ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2719/19 Справа № 204/5394/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
представника установи
виконання покарання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Андріївка Верхньодніпровського району Дніпропетровської області,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 серпня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції зазначив, що враховуючи той факт, що за період 2017-2019 рік засуджений має три заохочення, з 31 січня 2019 року мав дисциплінарне стягнення, яке зняте 11 квітня 2019 року шляхом заходу заохочення, не завжди дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня, характеризується посередньо, суд вважає, що дії засудженого не відповідають вимогам щодо застосування положень, які передбачені ст. 81 КК України та не відповідають положенням ст.9 КВК України, якою визначені основні обов`язки засудженого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що він відбув 2/3 покарання, вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнає, кається, працевлаштований в установі, має заохочення. Вказує, що має на утриманні 2 неповнолітніх доньок та дружину, місце реєстрації та довідку про подальше його працевлаштування після звільнення з місць позбавлення волі.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу тощо.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України з застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 9 місяців.
Як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_7 , відбуває покарання у виді позбавлення волі з 15 лютого 2017 року, за період відбування покарання характеризується посередньо, працевлаштований, залучається до виконання робіт з благоустрою колонії установи та прилеглої території, до суспільно-корисних робіт відноситься сумлінно та відповідально, не завжди дотримується встановлених правил поведінки та розпорядку дня. Крім того,засуджений ОСОБА_7 має лише три заохочення: від 29 травня 2017 року, від 19 квітня 2018 року та від 11 квітня 2019 року, мав дисциплінарне стягнення, яке зняте 11 квітня 2019 року шляхом заходу заохочення. Також у судовому засіданні під час апеляційного перегляду було надано довідку про заохочення і стягнення засудженого ОСОБА_7 , відповідно до якої засуджений має ще одне стягнення від 11 вересня 2019 року, яке досі не погашено, що не може свідчити про те, що засуджений довів своє виправлення.
Крім того, відповідно до виписки з протоколу № 13 засідання комісії Державної установи Дніпровська установа виконання покарання (№4) від 26 липня 2019 року засудженому ОСОБА_7 відмовлено у направленні матеріалів до суду на предмет застосування ст.81 КК України, оскільки останній не довів своє виправлення.
Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, оскільки обставини провадження свідчать лише про наявність посередніх чинників, які не дають змоги суду з впевненістю визначитися з тією позицією, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою, яка розцінюється судом як посередня, став на шлях виправлення та виховання, тому апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і не находить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Сам факт, що засуджений відбув 2/3 частини строку покарання, має заохочення та характеризується посередньо за час відбування покарання не може свідчити, що він став на шлях виправлення. Достатніх даних на підтвердження вказаного факту засуджений ОСОБА_7 не навів в апеляційній скарзі та не надав при її розгляді.

Доводи ОСОБА_7 про те, що він відбув 2/3 покарання, кається, працевлаштований, має 5 заохочень, знаходять своє підтвердження, але вони не впливають на рішення суду і не містять достатніх даних для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, про що наполягав у своїй апеляційній скарзі засуджений.

Щодо посилань ОСОБА_7 на те, що він має утриманні двох неповнолітніх доньок, то вони не можуть впливати на факт застосування ст. 81 КК України.
Судом досліджені всі обставини, які мали значення для прийняття по справі законного і обгрунтованого рішення.

Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до ОСОБА_7 не може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, та не вбачає підстав до задоволення клопотання про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 серпня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4