КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в. м. Києві кримінальне провадження за №0008560відносно

ОСОБА_9 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, неодруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 рокуобвинувачений ОСОБА_9 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України та йому призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України суд звільнив ОСОБА_9 від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 рік з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим вироком суд визнав доведеним, що 05.11.2013 року, приблизно о 17 год. 20 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи на вул. Шевченка, 38, в м/р Жуляни міста Києва, після зупинки керованого ним автомобіля марки «Рендж Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 , надав на вимогу працівників ДПС ДАІ ГУ МВС України в м. Києві свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу який був перевірений по базі «АІС» і за результатами перевірки виявилось, що вищевказаний номерний знак не відповідає даному автомобілю.
Після цього, обвинувачений ОСОБА_9 , з метою уникнення адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 121-1 КУпАП (експлуатація водіями транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах) використав підроблене посвідчення серії НОМЕР_2 працівника міліції на своє ім`я шляхом пред`явлення його працівникам ДПС ДАЇ ГУ МВС України в м. Києві, як документ, що надавав можливість уникнути адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 121-1 КпАП України, і яке у нього було вилучено.
Згідно висновку експерта № 494/тдд від 28.11.2013 року бланк посвідчення працівника міліції серії НОМЕР_2 , яке видане на ім`я « ОСОБА_9 », не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , ставить питання про скасування вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 24.12.2014 року стосовно ОСОБА_9 та закриття кримінального провадження відповідно до ст.ст. 284, 417 КПК України.

В обґрунтування доводів скарги апелянт посилається на незаконність та необґрунтованість вироку суду першої інстанції, оскільки вважає викладені в ньому висновки щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення хибними, які не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а досліджені під час судового розгляду докази не є належними, допустимими та достовірними доказами, а тому не могли братися до уваги як докази, що встановлюють вину ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, апелянт зазначає, що показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які будучи інспекторами ДПС УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, о 17 год. 20 хв. нібито виявили вчинення ОСОБА_9 правопорушення, який не увімкнув відповідний покажчик повороту під час здійснення маневру за адресою: вул. Шевченка, 38, м/р Жуляни в м. Києві, не відповідають дійсності, оскільки згідно роздруківки мобільного оператора «Київстар», яка була отримана з урахуванням ст. 62 Конституції України, на місце затримання ОСОБА_9 , останні прибули лише о 17 год. 58 хв., а о 17:51 вони перебували на вул. Заболотного.

Також апелянт стверджує, що затримання ОСОБА_9 відбувалось за відсутності працівників міліції у форменому одязі та службових автомобілів міліції, очевидцями якого були свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в судовому засіданні повідомили, що затримання ОСОБА_9 дійсно відбулося за адресою в Жулянах, але воно мало місце приблизно о 16-й годині, при цьому останній ніяким авто не керував і затримували його не працівники ДАІ, а особи в цивільному, коли вони спілкувалися біля воріт ОСОБА_9 про запчастини, що також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .
Крім того, захисник звертає увагу на те, що показання слідчого СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві- ОСОБА_16 як свідка, не можуть братися до уваги, оскільки судовим слідством не встановлено правових підстав його присутності та проведення слідчої дії огляду місця події на території Солом`янського району м. Києва, а сам протокол ОМП складений з численними порушеннями, однак у вироку не зазначено про ці обставини, незважаючи на те, що при проведенні вказаної слідчої дії та складанні відповідного протоколу ОСОБА_9 був відсутній, про що повідомляли свідки захисту, що одночасно підтверджує не тільки незаконність протоколу ОМП від 05.11. 2013 року, а й незаконне позбавлення ОСОБА_9 права вільно пересуватися, за умови, що він не був офіційно затриманим.

Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про фабрикування кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 , оскільки ні працівників УДАІ при затриманні ОСОБА_9 , ні останнього при огляді автомобіля не було, так само як не було і повідомлення про кримінальне правопорушення та законних підстав перебування СОГ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві в с. Жуляни Солом`янського району м. Києва.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, вказуючи на законність та обгрунтованість вироку суду, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження №0008560 та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_9 та при ухваленні вироку судом були дотримані.
Так, суд першої інстанції, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, дослідивши зібрані в установленому законом порядку докази та за встановлених фактичних обставин, за яких ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, дійшов висновку про його винуватість у використанні завідомо підробленого документа - посвідчення працівника міліції, з наведенням в обвинувальному вироку доказів на підтвердження свого висновку щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, який грунтується на показаннях свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , а також інших встановлених під час досудового розслідування та досліджених в ході судового розгляду доказах.

Так, допитані в суді першої інстанції свідки: старший інспектор ДПС ОСОБА_19 , оперуповноважений УКП ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_17 та старший інспектор ДПС ОСОБА_11 підтвердили, що 05.11.2013 року о 17.год. 20 хв. по вул. Шевченка, 38 в м/р Жуляни м. Києва був зупинений автомобіль марки «Рендж Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_9 та на їх вимогу надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Перевіркою вказаного свідоцтва по базі "АІС" було виявлено, що вказаний автомобіль знаходиться в угоні,після чого ОСОБА_9 пред`явив посвідчення працівника міліції та повідомив, що він є співробітником ОВС. Оскільки дане посвідчення викликало у них сумніви, вони викликали слідчо-оперативну групу. При проведенні огляду місця події ОСОБА_9 добровільно передав слідчому посвідчення працівника міліції на його ім`я.

Також в суді першої інстанції в якості свідка був допитаний слідчий СВ Печерського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_16 , який пояснив, що 05.11.2013 року перебував на добовому чергування у складі слідчо-оперативної групи та отримавши від чергового виклик, у складі СОГ виїхав за адресою м. Київ м/р Жуляни, вул Шевченка, 38, де у присутності двох понятих було оглянуто місце події та складено протокол, який підписали поняті, а ОСОБА_9 , який був присутній при проведенні вказаної слідчої дії, від підпису відмовився.
При цьому, свідок зазначив, що під час проведення вказаної слідчої дії у ОСОБА_9 було вилучено посвідчення працівника міліції на його ім`я.

Свідок ОСОБА_18 в суді першої інстанції пояснив, що був запрошений співробітниками міліції в якості понятого для огляду місця події. Під час проведення огляду місця події, який тривав близько 40 хв. були присутні ОСОБА_9 , співробітники міліції і ще один понятий. Він бачив, як ОСОБА_9 передав працівнику міліції, який складав протокол, посвідчення водія, посвідчення працівника міліції та технічний паспорт, які потім були у нього вилучені, після чого він ознайомився з протоколом, який відповідав дійсності та разом з іншим понятим підписав цей протокол. Крім того свідок вказав, що працівники міліції роз`яснювали ОСОБА_9 його право на адвоката і що під час проведення огляду місця події підходила молода жінка.

Згідно протоколу огляду місця події від 05.11.2013 року ОСОБА_9 добровільно надав посвідчення працівника міліції серії НОМЕР_2 , видане на ім`я ОСОБА_9 , яке було вилучене та упаковане в паперовий конверт та в подальшому визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

За висновком експерта № 494/тдд від 28.11.2013 року бланк посвідчення працівника міліції серії НОМЕР_2 , виданого на ім`я ОСОБА_9 не відповідає аналогічним документам, що знаходяться в офіційному обігу на території України. Антисканерна сітка та зображення на посвідченні нанесені за допомогою копіювально-множильної техніки, струменевим способом. Спосіб нанесення зображень відбитку печатки "ГУ МВС України в м. Києві" та державного малого герба України не відповідає способу нанесення зображень аналогічних документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України та нанесені за допомогою копіювально-множильної техніки струменевим способом.

Наведені у вироку докази суд першої інстанції обґрунтовано визнав належними, допустимими і достовірними доказами, які з достатньою повнотою спростовують апеляційні твердження сторони захисту про те, що 05.11.2013 року у другій половині дня ОСОБА_9 знаходився дома, транспортними засобами не керував і не використовував завідомо підроблене посвідчення працівника міліції шляхом його пред`явлення працівникам ДПС, а також про те, що під час проведення огляду місця події його не було біля автомобіля марки «Рендж Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 , який оглядався.

На противагу доводам сторони захисту щодо фактичного затримання обвинуваченого ОСОБА_9 , його відсутності під час огляду місця події, а також неправдивості відомостей вказаних у протоколі огляду місця події від 05.11.2013 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, оцінивши показання свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_12 , ОСОБА_21 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , обгрунтовано визнав їх сумнівними і не прийняв до уваги оскільки ці свідки не були присутні при проведенні слідчих дій, а їх показання на підтвердження доводів сторони захисту, спростовуються наведеними у вироку належними і допустимими доказами, а саме: показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , даними зафіксованими у протоколі огляду місця події від 05.11.2013 року, показаннями сторонньої особи - свідка ОСОБА_18 , який в якості понятого приймав участь під час огляду місця події 05.11.2013 року та підтвердив, що огляд проводився у присутності ОСОБА_9 і останній передав працівнику міліції посвідчення водія, посвідчення працівника міліції та технічний паспорт, з чим також погоджується колегія судів.

Крім того, колегія суддів вважає, що показання вищевказаних свідків на підтримку позиції обвинуваченого ОСОБА_9 , яку суд першої інстанції обгрунтовано розцінив як бажання останнього уникнути відповідальності за вчинене, не спростовують висновків суду про те, що ОСОБА_9 05.11.2013 року, приблизно о 17 год. 20 хв., перебуваючи на вул. Шевченка, 38, в м/р Жуляни міста Києва, після зупинки керованого ним автомобіля марки «Рендж Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 використав підроблене посвідчення серії НОМЕР_2 працівника міліції на своє ім`я шляхом пред`явлення його працівникам ДПС ДАЇ ГУ МВС України в м. Києві, як документ, що надавав можливість уникнути адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 121-1 КпАП України, і яке в подальшому було у нього вилучено під час огляду місця події 05.11.2013 року в період часу з 19год. 54 хв. по 23 год. 13 хв., а саме автомобіля марки «Рендж Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 , розташованого за адресою м. Київ, вул. Шевченка, 38.

Апеляційні твердження захисника ОСОБА_8 про неправдивість показань свідків обвинувачення, які є працівниками міліції, а тому є зацікавленими особами та неналежність такого доказу як протокол огляду місця події від 05.11.2013 року, який посилаючись на відповідь командира полку ДПС ДАІ ГУ МВС України від 29.08.2014 року щодо часу складання 05.11.2013 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 протоколів про адміністративні правопорушення на пр. Леся Курбаса в м. Києві, а також роздруківку базових станцій з адресами та роздруківку з`єднань мобільного оператора зв`язку "Київстар", вказував, що 05.11.2013 року ОСОБА_11 та ОСОБА_10 о 17:51 знаходились на вул. Заболотного в м. Києві, тобто за адресою проживання одного з працівників ДПС, а відтак не могли бути за адресою: АДРЕСА_1 , де нібито виявили правопорушення ОСОБА_9 , колегія суддів також вважає безпідставними, з огляду на те, що інформація, яка міститься у роздруківках місць знаходження базових станцій та телефонних з`єднань, не може свідчити або вказувати на обгрунтованість тверджень захисника, оскільки досліджена судом під час апеляційного розгляду справи інформація, містить дані тільки про з`єднання абонентів, а про їх місцезнаходження даних не дає. Дані про те, що з`єднання прийняті конкретною станцією, не означають, що абонент знаходився поруч з базовою станцією, так як сигнал абонента визначається менш завантаженою базовою станцією в зоні покриття. При цьому параметри сигналів в місці прийому радіосигналу, коректність отриманих даних залежать від значного числа факторів (щільність міської забудови, пагорби, положення базових станцій), у зв`язку з якими амплітуда сигналів, кут їх приходу і значення відстані базової станції та абонента можуть безперервно змінюватися у великих межах, а тому визначити фактичні координати місця, де знаходиться абонент неможливо.
Таким чином, колегія суддів вважає, що сукупністю наведених у вироку доказів, які узгоджуються між собою та не викликають сумніву в їх об`єктивності, спростовуються апеляційні доводи захисника ОСОБА_8 про наявність достатніх підстав для скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження за відсутністю достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України ї вичерпані можливості їх отримати.
Отже, за результатами перегляду вироку суду першої інстанції в межах апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив всі обставини кримінального провадження, оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, належним чином мотивував у вироку свої висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 в умисному використанні завідомо підробленого документу посвідчення працівника міліції серії НОМЕР_2 на його ім`я, а тому посилання сторони захисту на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження є безпідставними, оскільки цим обставинам, суд дав належну оцінку та обгрунтовано визнав ОСОБА_9 винним у вчиненні інкримінованого злочину та вірно кваліфікував його дії за ч. 4 ст. 358 КК України.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, суд не порушив загальних засад його призначення, передбачених ст. 65 КК України, та повною мірою врахував, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також колегія суддів погоджується і з рішенням суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без реального відбування покарання у виді обмеження волі та наявності підстав для застосування вимог ст. 75 КК України та звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Істотних порушень норм процесуального права, а також неправильного застосування норм кримінального закону, як про те вказує апелянт, колегією суддів при апеляційному перегляді кримінального провадження не встановлено.

За наведеним, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_9 законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування та закриття кримінального провадженняу зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 , не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 24 грудня 2014 рокустосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: __________________ _________________ __________________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3