Житомирський апеляційний суд
Справа №279/599/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №279/599/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2019 року відносно
ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в:
В своїй апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання у зв`язку із невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості і обставинам вчиненого кримінального правопорушення та його особі, та призначити йому більш м`яке покарання передбачене санкцією ч.2 ст.121 КК України. Вважає, що суд першої інстанції при розгляді провадження допустив однобічність та неповноту судового розгляду, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам провадження. Зазначає, що не вчиняв інкримінованого йому правопорушення. При цьому, наголошує, що суд першої інстанції незаконно не відібрав в нього пояснень, обмежившись допитом потерпілих та свідків. Звертає увагу, що в експертизах зазначені невірні дані, крім того, не досліджено речові докази, які були вилучені під час досудового розслідування. Судом безпідставно не враховано пом`якшуючу обставину його перебування в стані сильної емоційного хвилювання викликаного протизаконним слідством та тяжкою образою з боку свідка ОСОБА_10 . Одночасно звертає увагу на те, що потерпіла вмерла через півтора місяця після словесного конфлікту з ним та запалення легень.

Згідно вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2019 року, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Остаточне покарання за сукупністю злочинів визначено на підставі ч.4 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Коростенського міськрайонного суду від 12.03.2019, більш суворим, призначеним даним вироком, у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.
Строк відбуття покарання обчислено з 15.03.2018.
Зараховано у строк відбутого покарання строк тримання ОСОБА_9 під вартою з 11.10.2017 по 06.12.2017 та з 05.01.2018 по 09.02.2018.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1533 грн. 16 коп. за проведення судово-трасологічної та судово-одоролігчної експертиз.
Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.
Відповідно до вироку суду першої інстанції, ОСОБА_9 , 06.10.2017 року близько 20 години, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно наніс численні удари кулаками рук в ділянку голови та тулуба ОСОБА_11 , чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді параорбітальних гематом з обох сторін, забійної рани лобної ділянки, забійної рваної рани верхньої губи із частковим дефектом шкірних покривів забійної рани суборбітальної ділянки зліва із переходом на повіку, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, набряку мозку, підшкірної гематоми в ділянці м"яких тканин лобної ділянки, перелому верхньої та задньої стінок лівої гайморової пазухи, травматичної субдуральної гігроми на рівні лобно-скроневих ділянок обох гемісфер головного мозку, перелому 7 ребра зліва по задній аксилярній лінії та перелому 2 ребра по середній ключичній лінії зліва, садна в центральній лобній ділянці, 3 саден по передній поверхні правої гомілки, садна по лівій боковій поверхні тазу, перелому ребер справа 4, 5, 6, 7 по середньо-ключичній лінії з ознаками формування м`якої кіскової мозолі, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок тупої поєднаної травми голови та грудної клітини, супроводжувалась переломами кісток лицевого черепа, переломами ребер, травматичною субдуральною гігромою, забоєм головного мозку та ускладнилось двобічною пневмонією.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, пояснення потерпілого та прокурора, які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_9 обвинувачення, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, та про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.121 КК України, апеляційний суд вважає обґрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.
Доводи викладені обвинуваченим в апеляційній скарзі є необґрунтованими і спростовуються наявними у справі доказами.
Так, суд першої інстанції, провівши усі необхідні підготовчі дії, передбачені ст.ст.342-347 КПК України, в порядку ст.348 КПК України, після оголошення обвинувачення, належно встановив особу обвинуваченого, з`ясувавши його прізвище, ім`я, по батькові, місце і дату народження, місце проживання, заняття та сімейний стан, роз`яснив ОСОБА_9 суть обвинувачення і відповідно з`ясував, чи зрозуміле воно останньому, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання. (т.2 а.п.58-61)
Як вбачається з матеріалів провадження №279/599/18, у тому числі й технічного звукозапису судового розгляду від 30.08.2018 (т.2 а.п.58), обвинувачений ОСОБА_9 свою вину не визнав, та на підставі п.4 ч.3 ст.42 КПК України відмовився від дачі показань з приводу висунутого йому обвинувачення. В подальшому, цим правом обвинувачений скористався і в судовому засіданні 01.11.2018 (т.2 а.п.100-109).
