Код суду 233 Справа № 233/5471/16-к
Вирок
Іменем України
13 серпня 2019 року м.Костянтинівка

Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеокоференції),

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеокоференції),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Костянтинівка кримінальне провадження № 0000465 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Губальці Славутського району Хмельницької області, не одруженого, який має повну середню освіту, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, призваного 13 липня 2015 року Славутським РВК під час мобілізації на особливий період, радіотелефоніста 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубично-артилерійської батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 , сержанта,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.407 ч.4 КК України,-

ВСТАНОВИВ:
Відповідно до ч.8 ст.4, ч.1 ст.5, ст.ст.10,11, ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 15 січня 2015 року «Про часткову мобілізацію» ОСОБА_6 13 липня 2015 року був призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з мобілізацією до лав Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 по стройовій частині № 198 від 07 вересня 2015 року ОСОБА_6 зарахований до списків військової частини польова пошта НОМЕР_1 , поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду старшого механіка-водія 2 гаубичного самохідно- артилерійського взводу гаубичної самохідно-артилерійської батареї військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

За наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 від 01 лютого 2016 року по стройовій частині № 25 сержант ОСОБА_6 звільнений із займаної посади та призначений на посаду радіотелефоніста 1 гаубичного самохідно-артилерійського взводу гаубично-артилерійської батареї.

Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України; військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (окрім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Таким чином, з 17 березня 2014 року (з моменту оголошення часткової мобілізації) згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» № 303/2014 по теперішній час на території України діє особливий період.

Будучи військовослужбовцем, сержант ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 9,11,14,16,127,128,216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися вимог Конституції України, законів України, військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов*язок, виконувати службові обов*язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою (ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями); сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники) та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважаться таким, що виконує обов`язок з військової служби, знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил України, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

10 серпня 2016 року сержант ОСОБА_6 був направлений на лікування до військової частини НОМЕР_2 з дислокацією в АДРЕСА_2 , по завершенні якого був зобов`язаний повернутись у військову частину.

Разом з тим, 26 серпня 2016 року сержант ОСОБА_6 , діючи в порушення вимог вище зазначених нормативних актів, будучи військовослужбовцем служби під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби без дозволу командування не з`явився з лікування до військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

26 серпня 2016 року сержант ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , не з`явився з лікування до військової частини без поважних причин, свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини польова пошта НОМЕР_1 не вживав, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв та ухилявся від виконання обов`язків військової служби до 29 вересня 2016 року в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

29 вересня 2016 року сержант ОСОБА_6 , усвідомивши власну протиправну поведінку, повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_3 .

В період часу з 26 серпня 2016 року до 29 вересня 2016 року сержант ОСОБА_6 , не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків військової служби, перебував у м.Миколаєві, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.4 ст.407 КК України як нез*явлення вчасно військовослужбовця на службу до військової частини без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

24 червня 2019 року між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 укладена угода про визнання винуватості.

За умовами угоди про визнання винуватості від 24 червня 2019 року, обвинувачений ОСОБА_6 зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у скоєнні злочину, передбаченого ст.407 ч.4 КК України, активно сприяти розкриттю злочину, співпрацювати з органами досудового слідства та сприяти у викритті осіб, винних у злочинах, пов`язаних із нез`явленням до військової частини, вчинених іншими військовослужбовцями військової частини польова пошта НОМЕР_1 .

Крім того, сторони погодилися, що при затвердженні угоди про визнання винуватості ОСОБА_6 за ст.407 ч.4 КК України буде призначене покарання із з урахуванням обставин, що пом*якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин; за відсутності обставин, що обтяжують покарання - у вигляді позбавлення волі строком на три роки із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік.

В угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладення та затвердження згідно ст. 473 КПК України, а також наслідки її невиконання.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Прокурори ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 просили суд затвердити угоду про визнання ОСОБА_6 винуватості.
Перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 цілком розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; має право мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він в повному обсязі визнає свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України за обставин, викладених в обвинувальному акті.
Після роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_6 його прав та наслідків укладення угоди про визнання винуватості, останній зазначив, що вину у скоєнні злочину за обставин, викладених у вироку визнає в повному обсязі, з узгодженою мірою покарання згоден, угода укладена за його власним бажанням, без тиску зовнішніх обставин, є добровільною, він цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди, що передбачені ч. 2 ст. 473 та ч.4 ст.474 КПК України, які йому були роз`яснені в підготовчому судовому засіданні судом. Просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 червня 2019 року між ним та прокурором.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з*ясувавши позицію прокурора, захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 , суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості укладена 24 червня 2019 року між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 відповідає положенням КПК України та КК України і підлягає затвердженню оскільки: умови укладеної угоди не суперечать вимогам КПК України та КК України, зокрема правильною є правова кваліфікація злочину, вчиненого ОСОБА_6 за ст.407 ч.4 КК України як нез*явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану; умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним або відсутні фактичні підстави для визнання винуватості; відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Покарання, узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості відповідає положенням статті 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини що пом`якшують покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин.
Судом в підготовчому судовому засіданні встановлено, що дії які інкримінуються ОСОБА_6 дійсно мали місце та були скоєні обвинуваченим, який в судовому засіданні визнав свою вину повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Враховуючи викладене, та те, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної 24 червня 2019 року між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди та призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Цивільний позов не заявлений, процесуальних витрат на залучення експерта та речових доказів по даному провадженню немає.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 не обирався.

Керуючись ст. ст. 314, 373, 374, 474, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24 червня 2019 року у кримінальному провадженні № 0000465 між прокурором військової прокуратури Донецького гарнізону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обов`язок нагляду за засудженим ОСОБА_6 покласти на командира військової частини за місцем проходження служби (на час проходження служби) та на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого (у випадку звільнення зі служби).
Роз`яснити ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 476 КПК України умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок на підставі угоди може бути оскаржений до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право на отримання в суді копії вироку у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 27 та ч. 4 ст. 29 КПК України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя