Ухвала
19 червня 2019 року

м. Київ
справа № 487/3227/18

провадження № 51-3030ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року,
встановив:
Укасаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення

в касаційному порядку.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність

чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, що подає скаргу.

В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Проте вказаних положень процесуального закону не дотримано. На обґрунтування своєї позиції про незаконність оскаржуваного судового рішення, потерпілий посилається на неповноту зясування обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Позицію щодо м`якості призначеного засудженому покарання потерпілий пов`язує із застосуванням ст. 75 Кримінального кодексу України (далі КК), якою регулюється не вид та розмір покарання, а порядок його відбування. Незважаючи на це, потерпілим не зазначено обґрунтування саме неправильного застосування згаданої норми права, з урахуванням її конкретних положень та дискреційних повноважень суду.
Крім того, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК) та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) є дві самостійні підстави для скасування або зміни судових рішень, які потребують самостійного обґрунтування

у касаційній скарзі, що потерпілим при оскарженні ухвали суду апеляційної інстанції

не дотримано.
Касаційна скарга ОСОБА_4 за своїм змістом є суперечливою. Зокрема,

у вступній та мотивувальній частинах касаційної скарги він зазначає,

що оскаржує вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 січня 2019 року

та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року, а в її прохальній частині просить скасувати тільки ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи наведене та керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 квітня 2019 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3