Таким чином, апеляційні посилання обвинуваченого ОСОБА_9 щодо незаконного позбавлення судом першої інстанції права дачі ним показань в судовому засіданні, є безпідставними.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_9 пояснив, що кваліфікація його дій за ч.2 ст.121 КК України є неправильною, оскільки його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України. В той вечір він йшов від ОСОБА_10 через подвір`я ОСОБА_11 . З цього приводу у нього з останньою виник конфлікт. Він, перебуваючи в стані сп`яніння, дійсно наніс декілька ударів ОСОБА_11 , а саме дав їй ляпас та 3-4 рази вдарив кулаком по її тілу в область плеча та грудної частини. Зазначені у вироку тілесні ушкодження не могли виникнути від його дій та не були причиною смерті ОСОБА_11 . Показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 є неправдивими та суперечливими.
Апеляційний суд, проаналізувавши показання обвинуваченого ОСОБА_9 , визнає їх частково неправдивими, даними з метою уникнення ним від кримінальної відповідальності за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та повністю спростовуються наявними в справі доказами, які суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку, як доказ вини обвинуваченого.
Так, суд першої інстанції, належно взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_13 , який пояснив що 07.10.2017 він приїхав до будинку матері, коли зайшов у веранду побачив, що мати лежить в крові. За допомогою ОСОБА_14 викликав поліцію та швидку медичну допомогу. Коли мати прийшла до тями, то він запитав, хто до цього причетний. Мати вказала на ОСОБА_9 . До 30.10.2017 року мати знаходилась у реанімаційному відділенні в лікарні, потім її виписали додому. Мати самостійно не пересувалась, не могла сама їсти, її годували штучно, а ІНФОРМАЦІЯ_2 вона померла.
Показання потерпілого ОСОБА_13 підтверджено показаннями його дружини ОСОБА_15 .
Відповідно до показань свідка ОСОБА_14 , дані в суді першої інстанції, 06.10.2017 року десь о 19 годині 10 хвилин їй зателефонував ОСОБА_16 , який проживає в будинку АДРЕСА_3 і повідомив, що ОСОБА_17 прийшов до нього напідпитку, вибив скло у веранді і побіг до ОСОБА_11 . Через деякий час він знову зателефонував і повідомив, що ОСОБА_17 знову приходив до нього, обзивав нецензурною лайкою, розбив ще одно скло і знову побіг до сусідки ОСОБА_11 . Коли до неї приїхав ОСОБА_18 вона сказала, щоб він поїхав до матері. Він поїхав і відразу ж зателефонував, прохаючи викликати поліцію та швидку медичну допомогу. Коли вона приїхала до будинку ОСОБА_11 , то побачила останню лежачою на підлозі. У ОСОБА_19 були розбиті губи, голова. Звернула увагу, що на металевому совку, який знаходився на веранді були плями бурого кольору, на підлозі лежала кепка (бейсболка) чорного кольору. ОСОБА_20 вона вже побачила, коли його привозили на місце події, він розповідав, що прийшов до потерпілої, щось їй сказав, вона почала на нього лаятись, тому він наніс їй 3 удари, а 4 удар наніс металевим совком; показував як наносив удари потерпілій, говорив що остання вкусила його за палець.
Показання свідка ОСОБА_14 в частині проведення слідчого експерименту за участю обвинуваченого ОСОБА_9 підтверджено показаннями свідка ОСОБА_21 .
Згідно показань свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вечері між останнім та ОСОБА_9 був конфлікт, під час якого ОСОБА_10 вдарив ОСОБА_9 , який був у стані сп`яніння. ОСОБА_9 після цього побіг до будинку ОСОБА_11 .
Аналізуючи зазначені показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , які вони дали в судовому засіданні суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає істотних суперечностей, які були б підставою для сумнівів у їх достовірності та вважає ці показання належними та допустимими доказами, а наведені з цього приводу апеляційні доводи обвинуваченого визнає необґрунтованими.
Крім того, винність ОСОБА_9 в інкримінованому йому правопорушенні за обставин встановлених вироком суду першої інстанції підтверджується і іншими доказами, дослідженими в судовому засіданні та з наданням у вироку їм належної оцінка, а саме: протоколами огляду місця події від 07.10.2017 (т.1 а.п.16-29, 31-35, 37-42) зі схемами та фототаблицями; протоколом від 07.10.2017 (т.1 а.п.44-46), згідно до якого ОСОБА_9 добровільно видав свої черевики; постановою від 07.10.2017 (т.1 а.п.47-49) про визнання речовими доказами в кримінальному провадженні (вилучені «бейсболка», штани, черевики т. ін.); постановами від 10.10.2017 та від 11.10.2017 (т.1 а.п.124), якими визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні DVD-диски з матеріалами проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_9 ; протоколом слідчого експерименту від 11.10.2017 (т.1 а.п.122-123) проведеного з використання відеозапису за участю ОСОБА_9 , яким зафіксовано та відображено місце події на яке вказав обвинувачений, місце нанесення потерпілій їм ударів та їх кількість; протоколом огляду трупа ОСОБА_11 від 25.11.2017 (т.1 а.п.209-215); висновком імунологічної експертизи №1261 від 08.12.2017 (т.1 а.п.237-239); висновком трасологічної експертизи №1/1940 від 06.11.2017 (т.1 а.п.245-251), згідно з яким низ взуття виявлений на тканині під час ОМП 07.10.2017 за адрсеою АДРЕСА_2 залишений взуттям з таким же рельєфним малюнком, розміром та взаємним розташуванням елементів низу, що і низ взуття, яке вилучене у ОСОБА_9 ; висновком одорологічної експертизи №8/45-17 від 28.11.2017 (т.2 а.п.2-12), якою встановлено, що зразок запахової інформації вилучений з кепки знайденої під час ОМП 07.10.2017 в будинку ОСОБА_11 має співпадіння зі зразком крові ОСОБА_9 ; висновками експерта №268 від 10.11.2017 та №323 від 18.01.2017 (т.2 а.п.54, 56-57) про те, що тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_9 у вигляді двох саден по тильно-зовнішній та тильно-внутрішній поверхням середньої фаланги четвертого пальця лівої кисті могли виникнути за обставин на які посилається обстежуваний, тобто в результаті укусу зубами людини 06.10.2017 року близько 20 години 30 хвилин по вул.Зеленицькій, 27 в с.Сушки, коли наносив кілька ударів знайомій жінці по обличчю. Вказана жінка один раз нанесла удар невідомим предметом по спині та вкусила за палець лівої кисті.
Згідно висновку експерта №282 від 06.02.2017 (т.1 а.п.217-219) в ОСОБА_11 виявлено тілесні ушкодження у вигляді параорбітальних гематом з обох сторін, забійної рани лобної ділянки, забійної рваної рани верхньої губи із частковим дефектом шкірних покривів забійної рани суборбітальної ділянки зліва із переходом на повіку, закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, набряку мозку, підшкірної гематоми в ділянці м`яких тканин лобної ділянки, перелому верхньої та задньої стінок лівої гайморової пазухи, травматичної субдуральної гігроми на рівні лобно-скроневих ділянок обох гемісфер головного мозку, перелому 7 ребра зліва по задній аксилярній лінії та перелому 2 ребра по середній ключичній лінії зліва, садна в центральній лобній ділянці, 3 саден по передній поверхні правої гомілки, садна по лівій боковій поверхні тазу, перелому ребер справа 4, 5, 6, 7 по середньо-ключичній лінії з ознаками формування м`якої кіскової мозолі, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх заподіяння та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_11 . Причиною смерті ОСОБА_11 стала тупа поєднана травма голови та грудної клітини, яка супроводжувалась переломами кісток лицевого черепа, переломами ребер, травматичною субдуральною гігромою, забоєм головного мозку та ускладнилась двобічною пневмонією. Давність тілесних ушкоджень відповідає терміну 06.10.2017 року, які утворились внаслідок дії твердих тупих предметів, не менш ніж від 3 - 4 ударів в ділянку обличчя та голови та не менше 2 ударів в ділянку грудної клітини. Всі зазначені ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Експерт не виключає утворення тілесних ушкоджень, що стали причиною смерті ОСОБА_11 за обставин на які вказав ОСОБА_9 під час слідчого експерименту від 11.10.2017 року.
Дослідивши в судовому засіданні висновок експерта №282 від 06.02.2017, апеляційний суд вважає, що зазначений висновок у пунктах 3.2, 3.3, 8 містить категоричне твердження експерта, що виявлені в ОСОБА_11 усі тяжкі тілесні ушкодження перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням її смерті. Сукупний аналіз висновків експерта безсумнівно дає підстави вважати, що виявлення в ОСОБА_11 додатково ще й двобічної пневмонії (в 1 пункті висновку), є лише констатуванням експертом певного захворювання в ОСОБА_11 , яке не є причиною смерті, а лише призвело до певних ускладнень стану її здоров`я за наявних у неї тяжких тілесних ушкоджень.
