У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2019 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 жовтня 2019 року, відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, раніше судимого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, у кримінальному провадженні № 0003378 від 18.09.2019 р.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7
захисник ОСОБА_5

встановив:

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор" терміном до 19 жовтня 2019 року. Визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 96050 грн.

Постановлено у разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

-прибувати за всіма викликами слідчого, прокурора та суду на весь строк досудового розслідування та розгляду справи в суді, а також на строк до 18.11.2019р.;

-повідомляти про зміну місця мешкання та засобів зв`язку;

-не виїжджати за межі м. Миколаєва.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідча ОСОБА_8 , яка не є учасником процесу, фактично надала пояснення з чужих слів та відповідно до ч.7 ст. 97 КПК України дані покази не можуть бути визнанні доказами.

Зазначає, що протокол допиту ОСОБА_9 не був досліджений в судовому засіданні, а тому посилання на нього, як на доказ якихось обставин, є порушенням процедури розгляду клопотання та порушенням права на захист ОСОБА_6 . Крім того, відповідно до матеріалів кримінального провадження, станом на 19.09.2019 р. не було з`ясовано у потерпілого ОСОБА_9 чи мав ОСОБА_6 право перебувати в будинку по АДРЕСА_2 та чи мав право користуватись речами, що знаходились в цьому будинку.За таких обставин на момент розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не можливо було говорити про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчинення кримінального правопорушення.

Стверджує, що прокурором не доведено причин, чому до підозрюваного ОСОБА_6 не може бути застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки останній має місце для постійного мешкання за адресою АДРЕСА_1 .

Звертає увагу, що слідчий суддя ОСОБА_10 після пояснень сторін, не переходячи до дослідження матеріалів доданих до клопотання, відразу оголосив про закінчення судового засідання та про вихід до нарадчої кімнати. Дана обставина грубо порушила право на захист ОСОБА_6 , оскільки він фактично був позбавлений права на дослідження доказів якими обґрунтовується клопотання та суперечить встановленим засадам кримінального провадження.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Центральним ВП ГУ НП в Миколаївської області розслідується кримінальне провадження № 0003378 від 18.09.2019р. у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. Згідно вказаного повідомлення ОСОБА_6 17.09.2019р. проник до приміщення домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав велосипед вартістю 4925грн, що належить ОСОБА_9 .

Слідчим до суду подано клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , в обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, може переховуватися від слідства, впливати на свідків, та продовжити вчиняти злочини.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п.1,3,5 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобігання доведеним ризикам та прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, вивчивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.
Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим суддею вірно зазначено в ухвалі про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, яке згідно ч.4 ст.12 КК України є тяжким злочином.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, а саме:поясненнями самого підозрюваного, в тій частині, що він самовільно взяв велосипед, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 , відомостями щодо місця реєстрації підозрюваного.

При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_6 , чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Тому доводи захисника про недопустимість доказів на підтвердження обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України є неприйнятними.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та слідства, вчинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме, те що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до шести років, відносно нього в Заводському районному суді м. Миколаєва, перебуває два обвинувальних акта, за якими його оголошену в розшук, раніше неодноразово був засуджений за вчинення корисних злочинів, звільнився в жовтні 2018р., немає заробітку.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 та дані про особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 376, 405,407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 19 вересня 2019 року, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді