справа №619/1288/19
провадження №1-кп/619/270/19
ВИРОК
іменем України

24 вересня 2019 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіОСОБА_1
за участю:секретаря судового засіданняОСОБА_2
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000558 по обвинуваченню:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Пересічне Дергачівського району Харківської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, працюючого ФОП, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;
у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження:
прокурораОСОБА_4
потерпілогоОСОБА_5
представника потерпілогоОСОБА_6
обвинуваченогоОСОБА_3
захисникаОСОБА_7

встановив:
13 квітня 2017 року ОСОБА_3 приблизно о 16 год 50 хв, керуючи технічно справним автомобілем «HYUNDAI ACCENT» р/н НОМЕР_1 , рухався по вул. Сумський шлях зі сторони вул. Шевченка у бік вул. Гоголя в смт Пересічне Дергачівського району Харківської області. На перехресті вул. 8 Березня та вул. Сумський шлях водій ОСОБА_3 почав здійснювати маневр лівого повороту на вул. 8 Березня, проявив необачність, перед початком здійснення маневру лівого повороту, не переконався, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не надав дорогу зустрічному транспортному засобу, чим грубо порушив вимоги п.п.10.1, 16.13 Правил дорожнього руху, та допустив зіткнення з мотоциклом «Yamaha» р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_5 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав, у вчиненому щиро розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення злочину, так як це зазначено вище. Цивільний позов потерпілого не визнав у повному обсязі. Також вказав, що перед поворотом наліво він впевнився, що відсутні зустрічні транспортні засоби, та почав його здійснення, оскільки зустрічний мотоцикл під керуванням ОСОБА_5 рухався з великою швидкістю, то відбулося зіткнення. Після ДТП він викликав швидку медичну допомогу та поліцію. На лікування потерпілого постійно надавав матеріальну допомогу, яка в сукупності складає 90000 гривень.

Повно, всесторонньо, об`єктивно проаналізувавши й оцінивши кожний доказ із точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що дане провадження в цілому є справедливим, порушень кримінального процесуального закону під час досудового розслідування допущено не було, та дотримуючись загальних засад кримінального провадження, суд дійшов висновку про обґрунтованість висунутого проти обвинуваченого ОСОБА_3 обвинувачення та доведеність стороною обвинувачення у ході судового розгляду його винуватості у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За змістом ст.62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з вимогами ст.91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, на потерпілого.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 5 ст.9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява №25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні вище зазначеного злочину, крім визнання ним своєї вини, доведена прокурором у повному обсязі і підтверджується встановленими судом фактичними даними, у розумінні вимог ст.ст.84, 85, 86, 87, 94 КПК України, які містяться в:

- протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 13.04.2017, проведеного з 19 год 10 хв до 22 год 40 хв, та фототаблицях до нього, в якому зафіксовані об`єктивні дані ДТП, яка сталася на ділянці дороги Харків-Суми напроти домоволодіння АДРЕСА_2 ;

- висновку експерта №835/17 від 16.11.2017, відповідно якого в момент первинного контакту взаємне розташування автомобіля «Hyundai» р/н НОМЕР_3 та мотоцикла «Yamaha» р/н НОМЕР_4 було таким, що передня ліва частина автомобіля «Hyundai» р/н НОМЕР_3 була звернена до передньої лівої частини мотоцикла «Yamaha» р/н НОМЕР_4 і кут між поздовжніми осями цих транспортних засобів був близьким до 170°;

- висновку експерта №481-КЕ/2017 від 13.11.2017, відповідно якого у зв`язку з подією 13.04.2017 у ОСОБА_5 мали місце наступні тілесні ушкодження: закритий центральний вивих лівого стегна з уламковим переломом лівої вертлюжної западини, закритий перелом лобкової і сідничної кісток зліва зі зміщенням, закритий вивих лівої плечової кістки, закритий уламковий перелом діафіза лівої плечової кістки в середній третині зі зміщенням, закритий перелом шилоподібного відростка лівої ліктьової кістки, відкритий перелом основної фаланги 3-го пальця лівої кисті, закритий перелом основи 4 і 5 п`ясткових кісток лівої кисті; забійно-рвана рана у області лівого надколінника. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_5 : закритий центральний вивих лівого стегна з уламковим переломом лівої вертлюжної западини, закритий перелом лобкової і сідничної кісток зліва зі зміщенням, закритий вивих лівої плечової кістки, закритий уламковий перелом діафіза лівої плечової кістки в середній третині зі зміщенням, закритий перелом діафіза лівої променевої кістки в середній третині зі зміщенням, закритий перелом шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки, відкритий перелом основної фаланги 3-го пальця лівої кисті, закритий перелом основи 4 і 5 п`ясткових кісток лівої кисті та закрита травма лівого колінного суглобу з наявністю забійно-рваної рани в ділянці лівого надколінника, як окремо, так і в сукупності відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я згідно п.2.2.1 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995). Вищезгадані тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_5 утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися, та могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди від 13.04.2017 внаслідок зіткнення легкового автомобіля з мотоциклом, яким керував постраждалий ОСОБА_5 . Тому, між отриманням тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 та дорожньо-транспортною пригодою від 13.04.2017 є причинний зв`язок;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 09.11.2017 та фототаблицях до нього, проведеного з 12 год 45 хв до 13 год 30 хв за участю потерпілого ОСОБА_5 ;

- висновку комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №22951/4139/4140/10481 від 27.04.2018, відповідно якого в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Hyundai» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху. В даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля «Hyundai» ОСОБА_3 визначалася шляхом виконання вимог п.п.10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було перешкод технічного характеру. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Hyundai» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п.10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди;

- протоколі проведення слідчого експерименту від 30.07.2018, проведеного з 12 год 10 хв до 12 год 30 хв за участю потерпілого ОСОБА_5 ;

- висновку експерта №18892/4023 від 26.02.2019, відповідно якого в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «Hyundai» ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху. В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «Hyundai» ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної, дорожньо-транспортної пригоди;

- речовому доказі лазерному компакт-диску CD-R «VS», на якому наявний відеофайл «Авария Станислав Довгий.mp4» тривалістю 01 хв 08 с з записом кольорового зображення та звуку з частковим відтворенням подій ДТП 13.04.2017.

Вищенаведені докази в сукупності доводять порушення обвинуваченим ОСОБА_3 вимог п.п.10.1 та 16.13 Правил дорожнього руху, що, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Всі вищенаведені докази, досліджені в судовому засіданні, оцінені судом як належні та допустимі, містять інформацію щодо предмету доказування у даному кримінальному провадженні тав своїй сукупності є достатньо переконливими, чіткими і узгодженими між собою.

При цьому, суд визнає недопустимим доказом протокол проведення слідчого експерименту від 09.11.2017 та фототаблиці до нього, проведеного з 11 год 35 хв до 12 год 40 хв за участю свідка ОСОБА_3 , з таких підстав.

Згідно п.1 ч.3 ст.87 КПК України, недопустимими є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.
09 листопада 2017 року був проведений слідчий експеримент з ОСОБА_3 , який на той час мав статус свідка.

Відповідно до ч.4 ст.87 КПК України докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду.
Також, у справі «Собко проти України» від 17 грудня 2015 року ЄСПЛ акцентовано увагу на те, що «із заявником defacto поводились як із підозрюваним», а сам факт доправлення його до відділу міліції та допиту його у якості свідка, свідчив про його вразливість. Крім того, ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції при винесенні рішень національними судами, які брали до уваги первинні визнавальні покази заявника у якості свідка та використали ці показання для його засудження.
З системного аналізу кримінально-процесуального закону та практики ЄСПЛ випливає, що використання у якості доказів показань свідка, який у подальшому набув статусу обвинуваченого чи підозрюваного, є порушенням права «на мовчання», а також порушенням права не свідчити проти себе, внаслідок чого такі докази мають бути визнані судом недопустимими.
У зв`язку з вищевказаним, суд відповідно до ч.4 ст.87 КПК України визнає протокол проведення слідчого експерименту від 09.11.2017 та фототаблиці до нього, проведеного з 11 год 35 хв до 12 год 40 хв за участю свідка ОСОБА_3 , недопустимим.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України щире каяття, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання.
Вивченням даних про особу ОСОБА_3 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

З метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання, судом було доручено представнику уповноваженого органу з питань пробації скласти досудову доповідь.

Згідно соціально-психологічної характеристики, складеної працівником органу пробації ОСОБА_3 , мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Має вищу освіту, закінчив Харківській автодорожній університет за спеціальністю: інженер-механік. Являється приватним підприємцем. Одружений, від шлюбу має двох повнолітніх дітей. За вищевказаною адресою проживає спільно із дружиною, сином та своєю матір`ю. Згідно довідки-характеристики з Пересічанської селищної ради ОСОБА_3 зарекомендував себе з позитивного боку. Займає активну громадську позицію. Бере участь у соціальному розвитку селища, доброзичливий, ввічливий з людьми, користується повагою односельців. Адміністративних матеріалів у відношенні зловживання спиртними напоями та скарг з боку сусідів про порушення громадського порядку відносно останнього у виконком селищної ради не надходило. Відповідно до довідки-інформації дільничного офіцера поліції Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області, за час проживання на території Пересічанської селищної ради ОСОБА_3 зарекомендував себе з позитивного боку. Спиртними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає. Громадський порядок не порушує, сварок в родині та з сусідами не вчиняє. Скарг з боку мешканців селища, а також підприємств, установ, організацій у відношенні останнього до Дергачівського ВП ГУНП в Харківській області за останній час не надходило. Згідно перевірки АІС «АРМОР» до адміністративної відповідальності не притягувався. Згідно повідомлення з Дергачівської центральної районної лікарні ОСОБА_3 на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Зі слів обвинуваченого, провину визнано двома учасниками дорожньо-транспортної пригоди, обидва порушили вимоги Правил дорожнього руху, свою провину визнав та щиро розкаявся. Мешкає спільно зі своєю родиною за місцем реєстрації. Стосунки в сім`ї та з сусідами добрі, сварок та скандалів не влаштовує. До кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, алкогольними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає взагалі. Зв`язків з особами, які ведуть антисоціальний спосіб життя не підтримує. На обліках у лікарів та нарколога та психіатра не перебуває. Групи інвалідності не має. Згідно інформації від сусідів - в конфлікті ситуації не вступає, навпаки є взірцем законослухняного громадянина по вулиці та селища взагалі. Приймає активну участь по благоустрою вулиці, має добрі організаторські здібності. Спиртними напоями не зловживає, наркотичні речовини не вживає, стосунки в родині та з сусідами добрі. З особами, які ведуть антисоціальний спосіб життя зав`язків не підтримує, навпаки всім радить з такими особами не спілкуватися. Забезпечує свою родину та допомагає іншим, добрий, чемний, ввічливий, працьовитий, готовий завжди прийти на допомогу близьким та іншим. У обвинуваченого наявна мотивація до позитивних змін, так як він виявив бажання брати участь у підготовці досудової доповіді, щиро розкаявся, будує реальні плани на майбутнє. Обвинувачений повністю усвідомлює тяжкість наслідків. Згідно висновку форми оцінки ризиків фактори, які підвищують ризик вчинення повторного кримінального правопорушення - оцінюється, як низький. Ризик небезпеки для суспільства зі сторони обвинуваченого ОСОБА_3 оцінюєтеся, як низький.

Згідно висновку досудової доповіді, складеної відповідно до ст.3141 КПК України, ризик вчинення повторного правопорушення та ризик небезпеки для суспільства визначається, як середній, відповідно до обвинуваченого можна застосувати такий вид інтервенції як виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк. Згідно п.2 ч.2 ст.76 КК України на обвинуваченого можна покласти додатковий обов`язок, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно абз.17 ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до змісту ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання ОСОБА_3 суд відповідно до вимог ст.65 КК України, бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, його наслідки, обставини, які пом`якшують покарання, а також дані про особу обвинуваченого.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Згідно ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2018 року у справі №298/95/16-к (провадження №51-2501км18) вказав, що у частині 2 ст.65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.
Також Верховний Суд у своїй постанові від 01 лютого 2018 року (справа №634/609/15-к, провадження №51-658 км17) зазначив, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

З урахуванням обставин справи, думки учасників судового провадження суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 основного покарання у виді обмеження волі.

При вирішення питання про застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами суд враховує наступне.

Санкція ч.1 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря та психіатра не перебуває, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, в рахунок відшкодування завданої потерпілому шкоду сплатив останньому 90000 гривень.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про можливість не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Така правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 361/2704/16-к (провадження № 51-358км18).
За таких обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують його покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі в межах санкції частини цієї статті без позбавленням права керування транспортними засобами. Враховуючи характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, відшкодування шкоди потерпілому у розмірі 90 000 гривень, можливість виправлення ОСОБА_3 без відбування покарання, суд дійшов висновку про звільнення від відбування основного покарання з іспитовим строком та застосовує ст.75 КК України. На період іспитового строку суд покладає на нього обов`язки, передбачені ч.1 та п.2 ч.2 ст.76 КК України.

Підстави щодо вирішення цивільного позову.
Потерпілим ОСОБА_5 був поданий цивільний позов, в якому після уточнення він просив стягнути: з ОСОБА_3 майнову шкоду у розмірі 800 000 гривень та моральну шкоду у розмірі 800 000 гривень, а також витрати на правничу допомогу у сумі 1000 гривень; з ПрАТ «СК «Перша» страхове відшкодування у розмірі 57600 гривень. В обґрунтування позову ОСОБА_5 вказав, що майнова шкода складається з витрат на лікування, пошкодження мотоцикла, втрат заробітної плати та упущеної вигоди. Моральна шкода обґрунтовується фізичним та душевними стражданнями, які отримав ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову посилаючись на те, що вимоги не підтверджені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. До того ж обвинуваченим у добровільному порядку сплачено потерпілому суму, що перевищує 80 000 гривень. Так як згідно висновку комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №22951/4139/4140/10481 від 27.04.2018 потерпілий ОСОБА_5 порушив п.12.3 Правил дорожнього руху, то відповідно до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Представником ПрАТ «СК «Перша» ОСОБА_8 подано відзив на позовну заяву згідно якої, ОСОБА_5 вимагає стягнути із ПрАТ «Страхова компанія «Перша» на його користь страхове відшкодування у сумі 57600,00 грн. Свою вимогу позивач обґрунтовує тим, що він став інвалідом другої групи з 27.09.2019, що підтверджується відповідною довідкою медико-соціальної експертної комісії, а також отримані ним тілесні ушкодження відносяться до середньої тяжкості за ознаками тривалості розладу здоров`я (судово-медична експертиза №481- КЕ/2017). На підтвердження цього, позивачем ОСОБА_5 разом із позовною заявою було надано разом із позовною заявою до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» копію Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 12 жовтня 2018 року про встановлення другої групи інвалідності з 27 вересня 2018 року до 27 жовтня 2019 року. Проте на цій Довідці відсутні кругла печатка відповідного закладу та підпис Голови МСЕК, а також потерпілим не надано документи, які підтверджують сам факт стійкої втрати працездатності. Адже, Довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 12 жовтня 2018 року не містить штамп круглої печатки та підпису Голови МСЕК. Дорожньо-транспортна пригода по вул. Сумський шлях, смт. Пересічне Дергачівського району Харківської області мала місце 13 квітня 2017 року; тоді як тимчасову інвалідність ОСОБА_5 було надано лише 27 вересня 2018 року. Крім цього, варто зазначити, що відповідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією причиною надання інвалідності II групи ОСОБА_5 є загальне захворіння, а не тілесні пошкодження, отримані ОСОБА_5 у ДТП від 13 квітня 2017 року. Оскільки між датою ДТП та встановленням тимчасової інвалідності пройшло чимало часу та позивачем не було надано ніяких документів, які підтверджують встановлення інвалідності, а єдиний документ, поданий позивачем з цього приводу, містить дуже значні недоліки, виникає сумнів щодо наявності причинного зв`язку між ДТП від 13 квітня 2017 року та тимчасовою інвалідністю потерпілого.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Щодо вимог про стягнення майнової шкоди.

У висновку експерта №636/14 від 15.09.2014 зазначено, що якщо виходити зі свідчень водія ОСОБА_9 та пасажира ОСОБА_10 , то в діях водія мотоцикла Ямаха д.н. НОМЕР_5 ОСОБА_11 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП.

У висновку комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №22951/4139/4140/10481 від 27.04.2018 зазначено наступне.
«В даній дорожньо-транспортній ситуації водій мотоцикла Ямаха ОСОБА_5 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.3. та 12.4 Правил дорожнього руху України. Вирішити питання: «Чи маються в діях водія мотоцикла Ямаха ОСОБА_5 невідповідності вимогам Правилам дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою?», - виходячи з показань водія ОСОБА_5 на даному етапі дослідження, не уявляється можливим, з причин, які вказані у дослідницькій частині висновку. Якщо виходити з показань водія ОСОБА_3 про механізм розвитку ДТП, водій ОСОБА_5 з моменту виникнення небезпеки для його руху мав технічну можливість попередити зіткнення з автомобілем Хюндай шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. Якщо виходити з показань водія ОСОБА_3 про механізм розвитку ДТП, то в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.».
Згідно п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Отже, висновком експертизи комплексної судової автотехнічної, фототехнічної експертизи та експертизи відео-, звукозапису №22951/4139/4140/10481 від 27.04.2018 встановлено, що в даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_5 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.

Інші висновки експертів не спростовують вищевказане.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ОСОБА_5 не надано суду належних та допустимих доказів на спростування висновку експертизи №22951/4139/4140/10481 від 27.04.2018 в частині зазначення невідповідності його дій п.12.3 Правил дорожнього руху та причинного зв`язку з виникненням ДТП.

При цьому, суд відмічає, що вказівка у висновку експертизи про неможливість на даному етапі дослідження вирішити питання причинного зв`язку, виходячи з показань ОСОБА_5 , не спростовує висновок експертизи, який виходить з показань ОСОБА_3 .

Відповідно до положень частини першої, другої та п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, встановлено статтею 1188 ЦК України.

Положеннями частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Спір про відшкодування шкоди, завданої самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Згідно з частиною другою статті 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

У випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність у їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами статті 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступеня участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ДТП сталася за участю двох водіїв транспортних засобів. Для правильного застосування норми закону про кримінальну відповідальність у таких випадках особливого значення набуває дослідження характеру та черговості порушень, які вчинив кожен із водіїв.
На таку особливість у правозастосуванні орієнтує Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті».
У пункті 7 цієї постанови роз`яснено, що у випадках, коли передбачені ст.286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків.
Крім того, така правова позиція викладена і в постановах Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 20 листопада 2014 року (справа № 5-18кс) та 5 листопада 2015 року (справа №5-218кс15).
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, рішення від 10 лютого 2010 року).

Виходячи з аналізу викладених вище норм закону та врахувавши встановлені у справі обставини, зокрема те, що у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було встановлено вину обох водіїв, в тому числі ОСОБА_5 , характер порушень водіями Правил дорожнього руху, суд дійшов висновку щодо визначення співвідношення вини відповідача та водія позивача у рівних частка, 50% на 50%, й на підставі цього та наданого позивачем розрахунку матеріального збитку, який відповідачем не спростований, визначився із сумою, що підлягає стягненню з відповідача, в розмірі частини заподіяного збитку.

На підтвердження спричиненої потерпілому майнової шкоди ним надано суду відповідних письмових доказів на суму 95 710 гривень. Інших належних та допустимих доказів на підтвердження майнової шкоди на суму 800 000 гривень суду не надано.

Отже, суд вважає доведеною суму майнової шкоди у розмірі 95 710 гривень.

З урахуванням визначення співвідношення вини, майнова шкода, яка спричинена потерпілому ОСОБА_5 , складає 47 855 гривень (95710х0,5=47855).

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 підтвердив, що ним було отримано від ОСОБА_3 кошти в сумі 90 000 гривень.

Отже, сума, яка сплачена ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_5 , є більшою за суму майнової шкоди, яка встановлена судом.

У зв`язку з цим суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення майнової шкоди з ОСОБА_3 .

Щодо вимог про стягнення суми страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у п.69 постанови від 04 липня 2018 року (справа №755/18006/15-ц) вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.
Цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «HYUNDAI ACCENT» р/н НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП, відповідно до умов Договору серії АК №5036237, було застраховано у ПрАТ «СК «Перша».
Вказаний факт ПрАТ «СК «Перша» визнаний у відзиві на позовну заяву.
Пунктом 26.2 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 встановлено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

При цьому, пунктом 26.3 вказаної статті передбачено, що якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.
З висновку експерта №481-КЕ/2017 від 13.11.2017 вбачається, що у зв`язку з подією 13.04.2017 у ОСОБА_5 мали місце наступні тілесні ушкодження: закритий центральний вивих лівого стегна з уламковим переломом лівої вертлюжної западини, закритий перелом лобкової і сідничної кісток зліва зі зміщенням, закритий вивих лівої плечової кістки, закритий уламковий перелом діафіза лівої плечової кістки в середній третині зі зміщенням, закритий перелом шилоподібного відростка лівої ліктьової кістки, відкритий перелом основної фаланги 3-го пальця лівої кисті, закритий перелом основи 4 і 5 п`ясткових кісток лівої кисті; забійно-рвана рана у області лівого надколінника. За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_5 : закритий центральний вивих лівого стегна з уламковим переломом лівої вертлюжної западини, закритий перелом лобкової і сідничної кісток зліва зі зміщенням, закритий вивих лівої плечової кістки, закритий уламковий перелом діафіза лівої плечової кістки в середній третині зі зміщенням, закритий перелом діафіза лівої променевої кістки в середній третині зі зміщенням, закритий перелом шилоподібного відростку лівої ліктьової кістки, відкритий перелом основної фаланги 3-го пальця лівої кисті, закритий перелом основи 4 і 5 п`ясткових кісток лівої кисті та закрита травма лівого колінного суглобу з наявністю забійно-рваної рани в ділянці лівого надколінника. Вказані тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_5 утворилися від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких не відобразилися, та могли виникнути в умовах дорожньо-транспортної пригоди від 13.04.2017 внаслідок зіткнення легкового автомобіля з мотоциклом, яким керував постраждалий ОСОБА_5 . Тому, між отриманням тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 та дорожньо-транспортною пригодою від 13.04.2017 є причинний зв`язок.

У судовому засіданні потерпілим ОСОБА_5 надано суду оригінал Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААА №961259 з відповідним підписом Голови МСЕК та прикладенням мокрої печатки.

З вказаної Довідки вбачається, що ОСОБА_5 повторно з 27.09.2018 встановлена друга група інвалідності. Дата чергового переогляду 27 вересня 2019 року.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що стійка втрата працездатності потерпілим ОСОБА_5 отримана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 13 квітня 2017 року за участю водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .
У зв`язку з викладеним, суд вважає, що виникла цивільно-правова відповідальність відповідно до закону, та у зв`язку з цим на підставі ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 стягує з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_5 страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, у розмірі 57 600 (18х3200=57600) гривень.
При цьому, суд не бере до уваги посилання ПрАТ «СК «Перша» на невідповідність Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12ААА №961259, оскільки потерпілим у судовому засіданні надано суду для огляду її оригінал з відповідним підписом Голови МСЕК та прикладенням мокрої печатки.

Щодо вимог про стягнення витрат на правничу допомогу.

Згідно ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Верховний Суд у постанові від 16.05.2019 (справа №823/2638/18) зазначив, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (постанова Верховного Суду від 13.12.2018 у справі № 816/2096/17).
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У зв`язку з цим, суд відмовляє у стягненні витрат на правничу допомогу.
Щодо вимог про стягнення моральної шкоди.
Згідно ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктами 1,2 ч.2 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів
Згідно ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

З урахуванням викладеного, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості та враховуючи характер немайнових втрат, ступеня тяжкості змін в життєвих стосунках та звичному життєвому укладі, пов`язаних з обмеженням у пересуванні та з необхідністю витрачати час на лікування, глибину моральних страждань, що носили характер простих переживань з приводу порушення, тривалості негативних наслідків, фізичному болю та стражданнях, які потерпілий зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я,суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 гривень.

Таким чином, з урахуванням визначеного судом співвідношення заявлений потерпілим ОСОБА_5 позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню у розмірі 25000 гривень.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження глибини та тривалості понесених моральних страждань та погіршення стану здоров`я потерпілого, суду не надано та не зазначено джерел їх здобуття.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.
Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалою слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року (справа №619/1212/17 провадження №1-кс/619/409/17) було накладено арешт на автомобіль «Hyundai Accent» р/н НОМЕР_1 та мотоцикл марки «Yamaxa» р/н НОМЕР_4 . Передано негайно на відповідальне зберігання автомобіль «Hyundai Accent» р/н НОМЕР_1 власнику - ОСОБА_12 , заборонивши їй проводити будь-які ремонтно-відновлювальні роботи щодо даного автомобіля та його відчуження у будь-який спосіб іншим особам - до вирішення по суті кримінального провадження №0000558 від 14.04.2017, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України суд скасовує арешт вказаного майна, який був накладений під час досудового розслідування.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Відповідно до ст.ст.124, 126 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

У відповідності зі ст.76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 25000 гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на користь ОСОБА_5 страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, у розмірі 57600 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Арешт автомобіля «Hyundai Accent» р/н НОМЕР_1 та мотоцикла марки «Yamaxa» р/н НОМЕР_4 , застосований відповідно до ухвали слідчого судді Дергачівського районного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року (справа №619/1212/17 провадження №1-кс/619/409/17), - скасувати.

Речові докази:

- лазерний компакт-диск CD-R «VS», на якому наявний відеофайл «Авария Станислав Довгий.mp4», який знаходиться в матеріалах кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;
- автомобіль «HYUNDAI ACCENT» р/н НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні у власника ОСОБА_12 , - вважати їй повернутим;

- мотоцикл «Yamaha» р/н НОМЕР_2 , який знаходиться на зберіганні у власника ОСОБА_5 , - вважати йому повернутим.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення: в Харківському НДІСЕ ім. засл. проф. М.С.Бокаріуса експертиз: №22951/4139/4140/10481 від 27.04.2018 у розмірі 12012,00 грн, №18892/4023 від 26.02.2019 у розмірі 6435,00 грн; в Харківському НДЕКЦ МВС України експертизи №835/17 від 16.11.2017 у розмірі 4449,15 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1