Код суду 233 Справа № 233/6270/17
Вирок
Іменем України
05 листопада 2019 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9 ,
обвинуваченого ОСОБА_10 ,
ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Костянтинівка, Донецької області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не одруженого, водія ФОП ОСОБА_11 , раніше не судимого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачується: у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за наступних обставин:
20.10.2017 року приблизно о 18:00 годині, він, керуючи на достатніх правових підставах, технічно справним автомобілем марки «ВАЗ 2108» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині пр. Ломоносова з боку вул. Леваневського в напрямку вул. Європейська у м Костянтинівка, Донецької області, зі швидкістю приблизно 49-52 км/год, діючи в порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, який регламентує:
п. 18.1. - Водій транспортного засобу, що наближається до врегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення дорожньо-транспортної події, належним чином не переконавшись, що його подальший рух не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в районі будівлі Костянтинівської ОДПІ Головного управління ДФС у Донецькій області, яка розташована за адресою: м. Костянтинівка, пр. Ломоносова, 125, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який в момент наїзду перетинав проїжджу частину проспекту Ломоносова по пішохідному переходу, позначеному лініями дорожньої розмітки 1.14.1 Правил дорожнього руху України та знаходився своєю лівою боковою частиною до транспортного засобу.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної події при контактуванні з автомобілем та подальшому падінні на дорожнє покриття пішоходу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , були спричинені наступні тілесні ушкодження: садно нижньої третини правої стопи, садно передньої черевневої стінки, обширна скальпована рана волосяної частини голови, перелом основи четвертої плюсневої кістки правої стопи з підтаранним вивихом стопи, перелом проксимальної третини диафізу правої плечової кістки, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які вимагають для свого лікування строк тривалістю більше 21 дня.
Допущені водієм ОСОБА_10 порушення вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно- небезпечними наслідками у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Таким чином, ОСОБА_10 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, своїми необережними діями порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесне ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення визнав у повному обсязі при обставинах, викладених в обвинувальному акті, пояснив, що суть обвинувачення йому зрозуміла, та він визнає себе винним і бажає давати показання.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 пояснив, що 20 жовтня 2017 року приблизно о 18:20 год. він із ввімкнутими фарами їхав зі сторони «Супутника» до будинку культури по лівій полосі, адже права була зайнята. Під`їжджаючи, він побачив пішохода, який переходив через пішохідний перехід зі сторони податкової в сторону нової пошти та знаходився вже приблизно на розмежувальній полосі, та, як йому здалося, падав назад. Вважав, що пішохід пройде, а він встигне проїхати, проте сталася ДТП, він почав їхати вправо та гальмувати. Внаслідок ДТП на автомобілі були пошкоджені: ліва фара, лобове скло та два бокових скла зліва. На місце приїхала швидка та поліція. Після оформлення ДТП він поїхав до лікарні, того дня потерпілому було оплачено ліки, та через декілька днів він також частково відшкодував завдану матеріальну шкоду, передавши 4000 грн. У вчиненому кається.
Суд вважає, що провина обвинуваченого ОСОБА_10 в об`ємі, встановленому вироком, повністю доведена сукупністю наступних досліджених у судовому засіданні доказів, які ретельно перевірені та оцінені з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для ухвалення даного процесуального рішення, які суд враховує та бере до уваги:
- потерпілий ОСОБА_7 повідомив у судовому засіданні, що 20.10.2017 року після 18:00 год., знаходячись біля податкової, він, подивися на ліво, потім на право, впевнившись, що близько автомобілей не було, почав переходити дорогу по пішохідному переходу біля податкової, але був збитий автомобілем, який він не запам`ятав, оскільки втрачав свідомість. Проходив лікування в 5-ій лікарні (було виконано три операції: на голові, потім на нозі та на руці (встановлені металеві пластини). Того вечора він був трохи напідпитку. Після ДТП обвинувачений надав матеріальну допомогу 4000 грн.
Наведені вище пояснення потерпілого є послідовними, узгоджуються і підтверджуються іншими доказами:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 20 жовтня 2017 року, в ході якого оглянута ділянка місцевості по пр. Ломоносова, м. Костянтинівка, Донецької області (в районі Костянтинівської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області в напрямку від вул. Леваневського до вул. Європейська), та зафіксована обстановка вчиненої дорожньо-транспортної пригоди (наїзд на пішохода) за участю автомобіля марки ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 ; зафіксовані механічні пошкодження на передній частині даного автомобіля, зліва. Автомобіль вилучено до Костянтинівського ВП;
- протоколом огляду транспортного засобу за участю спеціаліста від 09 листопада 2017 року, у ході якого був оглянутий автомобіль марки ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та зафіксовано, що кінематичний ланцюг рульового керування та гальмівної системи не порушений, функціональний; всі деталі і вузли рульового керування у місцях штатного кріплення, люфти відсутні; оглядові деталі і частини гальмівної системи, ходової частини надійним чином закріплені і знаходяться в місцях їх технологічної установки; підтікань гальмівної рідини та ознак старіння не встановлено; стоянкова та робоча гальмівна система в працездатному стані.
- висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 2/19/351 від 29.11.2017 року, відповідно до якого: рульове керування автомобіля «ВАЗ 2108», н/з НОМЕР_1 на момент події перебувало в працездатному стані і яких-небудь несправностей, експлуатаційного характеру, які могли сприяти мимовільній втраті курсової стійкості автомобіля, не виявлене; гальмівна система автомобіля «ВАЗ 2108», н/з НОМЕР_1 на момент події перебувала в прецездатному стані і яких-небудь несправностей, експлуатаційного характеру, які могли сприяти мимовільній втраті курсової стійкості автомобіля, не виявлене; ходова частина автомобіля «ВАЗ 2108», н/з НОМЕР_1 на момент події перебувала в прецездатному стані і яких-небудь несправностей, експлуатаційного характеру, які могли сприяти мимовільній втраті курсової стійкості автомобіля, не виявлене; експертним оглядом яких-небудь несправностей (наявність непрацездатного стану) яких небудь інших вузлів і агрегатів автомобіля «ВАЗ 2108», н/з НОМЕР_1 , які могли б привести до мимовільної втрати курсової стійкості автомобіля, не встановлено;
- висновком експерта за результатами судово-медичної експертизи № 104 від 28.11.2017 року , відповідно до якого виявлені у ОСОБА_7 , 1973 року народження садно нижньої третини правої стопи, садно передньої черевної стінки, обширна скальпована рана волосяної частини голови, перелом основи четвертої плюсневої кістки правої стопи з підтаранним вивихом стопи, перелом проксимальної третини диафізу правої плечової кістки утворилися від дії тупих предметів, що могло мати місце при дорожньо-транспортній пригоді, можливо в строк та при обставинах, вказаних в постанові, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що викликали тривалий строк розладу здоров`я понад 21 день / 3 тижні/;
- висновком судової автотехнічної експертизи № 2/19-368 від 28 листопада 2017 року, відповідно до якого: в умовах даної події сліду гальмування колеса довжиною 14,4 м, відповідала швидкість руху автомобіля марки «ВАЗ 2108» н/з НОМЕР_1 , рівна 49…52 км/г; з технічної точки зору у дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля марки «ВАЗ 2108» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_10 , для забезпечення безпеки дорожнього руху, повинен був, враховуючи вказівки дорожніх знаків 5.35.1 (5.35.2) «Пішохідний перехід» глави 33 ПДР України, які інформують учасників дорожнього руху про розташування місця, спеціально виділених для організованого переходу пішоходами проїжджої частини дороги і вимог п. 4.16.а ПДР України, який підкреслює перевагу пішоходів на перехід проїжджої частини по пішохідному переходу, закріплене Законом України «Про дорожній рух», поступитися дорогою пішоходам що знаходяться на пішохідному переході, для яких може бути створена перешкода або небезпека, тобто, повинен був керуватися вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху України; з технічної точки зору водій автомобіля марки «ВАЗ 2108» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_10 , у даній дорожній обстановці, надавши перевагу в русі пішоходу що рухався пішохідним переходом шляхом факультативного зниження швидкості руху керованого ним транспортного засобу, тобто виконуючи вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти наступу даної ДТП; з технічної точки зору, в розглянутій дорожній ситуації, дії водія автомобіля марки «ВАЗ 2108» номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_10 , які не відповідали вимогам п. 18.1 Правил дорожнього руху України, знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, оскільки водій ОСОБА_10 , виконуючи вимоги вищезгаданого пункту Правил дорожнього руху України мав технічну можливість запобігти наїзд на пішохода.
Згідно результату аналізу № 344/2 на вміст алкоголю в сечі від 24.10.2017 року ЛПУ «МНД м. Краматорська» МОЗУ (взяття біоматеріалу 20.10.2017 року) у доставленому біоматеріалі ОСОБА_10 вміст алкоголю 0,008 %.
Суд, вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.
Аналізуючи досліджені по кримінальному провадженню перелічені вище докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доведена.
Виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб вчинення обвинуваченим злочину, поведінку обвинуваченого і потерпілого, що передували події та під час події, а також поведінку обвинуваченого після події, місце вчинення злочину, суд вважає, що обвинувачений, дотримуючись вимог п. 18.1 Правил дорожнього руху України, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода і його дії знаходились у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Обставин, які б вказували на отримання потерпілим тілесних ушкоджень у інший, ніж це встановлено висновком експертизи та цим вироком, спосіб, під час судового розгляду не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Таким чином, вислухавши пояснення обвинуваченого, потерпілого, оцінивши вищезазначені дослідженні у судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду і кваліфікує його дії у вчиненні кримінального правопорушенні за ч. 1 ст. 286 КК України, так як він порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Згідно з ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У пункті 3 зазначеної постанови Пленуму ВСУ вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї , його матеріальний стан, тощо.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
При призначенні ОСОБА_10 певного виду та конкретної міри покарання в межах, встановлених у санкції ч. 1 ст. 286 Особливої частини КК України відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини його вчинення, характер та мотиви допущених ОСОБА_10 порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, у скоєному щиро розкаявся, частково відшкодував завдану матеріальну шкоду потерпілому, а також враховує обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до досудової доповіді у кримінальному провадженні з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_10 , складеної Костянтинівським міськрайонним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Донецькій області, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_10 без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить небезпеку для суспільства (у т.ч. окремих осіб).
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим так і іншими особами.
З урахуванням конкретних обставин вчинення злочину, а саме відсутності обставин, що обтяжують покарання, та за наявності обставин, що пом`якшують покарання, а також наявності необхідності користуватися транспортним засобом, враховуючи те, що у результаті злочинної недбалості обвинуваченого не наступили тяжкі наслідки, суд не знаходить мотивів, за яким міг би застосувати до ОСОБА_10 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом, що узгоджується з вимогами ст. 65 КК України.
З урахуванням викладеного, та приймаючи до відома досудову доповідь з соціальнопсихологічною характеристикою обвинуваченого ОСОБА_10 , суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_10 за вчинене кримінальне правопорушення покарання у виді штрафу, в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки останній має власний дохід, без позбавлення права керувати транспортними засобами, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення, в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо особи, наслідків вчиненого, щирого каяття та часткового відшкодування матеріальної шкоди, можливо без ізоляції від суспільства, і вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.
Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У той же час, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_10 , як власника наземного транспортного засобу, за участю якого відбулась ДТП, застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім», від обвинуваченого до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області надійшла заява, в якій повідомив, що йому було вручено позовну заяву про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, у зв`язку із чим він просив залучити до провадження в якості третьої особи ПрАТ «Київський страховий дім».
Потерпілі мають право вільно, на власний розсуд обрати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
Вимоги позивача про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди були пред`явлені безпосередньо до заподіювача такої шкоди і така позиція позивача є законною та обґрунтованою, з врахуванням принципу диспозитивності закріпленого цивільно-процесуальним законодавством України. В ході судового розгляду свої позовні вимоги ОСОБА_7 не уточнював та вимог до страхової компанії не пред`являв, а навпаки вказував на необхідність стягнення коштів саме з заподіювача шкоди.
Пред`явлення позову до боржника є правом позивача й саме таке право використав ОСОБА_7 , право на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні (постанова Верховного Суду України у справі N 6-2097цс16).
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Протиправність поведінки водія ОСОБА_10 , його вина, а також причинний зв`язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, підтверджені вищезазначеними доказами, які підтверджують обставини вчиненого кримінального правопорушення (зокрема, висновками експертиз, показаннями як потерпілого, так і самого обвинуваченого, внаслідок аналізу яких суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого діяння).
При розв`язанні зазначеного цивільного позову суд виходить з наступних положень закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями, рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Суд вважає, що потерпілим підтверджено: обґрунтовані витрати, пов`язані з лікуванням, на суму 15 649, 75 грн. (копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3408, чеками в кількості 53 штуки, рахунком-фактурою № 07/11 від 03.11.2017 року, а.к.п. 40-46). При цьому, з дослідження змісту фіскальних і товарних чеків у суду не виникає сумнівів, що вищезазначені придбані лікарські засоби та вироби на вищезазначену суму придбані ним були необхідними для лікування саме тілесних ушкоджень, отриманих потерпілим під час ДТП.
Щодо витрат на розвиток травматологічного відділення в розмірі 20 грн., то вони зазначені як благодійні внески і будь якого відношення до витрат, пов`язаних з діями обвинуваченого не мають, а тому задоволенню не підлягають.
Доводи сторони захисту, що обвинувачений ОСОБА_10 добровільно купував потерпілому медикаменти на загальну суму 1208 грн. судом враховано, проте в даному випадку вони є необґрунтованими, оскільки потерпілим не було включено до витрат, що підлягають відшкодуванню, кошти, сплачені обвинуваченим на придбання цих медикаментів. Також суд враховує суму 4000 грн. сплачену обвинуваченим ОСОБА_10 у відшкодування матеріального збитку.
Таким чином цивільний позов по справі, в частині стягнення матеріальної шкоди на витрати на лікування підлягає частковому задоволенню, з обвинуваченому ОСОБА_10 на користь потерпілого ОСОБА_7 підлягає стягненню 15 649, 75 грн.
Щодо заявленої вимоги про стягнення на користь потерпілого ОСОБА_7 розміру втраченого доходу, про що зазначено у позові, то суд приходить до наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Відповідно до ст. 1197 ЦК України, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності. Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я.
Відповідно до п. 29 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 pоку №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 31 березня 1995 pоку № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами.
Відповідно до п. 12 постанови №6 Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розмір відшкодування шкоди, пов`язаної з втратою потерпілим заробітку (його частини) у зв`язку з ушкодженням здоров`я, встановлюється виходячи зі ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, який потерпілий мав до ушкодження здоров`я.
Такий розмір має визначатись у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Згідно довідки про доходи від 11.01.2018 року ОСОБА_7 працював у ККФ АТ «Виробниче обєднання «Конті» на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електрообладнання енергетичної служби. Розмір середньої місячної заробітної плати ОСОБА_7 (за останні три місяці) згідно із зазначеної довідки становить 6 300,96 грн.
У той же час ні потерпілим ОСОБА_7 , ні його представником суду не надано відповідних листків непрацездатності, розрахунку шкоди, пов`язаної із втратою працездатності. Будь-якого вмотивованого висновку, який би підтверджував суду ступінь втрати потерпілим ОСОБА_7 професійної працездатності, який є обов`язковою умовою для настання обставин для такого відшкодування, суду надано не було, а тому, до встановлення факту повної або часткової втрати працездатності потерпілим, яка має бути врахована при визначенні розміру такого відшкодування, суд не вбачає підстав для задоволення даної вимоги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 року № 1105, допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у разі настання тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Згідно з ч. 2 ст. 22 цього ж Закону, допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією (далі - МСЕК) інвалідності незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, у даному випадку цивільному позивачу, як застрахованій особі повинна виплачуватися допомога по тимчасовій втраті працездатності, яка компенсує втрату заробітної плати (доходу) за рахунок роботодавця (перші 5 днів) та Фонду соціального страхування України. Будь-яких документів щодо підтвердження або спростування виплати ОСОБА_7 вищезазначеної допомоги суду не надано. Отже, законні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_7 про стягнення розміру втраченого заробітку відсутні.
При реальному настанні цих витрат та їх підтвердженні (в тому числі втраченого доходу) відповідними документами позивач має право звернутись до суду з цивільним позовом, надавши суду відповідні докази.
Щодо вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.
В своїй позовній заяві потерпілий ОСОБА_7 обґрунтовує наявність моральної шкоди моральними переживанням у зв`язку з фізичним болем та стражданнями, душевними стражданнями (внаслідок погіршення майнового стану сім`ї), емоційним дискомфортом у зв`язку з тривалим лікуванням та перебудовою налагодженого ритму життя, порушення стосунків з членами родини. З даним ствердженням позивача суд погоджується та вважає, що в своїй позовній заяві потерпілий навів достатньо доводів для вирішення питання про стягнення моральної шкоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим пошкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 вищезазначеної Постанови під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 року) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви - з іншого.
Таким чином, цивільний позов по справі підлягає частковому задоволенню в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної та моральної шкоди. Цивільний позов в частині стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальної шкоди (у вигляді втраченого заробітку), завданої здоров`ю, внаслідок ДТП - залишити без розгляду та роз`яснити ОСОБА_7 право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до вимог ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійсненні ним документально підтверджені витрати.
Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати (на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 2/19/351 від 29.11.2017 року) у розмірі 988 (дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 70 (сімдесят) коп.; на проведення судової автотехнічної експертизи № 2/19/368 від 28.11.2017 року) у розмірі 988 (дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 70 (сімдесят) коп.) у загальному розмірі 1977 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім) грн. 40 (сорок) коп., відповідно до ст.ст. 122, 124 КПК України слід покласти на обвинуваченого.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65-67 КК України, ст.ст. 366-368, 370, 371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд, -
ОСОБА_10 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян (що складає 3400,00 (три тисячі чотириста) грн. без позбавлення права керувати транспортними засобами.
Стягнути з ОСОБА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_2 , на користь потерпілого ОСОБА_7 :
В іншій частині позову відмовити.
- автомобіль марки ВАЗ 2108, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який переданий на зберігання ОСОБА_10 вважати повернутим за належністю.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів (на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу № 2/19/351 від 29.11.2017 року) у розмірі 988 (дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 70 (сімдесят) коп.; на проведення судової автотехнічної експертизи № 2/19/368 від 28.11.2017 року) у розмірі 988 (дев`ятсот вісімдесят вісім) грн. 70 (сімдесят) коп.) у загальному розмірі 1977 (одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім) грн. 40 (сорок) коп.
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_10 не обирався, на теперішній час відсутні підстави для його обрання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити/надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1