Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 10.07.2019. Зареєстровано: 11.07.2019. Забезпечено надання загального доступу: 12.07.2019.
Дата набрання законної сили: 08.07.2019
Номер судового провадження: 11-кп/802/329/19
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Богушівка Луцького району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою-спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, раніше судимого вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області13.07.2015року зач.1ст.164КК Українидо покаранняу видіобмеження волі на строк 1 (однин) рік, ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23.05.2016 року звільненого умовно-достроково на три місяці 28 днів,

засуджено за ч.2 ст.164 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.07.2015 року 1 (один) місяць обмеження волі, та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 до відбуття у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Так, вироком суду ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він згідно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2013 року, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 21.10.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, обвинувачений ОСОБА_7 , будучи працездатним і попередженим державним виконавцем про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів, в період часу з червня 2016 року по червень 2018 року, свідомо, злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2013 року коштів (аліментів) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки на обліку у Луцькому районному центрі зайнятості як такий, що шукає роботу у передбаченому законом порядку не перебував, доходи від тимчасових заробітків не декларував та не декларує, про суму заробітку та джерела доходів державного виконавця не повідомляв та з доходів аліментів не сплачував, внаслідок чого станом на 01.07.2018 року утворилась заборгованість в сумі 12500 грн., що сукупно складає суму виплат більше ніж за 3 місяці.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом при призначенні покарання не взято до уваги тих обставин, що він свою вину у вчиненні злочину визнав повністю, щиро розкаявся та сприяв розкриттю злочину, що є обставинами, які пом`якшують покарання. Зазначає також і про те, що він усвідомив значення та протиправність своїй дій, є особою молодого віку, хворіє та потребує лікування, має постійне місце проживання, де проживає з матір`ю, яка є особою пенсійного віку з інвалідністю 2-ї групи. Вказує і про те, що умислу щодо невиплати аліментів на дитину він не мав, а тому після проходження лікування має намір відшкодувати заборгованість, і в подальшому не допускати виникнення заборгованості по виплаті аліментів. З огляду на це, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, призначивши покарання за ч.2 ст.164 КК України із застосуванням ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, яка вважає скаргу обвинуваченого безпідставною, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація є правильною.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

Судове рішення згідно з вимогами ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обвинувачений в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості.

Проте такі його твердження до уваги судом не приймаються з врахуванням наступного.

Так,відповідно до п.1постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання»при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимогст.65 КК Українистосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогамист.65КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про його особу. При цьому судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

До обставин, які пом`якшують покарання, місцевий суд правильно відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обтяжуючих покарання обставин, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинене ним злочин, передбачений ч.2 ст.164 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про його особу, зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин (ч.1 ст.164 КК України), і знову ж в період умовно-дострокового звільнення вчинив новий аналогічний злочин, а також думку потерпілої, яка наполягала на призначенні суворого покарання.

Крім того, судом було враховано і те, що обвинувачений має постійне місце проживання, ніде не працює, суспільно-корисною працею не займається.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.2 ст.164 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки, та на підставі ст.71 КК України до цього покарання частково приєднав невідбуте покарання за попереднім вироком від 13.07.2015 року, і за сукупністю вироків визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 1 (один) місяць.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових злочинів, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом звільнення його від відбування покарання на підставі ч.1 ст.75 КК України, з мотивів наведених в його апеляційній скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Посилання обвинуваченого на те, що він хворіє та проживає з матір`ю пенсійного віку до уваги судом не приймається, оскільки колегія суддів вважає, що враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та дані про його особу, вони в даному випадку не є правовими підставами для зміни оскаржуваного вироку.

Отже, усі доводи обвинуваченого, викладені в апеляційній скарзі і надані під час апеляційного розгляду справи ним та його захисником щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони фактично були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить апелянт.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу обвинуваченого на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2019 року щодо нього без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...