість пояснень потерпілого і факт того, що ОСОБА_10 пронував вчинити вбивство особи на ім`я ОСОБА_17 , оскільки ОСОБА_11 про вказане поліцію не повідомляв, ця інформація не перевірена, а вигадана з метою справити на суд негативе враження про ОСОБА_10 .

Щодо пояснень свідка ОСОБА_12 то вони теж не можуть бути покладені судом в основу вироку, оскільки вони надумані останньою з метою помсти ОСОБА_10 за невиконані ним перед нею прохання придбати будинок. Також, захисник просив звернути увагу і на те, що відповідно до пояснень свідка ОСОБА_12 вона від ОСОБА_10 втікла, оскільки злякалась ситуації, однак відповідно до відео з камер спостереження, ОСОБА_12 із ОСОБА_10 по залізничному вокзалу в м. Харкові веде себе спокійно.

Щодо письмових доказів, наданих строною обвинувачення та врахованих судом при винесенні вироку, то частина з них прямо не вказує на ОСОБА_10 як на вбивцю, а частина не може бути визнана допустимою.

Зокрема, на підтвердження факту знайомства обвинуваченого ОСОБА_10 із потерпілим ОСОБА_11 суд враховує наявну в матеріалах справи декларацію від імені ОСОБА_16 від 11.05.2012 року про запрошення ОСОБА_13 до Ізраїлю, однак даний факт знайомства ОСОБА_10 і так не заперечує, а навпаки наполягав на тому, що знайомство і дружба між ними були.

Як не допустимий доказ вини обвинуваченого суд мав визнати протокол відтворення обстановки та обставин події від 05.07.2012 року та додаток до нього (відеозапис) за участю свідка ОСОБА_12 , оскільки надані нею на вказані слідчій дії поясненя відрізняються від тих, що вона надала в суді, зокрема в суді свідок вже не згадувала про те, що у ОСОБА_10 у руці був ніж, а жінку, яка відкривала двері квартри вона не бачила, а лише чула її голос через зачнені двері. Не узгоджуються між собою і свідчення ОСОБА_12 в частині їх місця розташування із ОСОБА_10 в підїзді перед квартирою.

Не вказує на вину обвинуваченого і врахований судом висновок судової дактилоскопічної експертизи № 518 від 24.07.2012 року, оскільки даний висновок виступає виключно на підтвердження факту наявності на вхідних дверях відбитку пальця потерпілої, який міг утворитися будь-коли, та жодним чином не підтверджує наявність в обвинуваченого умислу на її вбивство та самого вбивства.

Щодо іншого врахованого судом при винесенні вироку доказу аудіо запису розмови потерпілого ОСОБА_11 з ОСОБА_16 (роботодавцем з Ізраїлю) в якому йшлося про вбивство покійної, то його захисник теж вважає недопустимим, оскільки судом не було встановлено особи ОСОБА_16 , він де допитувався та взагалі не було перевірено того, кому саме, окрім ОСОБА_11 , належить голос на звукозаписі.

Також, захисник звертав увагу колегії суддів і на те, що судом було враховано ряд судових експертиз, а на місці огляду події було виявлено багато крові, на панелі домофону, перилих та в інших місцях були її залишки, що прямо вказує на те, що і вбивця покійної повин був бути нею замащений, однак відповідно до пояснень обвинуваченого ОСОБА_10 , після його візиту до потерпілої ОСОБА_15 на вокзал він поїхав на громадському транспорті де в разі наявності на ньому слідів крові не зміг залишитись би не поміченим для оточуючих.

Висновки суду про те, що ОСОБА_10 бажаючи уникнути відповідальності за вчинене, 29.06.2012 року покинув територію України та вибув до місця свого постійного проживання у Ізраїль, на переконання захисника є безпідставними, оскільки ним надавались суду документи про те, що після повернення додому ОСОБА_10 мешкав за своїм місцем проживання, працював, що вказує на те, що він не переховувався та не вів себе як особа, яка вчинила тяжкий злочин.

Захисник просив колегію суддів звернути увагу на те, що знаряддя вбивства не встановлено і не знайдено, попри наявність ряду експертиз, жодна з них не вказала на перебування ОСОБА_10 на місці злочину ні біологічних зразків, ні волосся, ні відбитків пальців ні слідів взуття.

З огляду на викладене, на переконання захисника, вина обвинуваченого ОСОБА_10 не доведена у зв`язку з чим він підлягає безумовному виправданню в інкимнованому йому злочині.

Як було встановлено судом першої інстанції, 28.06.2012 року у період часу з 15-00 до 16-00 год. ОСОБА_10 обманним шляхом проник у квартиру АДРЕСА_2 . Не зустрівши там ОСОБА_11 , на ґрунті особливих неприязних відносин, які склалися з ним, у зв`язку з відмовою останнього виконувати зобов`язання, з мотивів помсти ОСОБА_11 , ОСОБА_10 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з метою позбавлення життя наніс його матері - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в той час знаходилась в квартирі, принесеним із собою знаряддям, якому властива колюче - ріжуча дія, численні удари в різні частини тіла, у тому числі у місця розташування життєво-важливих органів від чого та, через нетривалий проміжок часу, померла на місці події.

Смерть ОСОБА_15 настала внаслідок численних проникаючих колото-різаних ушкоджень грудної клітини та живота з пошкодженням грудини, ребер, легень, діафрагми, правої долі печінки та тонкого кишковника, гострого недокрів`я. Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого пошкодження грудної клітини та черевної порожнини є небезпечними для життя, мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті і кваліфікуються як тяжкі.

Інші учасники кримінального провадження прокурор, потерпілі, представник потерпілих та обвинувачений, апеляційні скарги на судове рішення не подавали.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 , які вимоги апеляційної скарги підтримали, просили їх задовольнити, вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок за яким ОСОБА_10 просили виправдати у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України злочину, думки потерпілого ОСОБА_7 та прокурора ОСОБА_6 , які проти задоволення вимог апеляційної скарги захисника заперечили, просили залишити їх без задоволення, а вирок суду без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно зі ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом.

Так, як в суді першої інстанції та і в апеляційному суді обвинувачений ОСОБА_10 повністю заперечував свою причетність до вбивства ОСОБА_15 .

В суді першої інстанції обвинувачений пояснював про те, що він жив і працював в Ізраїлі, в тому числі деякий час працював у ОСОБА_18 у якого і познайомився із ОСОБА_11 (сином покійної). З ним він спілкувався, товаришував, він був у нього вдома. Сам також знав адресу ОСОБА_11 у місті Суми. В 2012 році він приїхав відпочивати у м. Москва, там його не влаштували ціни (було дуже дорого), після чого він поїхав у м. Київ, однак звідти теж поїхав з тих же підстав (дуже великі ціни) у м. Херсон. На вокзалі у Києві познайомився з ОСОБА_12 . За кошти домовився з нею про відпочинок разом. Вони разом поїхали у м. Херсон. На її прохання дозволив їй сфотографувати свої документи. У м. Херсон побули три дні. Дзвонив ОСОБА_11 , але він не брав трубку. Тому вирішив, що він втратив телефон і щоб поновити з ним зв`язок вирішив з`їздити у м.Суми. Їхати у м.Суми запропонував ОСОБА_12 . Приїхали у м. Суми 28.06.2012 року. З ОСОБА_12 залишив речі у камері схову на залізничному вокзалі. Речі сховали окремо по різним коміркам. Разом з ОСОБА_12 знайшов квартиру ОСОБА_11 . Втім зі слів його матері він був за межами м. Суми. Коли розмовляв з матір`ю ОСОБА_11 . ОСОБА_12 не пояснюючи причини пішла. Після цього повернувся на залізничний вокзал, а потім на маршрутці поїхав у м. Харків, щоб вилетіти до Ізраїлю. Втім по дорозі його переконали, що краще їхати через ОСОБА_19 . Тоді приїхав на залізничний вокзал, щоб доїхати до Києва. На вокзалі випадково зустрів ОСОБА_12 . Вона пропонувала поїхати у Крим, але відмовився оскільки відпустка закінчилася. Поїхав у Бориспіль і через аеропорт вилетів у Ізраїль. Визнав, що був у джинсах але після зустрічі з потерпілою переодягнувся, оскілки було дуже жарко.

При цьому, обвинувачений не погоджувався з показами потерпілого ОСОБА_11 щодо організації вбивства ОСОБА_17 , оскільки вважав, що такі покази той дав з метою помсти з невідомих причин. Вважав, що він когось вигороджує, або хибно переконаний у його винуватості на підставі доказів наданих слідством. Припускав і те, що ОСОБА_11 може також вигороджувати батька.

Не погоджувався обвинувачений і з показами свідка ОСОБА_12 , оскільки на його думку вона ображена тим, що він не купив їй будинок та не виконав перед нею багато обіцянок. Також вважає, що вона давала покази під примусом міліції.

Однак, попри вказані пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який встановив, що незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.1 ст. 115 КК України умисного вбивства потерпілої ОСОБА_15 , його вина підтверджується поясненнями потерпілих, свідків та долученими до матеріалів кримінального провадження і дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами.

Так, судом було допитано потерпілого ОСОБА_7 та він пояснював суду про те що, він проходив службу у Збройних силах у Львівській області. З матір`ю спілкувався через день. 28.06.2012 року йому зателефонував брат ОСОБА_11 та повідомив про смерть матері ОСОБА_15 29.06.2012 року приїхав додому коли вже проводили слідчі дії. Також потерпілий вказав, що з матір`ю проживав брат і сварок між ними не було. У неї загалом були нормальні стосунки з оточуючими. Після вбивства матері з квартири нічого не пропало. Також вказав, що брат у травні 2012 року був на заробітках у Ізраїлі. Зі слів брата він працював з ОСОБА_10 у Ізраїлі.

Допитав суд і іншого сина ОСОБА_15 потерпілого ОСОБА_11 , який вказував суду про те, що проживав разом з матір`ю. Відносини у них були довірливими, ділилися подіями щоденно, постійно звонили один одному. У матері не було неприязних відносин з оточуючими. У 2012 році шукав роботу після армії. Одного разу на стовпі знайшов оголошення про роботу в Ізраїлі. Так знайшов особу на ім`я ОСОБА_17 . За працевлаштування сплатив йому кошти у сумі приблизно 200 доларів США. При відльоті ОСОБА_17 його зустрів біля залізничного вокзалу та повідомив номери телефонів тих хто їх повинний був зустріти. Втім віза була оформлена на місяць, як туристична. По прильоту у аеропорті його зустріли ОСОБА_20 та ОСОБА_21 . Вони його забезпечили житлом. Наступного дня ОСОБА_21 відвіз його на роботу. З того часу вони стали спілкуватися. В одній з розмов вони спитали скільки заплатив ОСОБА_17 за працевлаштування. За декілька днів до від`їзду, ОСОБА_16 та ОСОБА_22 стали переконувати його у тому, що вигідніше буде заробити пограбувавши і вбити ОСОБА_17 . За їх планом йому була відведена роль купити сірчану кислоту та знайти гараж, щоб позбутися тіла. Приїхав до України та про усе, що відбулося в Ізраїлі не хотів згадувати. З Ізраїлю ОСОБА_10 йому не телефонував. Невдовзі після приїзду йому зателефонували чи то ОСОБА_16 , чи то сам ОСОБА_10 і повідомив, що у Москві та спитав чи робимо задумане. Після цього зрозумів, що замисел має реальний характер. Тоді злякався і вирішив не спілкуватися з ОСОБА_10 і не відповідати на його звінки. ОСОБА_10 йому на телефон неодноразово телефонував та надсилав SMS повідомлення. По приїзду до м. Києва ОСОБА_10 надіслав SMS, що знаходиться у м. Києві, питав що робити далі, питав чому не бере слухавку. У день вбивства був на роботі. Приблизно о 16-00 год. у нього закінчився робочий день і відразу поїхав додому. Телефонував матері та надіслав SMS. Коли приїхав додому побачив, двері квартири відчинені, на стіні та підлозі була кров, було видно лише ноги матері, які лежали на підлозі. У квартиру не заходив, відразу вийшов та викликав швидку. Потім вже з ними піднявся до квартири. Після цих подій ОСОБА_10 більше йому ніколи не телефонував. Після вбивства матері йому подзвонив ОСОБА_20 з Ізраїлю. В розмові він натякнув, що йому відомо про смерть матері. Про таку подію останній міг дізнатися лише від ОСОБА_10 . Одну з таких розмов записав на телефон. ОСОБА_20 казав, що вбивство було через помсту, через те, що не став допомагати ОСОБА_10 .

Також, судом було вислухано і свідка ОСОБА_23 (сусідку ОСОБА_15 ), яка в суді вказувала на те, що проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Декілька років потому, точно не пам`ятає, в день смерті ОСОБА_15 , перебувала вдома. У цей день у денний час доби їй у двері хтось подзвонив та коли вона їх відчинила, перед дверима побачила незнайому жінку, яка спитала номер квартири, де приживають ОСОБА_13 . На таке питання відповіла, що їх квартира знаходиться поверхом нижче. Більше ОСОБА_23 цю жінку не бачила.

