490/6831/19 11.12.2019
н/п 1-кп/490/869/2019
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/6831/19
У Х В А Л А

/про відмову в затвердженні угоди /

11 грудня 2019 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001723 від 10.05.2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Миколаєві, є громадянином України, має базову загальну середню освіту, не одружений, працює вантажником в ПП " ОСОБА_4 ", раніше судимий: 20.03.2017 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м.Миколаєва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001723 від 10.05.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, згідно якого досудовим розслідування встановлено, що 13.03.2019 року близько 11:30 год., ОСОБА_3 , знаходячись на території подвір`я будинку АДРЕСА_3 , зустрів двох раніше невідомих йому хлопців та, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел, направлений на заволодіння чужим майном, ввівши ОСОБА_7 в оману про свої наміри здійснити дзвінок, попрохав у нього мобільний телефон, на що останній погодився та передав ОСОБА_8 мобільний телефон марки "Samsung" моделі J2, чорного кольору, який йому придбав ОСОБА_9 ..

Продовжуючи реалізувати свій умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном марки "Samsung" моделі J2, чорного кольору, 13.03.2019 року близько 11:35 год., більш точного часу у ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ввівши в оману ОСОБА_7 , отримав вказаний мобільний телефон та поступово почав відходити від місця передачі мобільного телефону.

Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном потерпілого ОСОБА_10 на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями матеріальну шкоду на загальну суму 2180 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню надійшов з реєстром матеріалів досудового розслідування та угодою про примирення від 26.07.2019 року, укладеною між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 ..

Обвинувачений ОСОБА_3 визнає себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, цілком розуміє права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені п.1 ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом та не заперечує проти затвердження угоди про примирення.

В підготовчому судовому засіданні прокурор проти затвердження угоди між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 не заперечував.

Потерпілий ОСОБА_6 розуміє наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст.473 КПК України, та не заперечує проти її затвердження.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.7 ст.474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до п.18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №13 від 11.12.2015 року "Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод", за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень: а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч.7 ст.474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Як вбачається зі змісту угоди про примирення від 26.07.2019 року, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.190 КК України у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 850 гривень.

Разом з тим, відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України.

Також, згідно п.26 цієї Постанови, у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України), і в період іспитового строку вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Згідно ч.3 ст.78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Під час проведення підготовчого судового засідання з розгляду даної угоди встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений 20.03.2017 року Центральним районним судом м.Миколаєва за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений з іспитовим строком на 2 роки. Будь-яких даних щодо звільнення ОСОБА_3 від покарання з випробуванням після закінчення іспитового строку суду не надано.

Тобто, ОСОБА_3 вчинив новий злочин в період відбуття іспитового строку, а тому узгоджена сторонами міра покарання у виді штрафу за новий злочин суперечить вищенаведеним нормам закону.

Таким чином, судом, встановлено, що умови угоди суперечать вимогам закону та не відповідають інтересам суспільства в частині узгодженого сторонами покарання, а тому в затвердженні угоди про примирення слід відмовити.

Оскільки дана угода укладена на стадії досудового розслідування, а не на стадії судового провадження, а також враховуючи відсутність клопотання від прокурора про відсутність необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення, суд у зв`язку з відмовою у затвердженні угоди повертає обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні прокурору для продовження досудового розслідування.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст.314, 468, 469, 474 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В затвердженні угоди про примирення від 26 липня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001723 від 10.05.2019 року, про примирення, укладеної між потерпілим ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 - відмовити.

Обвинувальний акт, складений у зв`язку із укладенням вказаної угоди під час досудового розслідування обставин кримінального провадження №0001723 від 10.05.2019 року - повернути прокурору.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1