Справа № 488/2305/19
Провадження № 1-м/488/6/19
У Х В А Л А

13.06.2019 року Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України,

в с т а н о в и в :

28 травня 2019 року до Корабельного районного суду м.Миколаєва надійшло клопотання Міністерства юстиції України про приведення у відповідність до законодавства України вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 23 жовтня 2018 року для подальшого відбування засудженим ОСОБА_4 покарання на території України відповідно до положень Конвенції про передачу засуджених осіб від 21 березня 1983 року.

Як слідує з клопотання, вказаним вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення замаху на незаконний збут наркотичних засобів, вчинений з використанням інформаційно-телекомунікаційних мереж (включаючи мережу «Інтернет»), групою осіб за попередньою змовою, у великому розмірі, тобто за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п.Г ч.4 ст.228.1 КК РФ до восьми років позбавлення волі із відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму. Судом постановлено обраховувати строк покарання ОСОБА_4 з 23 жовтня 2018 року та зарахувати в строк відбування покарання час тримання під вартою згідно з ч.3.1 ст.72 КК РФ з 11 листопада 2017 року до вступу вироку в законну силу із розрахунку один день за один день.

24 листопада 2018 року вирок набрав законної сили та звернутий до виконання.

ОСОБА_4 відбуває покарання у Федеральній казенній установі «Виправна колонія № 2 Управління Федеральної служби виконання покарань Росії по Тюменській області»; кінець строку відбування покарання 10 листопада 2025 року.

Засуджений звернувся із заявою про переведення його в Україну для подальшого відбування покарання, і Міністерством юстиції України ухвалено відповідне рішення про його прийняття.

Заслухавши думку прокурора, який вважав за можливе задовольнити клопотання, дослідивши письмові матеріали, заяву засудженого ОСОБА_4 про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання, суд приходить до переконання, що клопотання підлягає задоволенню.

Так, у відповідності до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 9 Конвенції про передачу засуджених осіб (Страсбург, 21 березня 1983 року), до якої Україна приєдналася на підставі Закону України «Про приєднання України до Європейської Конвенції про передачу засуджених осіб, 1983 рік» від 22 вересня 1995 року № 337/95-ВР встановлено, що компетентні власті держави виконання вироку або продовжують виконання вироку одразу або на основі судової чи адміністративної постанови згідно із положеннями ст.10; або визнають вирок з використанням судової або адміністративної процедури своєї держави і, таким чином, замінюють міру покарання, призначену в державі винесення вироку, мірою покарання, передбаченою законодавством держави виконання вироку за такий самий злочин, згідно з положеннями ст.11.

При цьому суд відмічає, що на даний час РФ не ратифікувала зазначену Конвенцію.

За правилами ч.1 ст.602 КПК України вирок суду іноземної держави може бути визнаний і виконаний на території України у випадках і в обсязі, передбачених міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Судом встановлено, що до клопотання Міністерства юстиції України надані всі необхідні документи, вказані у ст.6 Конвенції і ч.2 ст.610 КПК України, а саме: копія вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 23 жовтня 2018 року; копія розпорядження про набрання вироком законної сили; копія тексту статей Кримінального кодексу РФ, за якими засуджений ОСОБА_4 ; письмова заява засудженого від 20 лютого 2019 року про передачу його в Україну для подальшого відбування покарання; довідка про відбуту та невідбуту частини строку покарання; інформація про стан здоров?я і поведінку засудженого, характеристика; копія листа ДМС України від 01 листопада 2018 року про наявність у засудженого ОСОБА_4 громадянства України, копія паспорта громадянина України на його ім?я.

Під час розгляду клопотання Міністерства юстиції України суд визначає статті (частини статей) закону України про кримінальну відповідальність, якими передбачена відповідальність за злочин, вчинений засудженим громадянином України, і строк позбавлення волі, визначений на підставі вироку суду іноземної держави.

ОСОБА_4 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п.Г ч.4 ст.228.1 КК РФ, і його дії кваліфіковані як замах на незаконний збут наркотичних засобів у великому розмірі, з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет», не доведений до кінця з незалежних від нього обставин. Ці дії також є караними за законодавством України про кримінальну відповідальність та їхня кваліфікація відповідає ч.2 ст.15, ст.307 ч.2 КК України.

Строк відбування покарання зарахований за правилами ч.3.1 ст.72 КК РФ, що відповідає ч.5 ст.72 КК України.

Санкція ч.4 ст.228.1 КК РФ передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до двадцяти років з позбавленням права займати певні посади або займатись певною діяльністю на строк до двадцяти років чи без такого та зі штрафом в розмірі до одного мільйона рублів або в розмірі заробітної плати чи іншого доходу засудженого за період до п`яти років чи без такого.

Санкція ст.307 ч.2 КК України, за якою слід кваліфікувати дії ОСОБА_4 відповідно до законодавства України про кримінальну відповідальність, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років із конфіскацією майна.

З урахуванням вимог ч.3 ст.68, ст.69-1 КК України максимальний строк позбавлення волі, який може бути призначений за ч.2 ст.15, ст.307 ч.2 КК України, становить 2/3 від максимального строку покарання, тобто 2/3 від 10 років, що складає шість років вісім місяців позбавлення волі.

Відтак, якби покарання засудженому було призначене в Україні, воно не могло би бути більше вказаного розміру, і суд, визначаючи покарання, яке підлягатиме відбуванню в Україні, виходить з того, що саме цей розмір відповідає загальним засадам кримінального закону України щодо призначення покарання та є більш сприятливим для засудженого порівняно із законодавством РФ.

Санкцією ч.4 ст.228.1 КК РФ не передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна, і засудженому воно не призначалось, відтак суд не застосовує його при визначенні покарання в Україні.

Крім того, суд також зараховує засудженому строк попереднього ув?язнення у строк покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку день за день, оскільки відповідний злочин мав місце після 21 червня 2017 року, коли набрав сили закон, якою була змінена ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIIІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яка до того дня зобов?язувала суд проводити зарахування у строк покарання із розрахунку один день такого попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Керуючись ст.ст.609, 610, 372 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання Міністерства юстиції України про приведення вироку суду Російської Федерації у відповідність із законодавством України задовольнити.

Привести у відповідність із законодавством України вирок Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 23 жовтня 2018 року, яким громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Миколаєві, місце реєстрації та останнє відоме місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п.Г ч.4 ст.228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації, та засуджений до 8 (восьми) років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму з обрахуванням строку покарання з 23 жовтня 2018 року та зарахуванням в строк покарання строку затримання та часу перебування під вартою з 11 листопада 2017 року до вступу вироку в законну силу.

Визначити, що кримінальна відповідальність за вчинений ОСОБА_4 злочин, передбачена ч.2 ст.15, ст.307 ч.2 КК України.

Визначити засудженому ОСОБА_4 покарання, що підлягає відбуванню за вироком Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри від 23 жовтня 2018 року, за ч.2 ст.15, ст.307 ч.2 Кримінального кодексу України у виді позбавлення волі на строк шість років вісім місяців без конфіскації майна.

Строк відбування ОСОБА_4 покарання обраховувати з дня ухвалення вироку Сургутського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу Югри, а саме з 23 жовтня 2018 року.

В строк відбування ОСОБА_4 покарання зарахувати час його затримання та перебування під вартою з 11 листопада 2017 року до вступу вироку в законну силу із розрахунку один день попереднього ув?язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд м.Миколаєва протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1