Інший допитаний судом свідок ОСОБА_12 , пояснювала суду про те, що влітку, точної дати та року не пам`ятає, коли вона їхала у потязі з м. Києва до м. Херсону, вона познайомилась з ОСОБА_24 . Останній при спілкуванні казав, що живе в Ізраїлі. У м.Херсоні у нього були якісь справи, він кудись ходив, а вона чекала його у квартирі. Пробули там всього два дні. Потім він запропонував поїхати до м.Суми. Приводом було те, що у нього там були друзі чи родичі та йому повинні гроші у сумі близько 60 тисяч доларів США чи Євро. Їхали залізницею до якоїсь станції, а потім пересіли і приїхали до м.Суми. ОСОБА_10 точної адреси не знав. Приблизно з 13-00 год. до 16-00 год. вони разом шукали необхідну адресу у багатоповерхових будинках. ОСОБА_10 просив подзвонити у дзвінок та спитати де проживають такі то і назвала прізвище, яке сказав ОСОБА_10 . В одному із багатоповерхових будинків піднялися до квартири і спитали де проживають такі то і назвала прізвища, яке вже не пам`ятає. Спочатку попали не туди, поверхом вище. Потім знайшли потрібну квартиру на поверсі з третього по п`ятий біля сходів. Подзвонила у двері і на дзвінок відповіла жінка та підтвердила, що це квартира, яку вони шукають, адже визнала за прізвищем мешканців. Жінка відкрила двері. ОСОБА_10 дозволив їй піти, а сам швидко зайшов до квартири. Після цього свідок відразу пішла але почула, жіночий «писк». Сама поїхала на залізничний вокзал та виїхала до м. Харків, оскільки потягу до Херсона не було. Сумку ОСОБА_10 забрала із собою коли поїхала з м.Суми. На вокзалі Харкова біля білетних кас зустріла ОСОБА_10 . Він сказав їй, що усе добре. Він забрав сумку та перед від`їздом обіцяв приїхати до неї і поїхати на море. Також свідок вказала суду і про те, що у м.Суми ОСОБА_10 був одягнутий у джинсах, футболці та мастерці зі вставками білого та зеленого кольору, кросівки. У Харкові він був у блакитних нових бриджах та футболці.

Вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілих та свідків суд першої інстанції дослідив і ряд інших, наданих строною обвинувачення письмових доказів, які в послідуючому визнав допустимими та поклав їх в основу свого вироку, зокрема це :

- протокол огляду місця події від 28.06.2012 року, відповідно до якого вбачається, що під час огляду під`їзду, тамбуру квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , квартири АДРЕСА_2 , виявлено у квартирі труп ОСОБА_15 з чисельними ножовими пораненнями, сліди речовини бурого кольору схожої на кров починаючи з тамбуру квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , у коридорі, кухні, меблях, шторах, підлозі, плями на домофоні, перилах тощо. Крім того, під час огляду місця події виявлено та вилучено ряд змивів речовини бурого кольору, фрагмент вирізу лінолеуму і фрагмент взуття із нашаруванням речовини бурого кольору, куртку, босоніжки, тапочки, мобільний телефон, фотокамера, 7 ножів із кухні, системний блок від комп`ютера та поліетиленовий пакет;

- протокол огляду трупу від 29.06.2012 року відповідно до якого на трупі ОСОБА_15 виявлено тілесні ушкодження отримані внаслідок насильницьких дій - чисельні колото-різані пошкодження грудної клітини та черевної порожнини;

- висновок судово-медичного експерта № 577 від 28.07.2012 року з якого судом встановлено те, що смерть ОСОБА_15 наступила внаслідок чисельних проникаючих колото-різаних пошкоджень грудної клітини та живота з пошкодженням грудини, ребер, легень, діафрагми, правої стінки печінки та тонкого кишковника, гострого недокрів`я. Також, встановлено кількість ударів - не менше як 26, на що вказує кількість ран на шкірі трупу 25 ран, але на одній є насічка, яка свідчить про те, що в даній ділянці було нанесено не менше як 2 удари. Проникаючих пошкоджень було 9, непроникаючих 16. Дані тілесні ушкодження вірогідніше за все утворилися від дії одного плоского знаряддя, типу клинка ножа, маючого П-подібний в перерізі обух з добре вираженими ребрами і порівняно гостре лезо. Виявлені тілесні ушкодження утворилися у час подій який відповідає події злочину який зазначений вище. Тілесні ушкодження у вигляді проникаючого пошкодження грудної клітини та черевної порожнини є небезпечними для життя , мають прямий причинний зв`язок з настанням смерті і кваліфікуються як тяжкі. Після отримання тілесних ушкоджень які стали причиною смерті пройшов певний проміжок часу від 1-2 хвилин до 10-15 хвилин. Під час такого проміжку часу потерпіла могла чинити опір. Пошкодження на передній поверхні грудної клітини були заподіяні, скоріш за все, коли нападаючий та потерпіла знаходилися обличчям один до одного;

- висновок судово-медичного експерта № 466 від 15.10.2012 року з якого судом встановлено те, що тілесні ушкодження у ОСОБА_15 виникли від дії одного плоско колюче-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, маючого П-подібний в перерізі обух з добре вираженими ребрами і порівняно гостре лезо. Зазначені поранення не могли утворитися від семи наданих на експертизу ножів, які вилучені з квартири потерпілої;

- висновок судової криміналістичної експертизи № 381 від 03.09.2012 року з якого встановлено те, що на халаті, вилученому у ОСОБА_15 , виявлено не менше 11 пошкоджень з ознаками дій ріжучого плоского клинкового знаряддя, типу клинка ножа, маючого відносно гостре лезо;

- висновок судової медико - криміналістичної експертизи № 466 від 15.10.2012 року з якого встановлено те, що на лоскутах шкіри з правої половини грудної клітини і з лівої половини грудної клітини від трупа ОСОБА_15 виявлено по одній колото-різаній рані, на клапті шкіри зі спини виявлено вісім колото-різаних ран. Дані пошкодження, найімовірніше утворилися внаслідок дії одного плоского колючо-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, що має П-подібний в перерізі обух з добре вираженими ребрами і порівняно гостре лезо. Сім ножів вилучених з квартири потерпілої не мають таких ознак.

З аналізу вказаних письмових доказів вбачається факт заподіяння 28.06.2012 року в квартирі АДРЕСА_2 , потерпілій ОСОБА_15 чисельних проникаючих колото-різаних пошкоджень в область грудної клітини та живота з пошкодженням грудини, ребер, легень, діафрагми, правої стінки печінки та тонкого кишковника, гострого недокрів`я внаслідок яких вона і померла. Встановлена і кількість ушкоджень більше 26 та те, що вони утворилися від дії одного плоского знаряддя, типу клинка ножа, маючого П-подібний в перерізі обух з добре вираженими ребрами і порівняно гостре лезо. Встановлено і те, що 7 ножів вилучених з квартири потерпілої не мають таких ознак.

Далі суд дослідив декларацію від імені ОСОБА_25 від 11.05.2012 року про запрошення ОСОБА_11 до Ізраїлю та з неї встановив факт того, що потерпілий ОСОБА_11 і обвинувачений ОСОБА_10 були знайомі та познайомилися у Ізраїлі. Вказане узгоджується як з поясненнями потерпілого, так і поясненнями обвинуваченого про що також захисник ОСОБА_9 вказував у своїй апеляційній скарзі та хоч і наголошував на тому, що вказана декларація не може виступати прямим доказом вини обвинуваченго, однак такий документ виступає складовою у встановленні обставин справи та правильно врахований судом при винесенні вироку.

Також, з метою встановлення факту перетину ОСОБА_10 кордону України та факт його перебування на території країни, в червні 2012 року, про що також вказував сам обвинувачений, суд дослідив лист Державної прикордонної служби від 04.07.2012 року та з нього встановив те, що ОСОБА_10 дійсно 23.06.2012 року о 05:37 год. заїхав на територію України та 29.06.2012 року о 18:21 год. виїхав з неї до Ізраїлю, а відповідно до дослідженого судом протоколу пред`явлення відеозапису для впізнання від 19.07.2012 року потерпілий ОСОБА_11 , після перегляду відеозапису з камер відеоспостереження аеропорту «Бориспіль», впізнав ОСОБА_10 , з яким працював на території Ізраїлю. Вказане свідчить про те, що в день вбивства потерпілої ОСОБА_15 28.06.2012 року ОСОБА_10 дійсно був в Україні.

Далі суд досліджує протокол виїмки від 02.08.2012 року та встановлює те, що у ОСОБА_11 був вилучений належний йому мобільний телефон «Нокіа 6500», слайдер, чорного кольору з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС».

Відповідно до протоколу огляду предметів від 03.08.2012 року вилучений у ОСОБА_11 мобільний телефон оглянуто та встановлено те, що на ньому міститься аудиозапис, записаний за допомогою вбудованого диктофону. На записі, зі слів потерпілого ОСОБА_11 , про що останній підтвердив і в судовому засіданні, зафіксовано його розмову з ОСОБА_26 , який був його та обвинуваченого виконробом на час роботи в Ізраїлі, та який телефонував потерпілому з Ізраїлю. Із змісту розмови, яка викладена у даному протоколі, вбачається, що розмова ведеться на предмет вбивства матері ОСОБА_11 - ОСОБА_15 . ОСОБА_27 повідомляє, що на ОСОБА_11 дуже образились та таким чином помстилися. Хтось побував у нього в гостях. При цьому ОСОБА_27 ствердив, що це зробив не ОСОБА_17 , а на прямо поставлене питання ОСОБА_16 , чи ОСОБА_21 це зробив, останній чіткої відповіді не надав та категоричної відповіді про непричетність обвинуваченого не зазначив.

Вказані протоколи суд визнав допустими доказами та врахував їх при винесенні вироку, оскільки вони відповідають вимогам КПК України та вказують на можливу причетність обвинуваченого ОСОБА_10 до вбивства потерпілої ОСОБА_15 , оскільки на аудіо записі з телефону міститься розмова ОСОБА_11 і ОСОБА_28 відповідно до якої останній вказує на те, що на ОСОБА_11 були ображені, а його матір вбили в рахунок помсти за не виконані домовленості. Вказані докази в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, попри доводи апеляційної скарги, спростовують версію захисника та обвинуваченого про те, що в останнього був відсутній умисел на вбивство потерпілої та те, що між потерпілим ОСОБА_11 і обвинуваченим ОСОБА_10 не було ніяких домовленостей, про які вище повідомляв потерпілий ОСОБА_11 в своїх поясненнях вбивство особи на ім`я ОСОБА_17 , та існування яких знову ж таки заперечували обвинувачений і його захисник.

Між тим, в своїй апеляційній скарзі, захисник ставить під сумнів пояснення потерпілого ОСОБА_11 в цій частині з огляду на те, що про вбивство особи на ім`я ОСОБА_17 , останній правоохоронні органи не повідомляв, та взагалі така інформація не перевірена і спрямована виключно на обмовлення обвинуваченого ОСОБА_10 .

Однак, враховуючи обставини справи, з такими висновками захисника колегія суддів погодитись не може, оскільки по-перше сам потерпілий ОСОБА_11 між іншого в своїх поясненнях, вказував про те, що дійсно будучи на території іншої країни Ізраїль він мав розмову із ОСОБА_10 щодо вбивства ОСОБА_17 , однак по приїзду до України, він не хотів про це згадувати, а вже коли йому настирно почали звонити на телефон ОСОБА_10 , він зрозумів, що останній налаштований рішуче, тому велів ігнорувати його звінки і повідомлення з метою уникнути зустрічі з останнім, по-друге, вказаними поясненнями потерпілого «..бажання забути розмову із ОСОБА_10 щодо вбивства ОСОБА_17 ..» пояснюється його не звернення до правоохоронних органів із заявою про намір вбивства особи на ім`я ОСОБА_17 , по-третє, зафіксована аудіо розмова потерпілого ОСОБА_11 з ОСОБА_16 знову ж таки вказує на те, що в ОСОБА_10 були домовленості із ОСОБА_29 які останній не виконав, по-четверте, вказані доводи захисника бажання ОСОБА_11 обмовити обвинуваченого ОСОБА_10 носять характер припущень, оскільки жодних обґрунтувань тому, що вони можуть мати місце захисник так і не вказав.

Щодо не встановлення факту розмови потерпілого ОСОБА_11 з ОСОБА_16 , та самого ОСОБА_16 як особи, про які теж наголошував захисник в своїй апеляційній скарзі та тим самим ставив під сумнів, як допустимі докази вини обвинуваченого протокол виїмки від 02.08.2012 року (вилучення у ОСОБА_11 мобільного телефону «Нокіа 6500», слайдер, чорного кольору з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС») та протокол огляду предметів від 03.08.2012 року (огляду вказаного мобільного телефону ОСОБА_11 і встановлення на ньому аудіо запису розмови останнього з особою на прізвище ОСОБА_16 ), то з ними колегія суддів погодитись не може, оскільки про існування такої особи як ОСОБА_16 в країні Ізраїль не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_10 та в своїх поясненнях, між іншого, пояснював про те, що працював в Ізраїлі в тому числі деякий час працював саме у ОСОБА_18 , у якого і познайомився із ОСОБА_11 (сином покійної).

Також, слід звернути увагу і на те, що відповідно до протоколу огляду предметів від 03.08.2012 року (а.с. 206 т.2), звінок на телефон потерпілого ОСОБА_11 здійснювався з номеру НОМЕР_1 з країни Ізраїль. Вказане ні обвинувачений, ні сторна захисту не спростовують, як і не вдаються до аналізу того, хто інший, а не ОСОБА_16 , міг звонити ОСОБА_11 та вести мову про обставини вбивства його матері при цьому, бути обізнаним про ОСОБА_10 та говорити на тему його причетності до такої події, а тому існують об`єктивні підстави стверджувати про те, що саме ОСОБА_20 міг звонити потеріплому.

Як наступний доказ вини обвинуваченого ОСОБА_10 суд враховує роздруківку з телефону ОСОБА_12 (тодішньої знайомої обвинуваченого), та встановлює, що за абонентським номером НОМЕР_2 вбачається послідовність з`єднань по базовим станціям оператору мобільного зв`язку у період з 24.06.2012 року по 28.06.2012 року. Судом встановлено, що 24.06.2012 року 27.06.2012 року телефонний апарат з абонентським номером працював у м.Херсон, 27.06.2012 року -28.06.2012 року у Миколаївській, Полтавській, Харківській, Сумській областях, 28.06.2012 року приблизно з 14-00 год. у м.Суми на вул. Привокзальній, що відповідає залізничному вокзалу, близько 15-10 год в м.Суми на вул.Веретенівській що в районі вул. Ковпака, 28.06.2018 року о 21-31 год. у м. Харкові пл. Привокзальна, 2, що відповідає залізничному вокзалу м.Харків.

Також, суд встановив і те, що за абонентським номером НОМЕР_3 , яким користувався обвинувачений ОСОБА_10 , вбачається послідовність з`єднань по базовим станціям оператору мобільного зв`язку з 27.06.2012 року по 30.06.2012 рік. Зокрема 27.06.2012 року телефонний апарат з абонентським номером працював у м.Херсон, 28.06.2012 року близько 18-29 год - у м.Охтирка Сумської області, 29.06.2012 року у м. Київ та м.Бориспіль, що вказує на його переміщення по маршруту м.Суми через Харків до Києва і Борисполя.

З відеозаписів із залізничного вокзалу м. Харків, що вилучені на підставі постанов слідчого про проведення виїмки, судом встановлено те, що о 21 год. 15 хв. 28.06.2012 року ОСОБА_10 перебував у приміщенні залізничного вокзалу м. Харків, але вже в іншому одязі (згідно показів ОСОБА_12 у м.Суми він був у джинсах, у м. Харкові - у джинсових шортах нижче колін). О 21 год. 26 хв. зафіксовано, як ОСОБА_12 та ОСОБА_10 пройшли з боку касового залу в бік виходу з приміщення до поїздів.

Проаналізувавши вказані докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміст вищевказаних записів з камер відео спостережень підтверджують показання свідка ОСОБА_12 в частині їх переміщення в день вбивства ОСОБА_15 .

Далі суд дослідив протокол виїмки від 05.07.2012 року та з нього встановив, що у ОСОБА_12 вилучено мобільний телефон Nокіа N73 сіро-коричневого кольору з пошкодженням задньої кришки, імеі НОМЕР_4 із сім-картками МТС абонентський номер НОМЕР_2 та LIFE, карткою пам`яті об`ємом 2 Гб. Встановлено, що вказаний телефон перебував в робочому стані.

Наступним, дослідженим в судовому засіданні доказом - протоколом огляду предметів від 12.07.2012 року, судом встановлено те, що органами досудового розслідування було оглянуто мобільний телефон ОСОБА_12 та в його галереї виявлено фотокартки із зображенням ОСОБА_10 і відеозапис, на якому зафіксовано ОСОБА_10 в положенні лежачі на нижній полиці вагону потягу.

З висновку комп`ютерно - технічної експертизи № 52 від 08.08.2012 року судом встановлено те, що на змінній flash-карті пам`яті з мобільного телефону, вилученого 05.07.2012 року у ОСОБА_12 , є графічні файли, які містять зображення документів на ім`я ОСОБА_10 .

Також, суд дослідив і протокол відтворення обстановки та обставин події зі свідком ОСОБА_12 із застосуванням відеозапису та фотозйомки від 05.07.2012 року з відеозаписом до нього на DWD-диску (додатку до протоколу), та встановив з нього те, як свідок ОСОБА_12 розповіла та продемонструвала за яких обставин вона разом із ОСОБА_10 потрапила до під`їзду, де розташована квартира загиблої ОСОБА_15 . Зокрема вказала, що у м. Суми разом з ОСОБА_24 приїхали близько 13-00 год. на залізничний вокзал. Останній казав, що чоловік йому повинен віддати борг у сумі 70 000 доларів. З вокзалу поїхали на АДРЕСА_6 . Під`їзд був останній у будинку. У пошуках потрібної квартири піднялися по сходах на четвертий чи п`ятий поверх і за вказівкою ОСОБА_10 подзвонила у дзвінок. ОСОБА_30 жінка відкрила двері, але вона сказала, що потрібні люди живуть нижче. Потім спустилися нижче на третій поверх. Далі вона подзвонила у двері з тамбуром. На дзвінок жіночій голос спитав хто там. Свідок назвала прізвище, і після цього жінка відкрила двері. У тієї жінки було світле волосся, була одягнута у халат. Після того як та жінка відкрила вхідні двері тамбуру, ОСОБА_31 з ножем в руках зайшов до приміщення тамбуру квартир. Він штовхнув жінку у квартиру, спитав щось за сина.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з обставин продемонстрованих під час відтворення вбачається, що у момент коли ОСОБА_21 заходив у квартиру ОСОБА_15 була до нього обличчям. Опис подій відповідає висновку експерта № 577 від 28.07.2012 року, де зазначено, що нападаючий та потерпіла знаходилися обличчям один до одного, коли були заподіяні пошкодження на передній поверхні грудної клітини. Також, свідок пояснювала, що у цей момент жінка стала кричати, а вона - ОСОБА_12 відразу побігла по сходах до виходу з під`їзду, почувши жіночі крики.

Вказаний протокол суд визнав допустимим доказом вини обвинуваченого, оскільки він складений у відповідності до вимог ст.ст. 194, 85, 85-1 КПК України в редакції, що діяла до 19.11.2012 року, слідчим забезпечено проведення слідчої дії з участю свідка, понятих, зауважень до такої процесуальної дії в учасників не було.

При цьому, визнаючи вказаний доказ належним суд дав оцінку тому факту, що покази свідка ОСОБА_12 надані під час відтворення обстановки та обставин події зі свідком із застосуванням відеозапису та фотозйомки від 05.07.2012 року, та її ж покази надані вже під час судового розгляду хоч дещо і різняться, однак в цілому є тотожними.

Так, свідок послідовно вказала про обставини пошуку квартири потерпілих у м.Суми разом з ОСОБА_10 , як спочатку прийшли до квартири поверхом вище, а потім до потрібної. Аналогічно повідомила, що двері відкрила жінка, те що ОСОБА_10 кинувся до жінки у квартиру та крики цієї жінки. Як вона залишила м.Суми і поїхала у м. Харків, де потім зустріла ОСОБА_10 , який був переодягнений у інший одяг. Покази свідка дані під час розгляду не містять таких детальних пояснень, які дані під час відтворення обстановки та подій. Втім допит свідка судом відбувся 06.05.2019 року, тобто майже через сім років після подій, а відтворення у проміжок часу тиждень від подій. Тому покази дані під час досудового розслідування суд визнав більш повними та підстав їм не довіряти не встановив.

З таким висновком суду першої інстанції, попри доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів погоджується.

Так, захисник ставив під сумнів допустимість протоколу відтворення обстановки та обставин події зі свідком ОСОБА_12 від 05.07.2012 року як доказу вини обвинуваченого ОСОБА_10 зокрема з тих підстав, про які йшлося вище не повна відповідність пояснень свідка ОСОБА_12 наданих нею на слідчому експерименті 05.07.2012 року та у судовому засіданні 06.05.2019 року, зокрема про те, що в суді ОСОБА_12 вже не згадувала, що в ОСОБА_10 в руці був ніж, жінку вона не бачила, а чула лише її голос та те, що її ОСОБА_12 місце розташування в підїзді із ОСОБА_10 було не таке, як вона вказувала на слідчому експерименті.

Аналізуючи зміст вказаного протоколу, пояснення свідка в суді та висновки суду першої інстанції в цій частині, колегія суддів не може погодитись з вказаними доводами захисника про те, що зазначені ним обставини дійсно впливають на допустимість протоколу відтворення обстановки та обставин події зі свідком ОСОБА_12 від 05.07.2012 року як доказу, оскільки по-перше, як обгрунтовано вказав суд першої інстанції, вказані розбіжності пояснюються значним проміжком часу понад 7 років з моменту події і наданням свідком пояснень в суді, що дійсно могло вплинути на їх точність, а тому обгрунтовано, що слід більш довіряти первинно наданим свідком пояснень, по-друге захисник не вказує яким чином такі розбіжності спростовують інші встановлені судом факти, зокрема факт знайомства ОСОБА_10 з Павловською, факт їхніх подорожей, розмов про борг в 70 000 дол. США, факт наполегливого пошуку товариша ОСОБА_10 ОСОБА_11 в м. Суми, звінки в квартири підїзду дому, те, що в квартирі ОСОБА_13 була жінка та інше.

Водночас, як обвинувачений ОСОБА_10 так і його захисник достовірність пояснень свідка ОСОБА_12 взагалі ставили під сумнів з тих підстав, що на неї незаконно впливали працівники правоохоронних органів, про що сама свідок ОСОБА_12 не вказувала та зауважень в протоколі відтворення обстановки і обставин події не зазначала ні вона ні інші учасники процесуальної дії, а також з тих підстав, що свідок надавала пояснення не в користь ОСОБА_10 з підстав помсти йому за не виконані перед нею обіцянки не придбаний ним їй будинок, обґрунтувань чому ні захисник ні сам обвинувачений суду так і не надали. Більше того, як пояснював сам обвинувачений ОСОБА_10 він познайомився з ОСОБА_12 на вокзалі, декілька днів з нею подорожували, конфліктів між ними не було, він пригощав її, робив їй дрібні подарунки. При цьому, сам факт того, що ОСОБА_10 вирушив до Ізраїлю замість продовження подорожей з ОСОБА_12 ще не вказує на бажання останньої обмовляти обвинуваченого.

Щодо інших тверджень сторони захисту, в частині того, що ОСОБА_12 вказувала про те, що тікала від ОСОБА_10 , однак на камерах з відео спостереження залізничного вокзалу вбачається те, що із ОСОБА_10 . ОСОБА_12 веде себе вільно, то на переконання колегії суддів, дана обставина не спростовує наданих ОСОБА_12 пояснень про обставини, які стосуються вчиненого злочину. Більше того, такі дії ОСОБА_12 пояснюються нею ж самою про те, що після звінка в двері квартири ОСОБА_13 вона покинула будинок бо злякалась і піставою цього могли бути подальші події, які могли відбуватися в квартирі за участю ОСОБА_10 , який розповідав ОСОБА_12 про борг товариша з м. Суми. Подальша зустріч ОСОБА_12 із ОСОБА_10 в м. Харків була вже після подій в м. Суми і бажання тікати від ОСОБА_10 в ОСОБА_12 могло відпасти, оскільки той, відповідно до наданих же ОСОБА_10 пояснень, припускав проведення з нею подальшого часу в Криму на морі, та вже аж потім повідомив про свій від`їзд в Ізраїль.

Як наступний доказ вини обвинуваченого суд враховує протокол пред`явлення фотознімків для впізнання від 05.07.2012 року з участю свідка ОСОБА_12 , з якого встановлює те, що свідок впізнала серед наданих фотознімків жінку, яка схожа на ту, що відчинила їм із ОСОБА_10 двері, якою є ОСОБА_15 .

Відповідно до протоколу пред`явлення відеозапису для впізнання від 12.07.2012 року встановлено те, що свідок ОСОБА_12 після перегляду відеозапису з камер відеоспостереження аеропорту Бориспіль впізнала ОСОБА_10 , з яким вона приїздила до м. Суми 28.06.2012 року.

Згідно протоколу пред`явлення відеозапису для впізнання від 12.07.2012 року встановлено те, що свідок ОСОБА_12 після перегляду відеозапису з камер відеоспостереження із залізничної станції «Суми» впізнала ОСОБА_10 , з яким вона приїздила до м. Суми 28.06.2012 року, та себе у його супроводі.

Вказані докази в своїй сукупності визнані судом такими, що вказує на те, що перед вбивством ОСОБА_10 разом з ОСОБА_12 приїхав у м.Суми. У час наближений до вбивства, він прийшов у квартиру потерпілої та напав на ОСОБА_15 . Невдовзі після вчиненого ОСОБА_10 залишив місце події і виїхав з м. Суми. Наступного дня залишив Україну. ОСОБА_15 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події та невдовзі була виявлена сином.

Далі суд дослідив протокол виїмки від 06.07.2012 року з якого встановив те, що було вилучено серцевини врізного замка тамбура з 2 ключами, у якому розташована квартира АДРЕСА_2 , серцевину нижнього замка перших вхідних дверей квартири вказаної квартири та двох ключів від нього, верхній накладний замок перших вхідних дверей даної квартири та 2 ключі від нього, серцевина від замка других вхідних дверей квартири та 2 ключі від нього.

Згідно висновків судових трасологічних експертиз № № 486, 487, 488, 489 від 19.07.2012 року судом встановлено те, що циліндровий механізм врізного замка других вхідних дверей та механізм верхнього накладного циліндрованого замка перших вхідних дверей, циліндровий механізм нижнього врізного замка перших вхідних дверей, циліндровий механізм врізного замка дверей тамбуру, вилучені в ході виїмки в квартирі АДРЕСА_2 , технічно справні та придатні для замикання.

Відповідно до висновку судової дактилоскопічної експертизи № 518 від 24.07.2012 року вбачається, що слід пальця руки, розміром 21х13мм, виявлений на внутрішній поверхні вхідних дверей, вилучений 26.08.2012 року в ході огляду місця події, залишений середнім пальцем правої руки ОСОБА_15 .

Вказані висновки експертів судом визнані такими, що в своїй сукупності підтверджують те, що потерпіла ОСОБА_15 добровільно відчинила вхідні двері до своєї квартири та ОСОБА_10 з метою вчинення умисного вбивства потерпілої, безперешкодно проник до її приміщення. Такі докази узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 , самого ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_11 .

З такими твердженнями суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтується на аналізі вказаних доказів в своїй сукупності, які узгоджуються та доповнюють одне одного.

Щодо тверджень апеляційної скарги захисника про те, що судова дактилоскопічна експертиза № 518 від 24.07.2012 року не виступає прямим доказом вини обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки відбиток від пальця руки покійної ОСОБА_32 міг утворитися будь-коли та за будь-яких обставин, то їх колегія суддів не може визнати такими, що впливають на допустимість такого висновку як доказу, оскільки він хоч і дійсно не виступає прямим доказом вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, однак є опосередкованим доказом, який є складовою ланкою у всиновленні фактичних обставин справи.

Далі суд дослідив і дав повний і обґрунтований аналіз наданих стороною обвинувачення ряду висновків експертів, зокрема:

- висновку судової імунологічної експертизи № 904 від 17.08.2012 року;

- висновку судової імунологічної експертизи № 903 від 17.08.2012 року;

- висновку судово-медичної (імунологічної) експертизи № 895 від 15.08.2012 року та судово-медичної (цитологічної) експертизи № 448 від 13.09.2012 року;

- висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № 20-497 від 17.12.2012 року;

- висновкам судово-медичної (імунологічної) експертизи № 905 від 17.08.2012 року та судово-медичної (цитологічної) експертизи № 451 від 13.09.2012 року;

- висновкам судово-медичних (імунологічних) експертиз №№ 833, 834 від 12.07.2012 року та молекулярно-генетичної експертизи № 20- 593 від 17.12.2012 року;

- висновкам судово-медичних (імунологічних) експертиз №№ 835, 836, 837, 831 від 12.07.2012 року та № 906 від 17.08.2012 року.

Відповідно до вказаних висновків судом встановлено, що на речах в квартирі загиблої, на дверях, панелі домофону, віхідних дверях підїзду, перилах, підлозі, вхідних дверях до тамбуру і квартири, стелі в коридорі, підлоги біля вікна в кухні, кухонному столі, лінолеумі і т.д. знайдено кров людини, походження якої можливе від потерпілої ОСОБА_15 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що зазначені висновки експертів вказують на те, що місце спричинення тілесних ушкоджень і вбивства ОСОБА_15 знаходиться саме починаючи з тамбуру квартир і розміщене у квартирі за місцем проживання в АДРЕСА_7 . Такі докази узгоджуються з показами свідка ОСОБА_12 , яка вказала про напад на потерпілу у квартирі, та показам потерпілого ОСОБА_11 , який казав, що матір побачив лежачу у квартирі.

Зауважень до вказаних доказів сторона захисту в доводах своєї апеляційної скарги не веде, та не ставить їх допустимість під сумнів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для їх не врахування при винесенні рішення.

З дослідженого судом першої інстанції висновку судово-психіатричної експертизи № 226 від 06.06.2016 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 ніякими психічними захворюванням не страждає та не страждав. Застосування примусових заходів медичного характеру він не потребує.

Вищевказані докази були повно, всебічно та об`єктивно оцінені судом першої інстанції з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, внаслідок чого суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а не визнання ним своєї вини у вчиненому правильно розцінив як обраний ОСОБА_10 спосіб захисту, спрямований на уникнення відповідальності за вчинене.

Як підсумок своїх висновків суд дав обґрунтований аналіз встановлених ним фактичних обставин справи, зокрема вказав про те, що з показів потерпілого ОСОБА_11 , показів свідка ОСОБА_12 , частково показами самого обвинуваченого ОСОБА_10 , роздруківки телефонних контактів вбачається, що останній приїхав в м. Москву, потім через м. Київ у м. Херсон, а потім у м.Суми. Такий маршрут цілком відповідає зловмисної домовленості на вбивство іншої особи, як зазначив потерпілий ОСОБА_11 . Невдача ОСОБА_10 і приїзд у м.Суми до ОСОБА_11 з метою помсти також є логічним.

Також, покази обвинуваченого щодо відвідання м.Москви, м.Київа, м.Херсону та м.Суми детально дослідив і суд правильно розцінивши їх нелогічними та малоймовірними, оскільки якихось вагомих підстав з`явитися до м.Суми ОСОБА_10 не пояснив. Зі слів ОСОБА_10 він приїздом у м.Суми хотів відновити зв`язок з ОСОБА_11 . Коли дізнався, що останнього немає вдома, він відразу пішов. Таку поведінку суд обгрунтовано визнав нелогічною і недоцільною. З досліджених доказів вбачається, що ОСОБА_10 подолав значний шлях з м.Херсона до м.Суми, витратив для цього певний час і певні кошти на себе і ОСОБА_12 , при цьому пробув у м.Суми всього близько години чи двох годин вирушив до Ізраїлю. Більше того обвинувачений не вказав, яких він заходів вчинив для відновлення зв`язку з ОСОБА_11 , чому не залишив свого номеру телефону, адреси, засобів зв`язку, записки тощо.

З показів свідка ОСОБА_12 судом встановлено те, що ОСОБА_10 шукав місце проживання ОСОБА_11 під приводом суттєвого боргу, 60 тисяч чи 70 тисяч доларів США чи Євро. Сам обвинувачений та потерпілий ОСОБА_11 заперечували заборгованість. Вказне суд обгрунтовано розцінив як те, що показам обвинуваченого у суді не слід довіряти, адже свідку він повідомляв недостовірні відомості. Повідомлення таких недостовірних відомостей у сукупності з іншими доказами вказує на приховування дійсної мети візиту, що робиться для приховування злочину тощо. Обвинувачений дійсно може бути пов`язаний з метою візиту до України, як вказав потерпілий ОСОБА_11 , можливого підготування до вбивства іншої особи у м.Херсон, а оскільки потерпілий не сприяв такому наміру пояснюється візит обвинуваченого до м.Суми, тобто мотив злочину.

Щодо дводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що знаряддя вбивства не встановлено і його так і не знайдено, як і не встановлено на місці злочину біологічних зразків обвинуваченого ОСОБА_10 , що на думку захисника виключає його причетність до інкримінованого йому злочину, то до них колегія суддів ставиться критично, оскільки із експертиз, про які йшлося вище, було встановлено, що тілесні ушкодження в потерпілої ОСОБА_15 наімовірніше утворилися внаслідок дії одного плоского колючо-ріжучого знаряддя, типу клинка ножа, що має П-подібний в перерізі обух з добре вираженими ребрами і порівняно гостре лезо, при цьому 7 ножів, вилучених з квартири потерпілої не мають таких ознак. Викладне безумовно вказує на те, що знаряддя вчинення злочину було принесене вбивцею на місце вчиненя злочину із собою. Між тим, в первинно наданих свідком ОСОБА_12 поясненнях в ході проведення з нею слідчого експерименту, остання вказувала про те, що ОСОБА_10 , коли йшов до Гончаренків, мав при собі ножа. З огляду на те, що ОСОБА_10 як в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду справи апеляційного її перегляду свою вину у вчиненому так і не визнав, а свою причетність до смерті потерпілої взагалі заперечив, то колегія суддів не виключає версії про те, що своє знаряддя вчинення злочину обвинувачений викинув чи знищив з метою виключити свою причетність до скоєного. Відсутність біологічних зразків ОСОБА_10 на місці вчинення кримінального правопорушення не спростовує встановлених судом фактичних обставин справи, які підтверджені належними і допустимими доказами.

Щодо інших тверджень захисника відсутність на одязі ОСОБА_10 слідів крові тоді як на місці злочину було виявлено значну її кількість та в разі вчинення ОСОБА_10 вбивства потерпілої ОСОБА_15 він не зміг би залишитись не замащеним, то вони спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, зокрема поясненнями свідка ОСОБА_12 , яка між іншого, вказувала про те, що в день події ОСОБА_10 був одягнутий в джинси, футболку, мастерку зі вставками білого і зеленого кольору та кросівки, однак в м. Хаків (після візиту до м. Суми) ОСОБА_10 був одягнутий вже в нові блакитні бриджі і футболку. Факт зміни одягу сам ОСОБА_10 також не заперечив та пояснив це тим, що йому було жарко і він був вимушений переодягтись. По при такі пояснення обвинуваченого факт зміни ними одягу встановлено. Також, колегія суддів звертає увагу і на те, що свідок ОСОБА_12 вказувала про те, що речі ОСОБА_10 з камер схову на залізничному вокзалі в м. Суми вона забрала із собою та лише в м. Харків їх повернула власнику. Тобто, в ОСОБА_10 в м. Суми із собою речей як таких не залишилось, однак при цьому, що на залізничному вокзалі в м. Харкові він був 28.06.2012 року о 21.15 год. і він все ж таки вжив заходів щодо їх зміни.

Щодо доводів захисника про те, що висновки суду першої інстанці в частині того, що ОСОБА_10 поїхав до Ізраїлю з метою переховуватись не відповідають дійсності так як він до Ізраїлю повернувся до місця свого попереднього проживання, працював там і не ховався, то їх колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до пояснень ОСОБА_10 до України він прибув в пошуках ОСОБА_11 , після візиту в м. Суми та встановлення відсутності «товариша» вдома, він швидко, без залишення жодних своїх контактів, покинув м. Суми і поїхав до м. Харкова, де зустрівши ОСОБА_12 , якій обіцяв продовжити мандрівки по країні, поїхав до м. Бориспіль з якого хутко покинув територію України. Вказане безумовно свідчить про те, що дії ОСОБА_10 були спрямовані на оперативне залишення України, а повернення його в Ізраїль до свого попереднього місця проживання не спростовує встановленого.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 та матеріали кримінального провадження в своїй сукупності, колегія суддів вважає що винність обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому злочину повністю доведена, а його дії правильно кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З огляду на вказані обставини, колгія суддів доводи апеляційної скарги захисника про виправдання обвинуваченого ОСОБА_10 з підстав не доведення його вини у вчиненому вбивстві вважає безпідставними та не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки вина ОСОБА_10 в інкримінованому йому злочині, а саме в умисному вбивстві потерпілої ОСОБА_15 , є доведеною, а його дії правильно кваліфіковані судом.

Щодо виду та міри призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання то апеляційний суд зазначає наступне.

Так, статтею 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між альтернативами, кожна з яких є законною.

У п.2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7 звертається увага судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті, і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при обранні обвинуваченому ОСОБА_10 виду і міри покарання врахував характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, дані про особу обвинуваченого та обставини що пом`якшують його покарання відсутність судимостей та не вчинення нових злочинів після скоєння даного злочину. Обтяжуючих покарння обставин судом не в тановлено.

Аналізуючи вид покарання, призначеного ОСОБА_10 колегія суддів, окрім врахованого судом, враховує і ступіь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, спосіб його вчинення - нанесення численних ударів ножем в кількості 26, особу потерпілої жінка, фізично слабша за обвинуваченого та дії обвинуваченого, які були спрямовані на уникнення відповідальності за вчинене.

У справах "Бакланов проти Росії" від 09 червня 2005 року, "Фрізен проти Росії" від 24 березня 2005 року, Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип "законності" і воно не було свавільним. Так, у справі "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 року, Європейський суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 відноситься до ообливо тяжких, спрямований на позбавлення життя людини, а також даних про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку про законність і справедливість призначеного покарання, визначеного судом у межах санкції ч.1 ст.115 КК України, у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На думку колегії суддів, лише покарання, пов`язане з реальним його відбуттям у повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК України, враховуючи обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого є співрозмірним із вчиненим злочином, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення ним нових злочинів, і підстав вважати його занадто суворим чи навпаки м`яким, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить жодних підстав для зміни чи скасування вироку суду відносно ОСОБА_10 , а тому вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалений з додержанням вимог КПК України та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. При цьому, твердження захисника про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, однобічність судового слідства та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим колегія суддів вважає їх безпідставними.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 липня 2019 року відносно ОСОБА_10 , залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_9 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а ОСОБА_10 , - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4