На переконання апеляційного суду, оскільки висновком експерта №282 від 06.02.2017 встановлено, що причиною смерті ОСОБА_11 є тупа поєднана травма голови та грудної клітини, яка супроводжувалась переломами кісток лицевого черепа, переломами ребер, травматичною субдуральною гігромою, забоєм головного мозку, які є тяжкими тілесними ушкодженнями, небезпечними для життя, що згідно з вище наведеними доказами наявними в матеріалах кримінального провадження умисно заподіяні ОСОБА_9 , підстави для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 на ч.1 ст.121 КК України, про що стверджується стороною захисту, - відсутні.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта №353-2017 від 24.10.2017 (т.1 а.п.224-225), ОСОБА_9 під час вчинення інкримінованого його кримінального правопорушення міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, психічними захворюваннями на страждав та не страждає. Апеляційні доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про перебування його в стані фізіологічного афекту не підтверджено наведеними висновками судово-психіатричного експерта, а тому є необґрунтованими.
Апеляційний суд вважає, що вироком суду першої інстанції належно враховано висновки експерта №282 від 06.02.2017 (т.1 а.п.217-219), висновки судово-психіатричного експерта №353-2017 від 24.10.2017 (т.1 а.п.224-225), висновки імунологічної експертизи №1261 від 08.12.2017 (т.1 а.п.237-239), висновки трасологічної експертизи №1/1940 від 06.11.2017 (т.1 а.п.245-251), висновки одорологічної експертизи №8/45-17 від 28.11.2017 (т.2 а.п.2-12) як і висновки експерта №268 від 10.11.2017 та №323 від 18.01.2017 (т.2 а.п.54, 56-57), на незаконності яких обвинувачений посилається у своїй апеляційній скарзі, які були призначені під час досудового розслідування з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, проведені відповідними фахівцями відповідними судово-медичними експертами та комісією СПЕК, є повними, об`єктивними, узгоджуються з іншими наявними в справі доказами, не мають суперечностей та не викликають сумнівів у їх правильності.
Наведені у вироку суду першої інстанції усі докази були безпосередньо досліджені в судовому засіданні судом першої інстанції. Будь-яких зауважень чи клопотань від учасників судового процесу, в тому числі і від обвинуваченого, щодо належності та допустимості доказів, повноти дослідження доказів судом, не надходило. Вирішуючи кримінальне провадження, суд першої інстанції дотримався обов`язкової процедури судового розгляду визначеної 3 параграфом 28 Глави КПК України. Наведені обвинуваченим з цього приводу апеляційні твердження є безпідставними.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у відповідності до вимог закону, провів оцінку кожного із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність висунутого ОСОБА_9 обвинувачення за ч.2 ст.121 КК України.
На думку апеляційного суду не обґрунтованими є доводи, викладені у апеляційній скарзі обвинуваченого щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло за собою призначення покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.
Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вимог ст.ст.50, 65 КК України та положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вважає апеляційний суд, суд першої інстанції в повній мірі дотримався вказаних вимог кримінального закону.
Так, призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст.121 КК України, суд першої інстанції належно врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке є тяжким, у відповідності до норм ст.12 КК України, фактичні обставини його вчинення та суспільну небезпечність цього правопорушення.
Викладені в апеляційній скарзі доводи на пом`якшення покарання, а так само і докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, щодо особи обвинуваченого ОСОБА_9 , зокрема те, що він є особою молодого віку, має виключно посередні характеристики за місцем проживання (т.1 а.п.176), не працював і не навчався, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий (т.1 а.п.177), у відповідності до досудової доповіді органу пробації виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі на певний строк є неможливим, оскільки може становити небезпеку для суспільства, застосування соціально-виховних заходів з метою виправлення та запобіганню вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (т.2 а.п.74-76), обставини, що обтяжують покарання - рецидив злочинів, вчинення злочину в стані сп`яніння та відносно особи похилого віку, за відсутності жодних пом`якшуючих обставин, достатньо були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.
Викладені обставини негативно характеризують особу ОСОБА_9 і свідчать про його підвищену суспільну небезпечність та явне небажання вести законослухняний спосіб життя, а тому, на думку апеляційного суду, його виправлення і перевиховання можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства.
Саме такий захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.
З урахуванням наведеного, призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі, з врахуванням санкції ч.2 ст.121 КК України, за мірою та розміром є необхідним й достатнім покаранням для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень, що на переконання апеляційного суду відповідає справедливості і меті покарання.
При цьому, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_9 інкриміноване йому правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України, вчинив до ухвалення відносно нього вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12.03.2019 (т.2 а.п.144-145), суд першої інстанції, визначаючи обвинуваченому остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, обрав найбільш м`який спосіб складання покарань - поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Таким чином, ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначеного обвинуваченому покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим.
З урахуванням викладених обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_9 задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити змін.
Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 12 квітня 2019 року відносно ОСОБА_9 без змін.
На ухвалу апеляційного суду учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :