ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/2589/18
Провадження № 11-кп/818/1602/19 Головуючий І-ої інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.1 ст.185 КК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого - ОСОБА_2 ,
суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем - ОСОБА_5 ,
за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Скрипаї, Зміївського району Харківської області, із неповною середньою освітою, непрацююча, незаміжня, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима:
1) 01.10.2013 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
2) 22.08.2014 року за ч. 2 ст. 289, з урахуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 01.10.2013 року до остаточно покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі. Звільненої 24.07.2017 року на підставі ухвали Комінтернівського районного суду м. Харкова від 14.07.2017 року на підставі ст. 81 КК України умовно достроково строк 5 місяців 6 днів,
визнана винною та засуджена за ч.1 ст.185 КК України - 1 року 6 місяців позбавлення волі.
Згідно вироку, ОСОБА_7 визнана винною у тому, що вона 01.09.2018 року перебуваючи в кімнаті гуртожитку АДРЕСА_2 де в неї виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.
З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 , о 20 годині 30 хвилин 01.09.2018 року, перебуваючи в кімнаті гуртожитку АДРЕСА_2 в якій зареєстрований та проживає її знайомий ОСОБА_8 скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, таємно, протиправно, з метою наживи, викрала з гаманця останнього грошові кошти у сумі 2200 гривень та 150 російських рублів (в перерахунку станом на 01.09.2018 року становить 42 грн.), що належать ОСОБА_8 .
Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядилася на власний розсуд, чим заподіяла ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 2242 гривні.
В апеляційній скарзі обвинувачена просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення та призначити їй покарання із застосуванням ст.69 КК України. В обґрунтування посилається на те, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано те, що вона визнала вину в повному обсязі та розкаялася у скоєному.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав вирок законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.
Висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.
Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50, 65 КК України, а саме.

Врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченої, яка не працює, незаміжня, за місцем проживання характеризується як особа, відносно якої сільська рада компрометуючими матеріалами не володіє, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, неодноразово була судима за умисні злочини, в тому числі з застосуванням ст. 69 КК України, має непогашені судимості, на шлях виправлення не стала.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом пом`якшуючих вину обставин не встановлено, а обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав рецидив злочинів.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг, щодо суворості призначеного покарання, колегія суддів враховує, що ОСОБА_7 скоїла злочини середньої тяжкості, за який законом передбачено покарання до 3 років позбавлення волі; неодноразово була засуджена, що свідчить про стійку антисоціальну направленість її особи та установку на особисте збагачення шляхом скоєння злочинів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , а також попередження вчинення нею нових злочинів не можливе без її ізоляції від суспільства, тобто лише при позбавленні волі, а призначення більш м`якого виду покарання - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення.

Такий вид і міра покарання, на думку колегії суддів, буде достатньою для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, апеляційні вимоги обвинуваченої про можливість призначення більш м`якого покарання є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 04 грудня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді: