ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/3182/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1 ,
Справа № 645/2/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: запобіжний захід
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2019 року стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаною ухвалою продовжено дію запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вигляді тримання від вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 22 листопада 2019 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення районний суд вказав, що на розгляді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і до них застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п.4, 12 ч.2 ст. 115, ч.1 ст.263 КК України, а ОСОБА_9 обвинувачується за п.п.4, 12 ч.2 ст. 115 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами.

Судова колегія суду першої інстанції вказала на продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перебуваючи на свободі можуть переховуватись від суду, вплинути на його хід чи спробувати продовжити свою злочинну діяльність.

Оцінивши в сукупності обставини, які визначені ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у разі визнання їх винними у вчиненні інкримінованих злочинів; вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , який відповідно до листа Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України в Харківській та Луганській областях №542 від 21.08.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні та відмічається слабо позитивна динаміка на фоні проведеного лікування; а також те, що санкцією ч.2 ст. 115 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, тому з метою забезпечення виконання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покладених на них обов`язків, судова колегія суду першої інстанції дійшла висновку про необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - до 22 листопада 2019 року.

Крім того, суд зазначив, що ризики не зменшились та не відпали, а вагомих аргументів на доведення відсутності доцільності тримання обвинувачених під вартою стороною захисту не надано, у зв`язку з чим відсутні підстави зміни запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу районного суду про продовження щодо нього строку запобіжного заходу; звільнити його з-під варти та застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Мотивуючи скаргу вказав, що рішення суду є незаконним, немотивованим та необґрунтованим, судовий розгляд проведено не об`єктивно, з обвинувальним ухилом, не доведено продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Звертає увагу на те, що за час перебування в слідчому ізоляторі погіршився стан його здоров`я і він потребує лікування, що неможливо зробити в умовах слідчого ізолятору.

Заслухавши доповідь головуючого судді, з`ясувавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги; вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та які наполягали на її задоволенні; дослідивши матеріали провадження, колегія суддів, дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, передбачених ч.1 ст.263 та п.п.4, 12 ч.2 ст. 115 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до матеріалів провадження, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , офіційно не працевлаштований, офіційних джерел доходу не має, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , їх тяжкості та суспільної небезпечності, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Стосовно апеляційних доводів щодо погіршення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , то колегією суддів районного суду такі обставини вже враховано при постановленні оскаржуваної ухвали, з посиланням на висновки Харківської міської медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України в Харківській та Луганській областях №542 від 21.08.2019 року, відповідно до яких у ОСОБА_7 відмічається слабо позитивна динаміка на фоні проведеного лікування. Крім того, відповідно до вказаної медичної довідки, обвинувачений ОСОБА_7 декілька разів перебував на стаціонарному лікуванні в умовах медичної частини №27 філії ЦОЗ ДКВС України в Харківській та Луганській областях, що свідчить про відсутність перешкод у його лікуванні.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, п.1 ч.1 ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2019 року про продовження строку попереднього ув`язнення ОСОБА_7 без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя

Судді: