БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 1-кп/356/58/19
Справа № 382/1128/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2019 року Березанський міський суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
з участю секретаря ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому в м. Березань клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 та клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153 від 30.04.2019 року про пред`явлення обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Березанського міського суду Київської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000153 від 30.04.2019 року про предявлення обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.
09.08.2019 року до канцелярії суду за вх. № 2371 надійшло клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , яке обґрунтоване тим, що обвинувачений ОСОБА_5 був затриманий за твердженням органу слідства за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Він начебто зняв сережки з вух потерпілої ОСОБА_6 , притримуючи її за шию та голову, тобто відкрито заволодів майном потерпілої, завдавши їй матеріальної шкоди. Але сережки він з неї не знімав, так як йому їх передала цивільна дружина ОСОБА_7 , на даний час він їх повернув, тому матеріальної шкоди їй не завдав.
Таким чином, як стверджує захисник, матеріальна шкода відсутня, жодний ризик, передбачений статтею 177 КПК України, прокурором не доведений. Обвинуваченому ОСОБА_5 немає сенсу переховуватись від органів слідства, так як він розуміє, що при переховуванні він сам собі нашкодить.
Крім того, ОСОБА_5 не має сенсу ухилятися від виконання процесуальних обов`язків, переховуватися від органів слідства та суду, впливати на свідків та потерпілу, оскільки він вже надав органам досудового розслідування показання. Перешкоджати кримінальному провадженню в даній ситуації просто неможливо, а щодо можливості вчинення іншого кримінального правопорушення, то це не що інше, як припущення. За таких обставин, захисник вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Відтак, захисник просила суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 з тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби.
09.08.2019 року до канцелярії суду на вх. № 2376 надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 . Клопотання обґрунтоване тим, що строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 24.08.2019 року, на даний час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які свідчать, про те, що обвинувачений ОСОБА_5 може ухилятися від виконання процесуальних обов`язків, переховуватися від органів слідства та суду або іншим чином перешкоджати судовому розгляду справи. Вказані ризики не зменшились.
Такими ризиками є: можливість незаконно впливати на свідків та потерпілу, адже обвинуваченому ОСОБА_5 точно відома адреса їх проживання, більше того в момент вчинення злочину ним вживалися дії, спрямовані на залишення своєї особи невідомою (вимкнення світла у будинку потерпілої), таким чином він може і надалі намагатися уникнути відповідальності шляхом спонукання учасників кримінального провадження до надання показів, які будуть вигідні підозрюваному.
Ризик незаконного впливу в подальшому на потерпілу підтверджується і тим, що ОСОБА_5 на момент вчинення інкримінованих дій достовірно знав про те, що остання є інвалідом, та з корисливих мотивів здійснив протиправне посягання на майно особи, яка завідомо для нього через обмежену рухливість перебувала у безпорадному стані та не мала змоги вжити заходів для захисту свого майна і житла.
Можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, на думку прокурора, підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який згідно ч. 3 ст. 186 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років. Тому, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення вини, ОСОБА_5 може вчинити спроби щодо зміни місця свого проживання з метою уникнення відповідальності за вчинені дії. На підтвердження цього прокурор наголошує, що ОСОБА_5 раніше неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення проти власності, востаннє засуджений 16.09.2013 вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України та реально відбував покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, від якого звільнений умовно-достроково. Попри це, ОСОБА_5 , маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, не зробив для себе належних висновків та знову вчинив злочин проти власності.
На можливі спроби переховуватися від органів досудового розслідування вказують і ті обставини, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується посередньо. Так, підозрюваний хоча і має місце проживання та родину в особі матері, двох малолітній дітей, офіційно не працевлаштований, отже є вірогідність того, що він змінить місце проживання для отримання джерела доходів у іншому населеному пункті, за рахунок яких зможе утримувати себе.
Як вказує прокурор у клопотанні, зазначене дає обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_5 буде намагатися ухилятися від суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджати встановленню істини у справі, може зникнути у разі перебування на волі. Застосування більш м`якого запобіжного заходу без продовження строку тримання під вартою позбавить можливості запобігти цим ризикам. Таким чином, прокурор просив суд продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.
Прокурор в судовому засіданні клопотання про продовження строку тримання під вартою підтримав з підстав, викладених у ньому. Щодо клопотання захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, заперечив, вказавши, що на даний не відпали ризики, що були підставою для обрання та продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. А посилання сторони захисту на достатність для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період, не знаходять свого підтвердження.
Захисник ОСОБА_4 клопотання про зміну її підзахисному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, підтримала з підстав, викладених у ньому. Щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 заперечила, наголосивши, що на даний час відпали ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України на даному етапі запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період є достатнім, щоб забезпечити виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.
Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію свого захисника, просив суд змінити йому запобіжний захід на більш м`який.
Законний представник потерпілої ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про проведення судового засідання 09.08.2019 року за його відсутності.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 03.05.2019 відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 29.06.2019.
Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 27.06.2019 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, до 25.08.2019 року.
Як вбачається з обвинувального акту та клопотання прокурора, ОСОБА_5 раніше судимий: 24.02.2011 вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном 1 рік; 17.01.2012 вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до штрафу у розмірі 2550 гривень; 12.07.2013 вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном 2 роки; 16.09.2013 вироком Іванківського районного суду Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки, 02.06.2015 звільнений ухвалою Прилуцького міського суду Чернігівської області від 25.05.2015 умовно-достроково, з невідбутим строком покарання 1 рік 4 місяці, 26 днів.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.
ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Санкція ч. 3 ст 186 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до восьми років.
Отже, в розумінні п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України до ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, може застосовуватися запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Згідно із положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві України, тому, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України та позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Дослідивши матеріали клопотання прокурора та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, з точки зору достатності та взаємозв`язку для доведення обґрунтованості підозри, суд приходить до висновку про наявність у провадженні доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, які могли б об`єктивно зв`язувати ОСОБА_5 з ним, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що обвинувачений міг вчинити дане кримінальне правопорушення.
Вирішуючи питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд бере до уваги те, що він, перебуваючи на волі, зможе перешкодити встановленню істини у справі під час судового провадження, вчиняти тиск на свідків та потерпілу, і на це вказують такі обставини, як характер протиправних дій, в яких він обвинувачується, тяжкість інкримінованого йому злочину, безпорадний стан потерпілої. ОСОБА_5 , знаючи про суворість покарання у разі доведеності його вини зможе ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), а також вчинити інший злочин.
Крім того, суд також бере до уваги те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення проти власності, за що притягувався до кримінальної відповідальності, незважаючи на те, що має не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, обвинувачений не зробив для себе належних висновків та знову вчинив злочин проти власності.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена у п. 60 рішення від 06 листопада 2008 року у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою обвинуваченого, однак застосування до ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки існують ризики того, що він, перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), може незаконно впливати на свідків, потерпілу. Ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли. Доказів, які б спростовували наявні ризики та вказані обставини, суду не надано.
Достатніх даних про зменшення чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою в судовому засіданні не встановлено.
Таким чином, суд приходить до висновку про можливість продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .
Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 183 КПК України та обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави.
Керуючись ст. 177, 183 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.
Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, обвинуваченому у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, утримуючи його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор».
Строк дії ухвали становить 60 діб.
Початок строку дії ухвали обчислюється з 12 години 00 хвилин 09 серпня 2019 року.
Закінченням строку дії ухвали є 12 година 00 хвилин 07 жовтня 2019 року.
У задоволенні клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 відмовити.
Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області, а обвинуваченим в цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя: ОСОБА_1