Справа №639/6266/18
Провадження №1-кп/639/186/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року суд Жовтневого району м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по об*єднаним кримінальним провадженням, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.10.2018 року за №0002005 та 27.11.2018 року за №0002191 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч. 2 ст. 187 КК України, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді у Жовтневому районному суді м. Харкова знаходиться обвинувальний акт по об*єднаним вищевказаним кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

В судовому засіданні на обговорення поставлено клопотання про можливість продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Прокурор ОСОБА_3 просив продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно останнього, з огляду на те, що на даний час розгляд справи не завершено, у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений може переховуватись від суду, може вчинити інші кримінальні правопорушення, та може незаконно впливати на свідків та потерпілих, що свідчить про наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 під час судового засідання заявив клопотання, яке було підтримано обвинуваченим ОСОБА_6 про зміну відносно останнього запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий, а саме домашній арешт, оскільки на його думку прокурором не доведено реальність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, обвинувачений не має наміру ухилятись від суду, не має можливості перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, також ОСОБА_6 має постійне місце проживання, перебуває у шлюбі з ОСОБА_8 , має неповнолітнього сина, оьргщо свідчить про наявність у нього стійких соціальних зв*язків.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали клопотання захисника ОСОБА_4 .

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у судовому розгляді, дослідивши надані до суду матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно п.5 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Судові засідання по справі неодноразово відкладались через неявку потерпілих та свідків, які належним чином повідомлялися судом про день та час розгляду справи, проте в судове засідання не з`явилися про причини неявки суд не повідомили.

Згідно матеріалів справи, вказана вище міра запобіжного заходу відносно обвинуваченого обрана суддею 10.12.2018 року та продовжена судом до 16.09.2019 року.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч. 2 ст. 187 КК України, за які кримінальним законом визначено покарання до 10 років позбавлення волі.

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового слідства та суду; знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і може бути застосований лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_6 має постійне місце реєстрації: АДРЕСА_1 , та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, має неповнолітнього сина.

Суд враховує, що при розгляді клопотання про запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів» п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України». «Тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу» п. 29 рішення Європейського суду з прав людини від 11.10.2010 року справа «Хайреддінов проти України».

При цьому береться до уваги, що «ризик втечі або уникнення правосуддя» зменшується з часом, адже включення строку запобіжного ув`язнення до строку покарання, якого мав підстави боятися заявник, трохи пом`якшує цей страх і зменшує його наміри втекти . При обґрунтуванні цієї підстави необхідне дослідження характеристики особистості, утримуваної під вартою. При цьому на користь звільнення свідчать: відсутність судимостей, наявність постійного місця проживання, роботи, усталений спосіб життя, наявність утриманців, відсутність спроб ухилитися від правосуддя. Справа ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».

Перешкоджання встановленню істини за кримінальною справою за практикою Суду, може здійснюватися шляхом «тиску на свідків», «знищення або фальсифікації доказів», «змовляння зі спільниками або свідками», «затягування і заплутування розслідування». Суд неодноразово вказував на те, що на її обґрунтованість впливає час. В даному конкретному випадку на час розгляду питання щодо міри запобіжного заходу, можливість здійснення тиску на свідків і знищення доказів за кримінальною справою не може розглядатися як підстава утримання особи під вартою, коли свідки у встановленому законом порядку не допитані з вини сторони обвинувачення, а докази у провадженні є закріпленими, отже, «ризик змовляння» завдяки цьому зменшується.

Таким чином наявність підстави «існування ознак тяжкого злочину» у практиці Суду збігається з підставою «суворості передбаченого покарання». Ця підстава не може бути застосованою самостійно без інших підстав позбавлення особи свободи. Справа «Ілійков проти Болгарії», в якій Суд закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» і теж втрачає свою вагу із збігом розумного терміну.

Також при розгляді клопотання судом враховується і інша практика Європейського суду з прав людини з даного питання. Так, зокрема, у справі «Луценко проти України» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у п. 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбулось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи, рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України», пункт 26. Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції.

Таким чином, на даний час суд приходить до висновку, що продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не є виправданим, оскільки прокурором не доведено недостатність застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, на які посилалася в судовому засіданні.

Аналізуючи вказане вище, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, вік обвинуваченого, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, малолітноьї дитини, хронічного захворювання, тривалість розгляду даного провадження, яка викликана неявкою в судове засідання потерпілих, суд вважає, що на даний час необхідно змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід на домашній арешт, яке забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд звертає увагу, що при знаходженні обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, судові засідання не відбуваються у зв`язку з неявкою до суду потерпілих та свідків сторони обвинувачення. Але, в супереч вимогам ст. 23 КПК України сторона обвинувачення не забезпечує явку своїх свідків для їх допиту стороною захисту перед судом. Крім того, прокурором подано клопотання без додатків та не зясована неможливість запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, що суперечить вимогам ст. 184 КПК України. Сторона обвинувачення не подала до клопотання доказів, які б підтвердили існування ризиків, що, в подальшому, можуть вплинути на належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 177, 183, 331 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою на 60 днів відмовити.

Клопотання захисника-адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 на більш м`який, а саме домашній арешт - задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, звільнивши його з-під варти в залі суду негайно, поклавши на обвинуваченого такі обов`язки: не відлучатися з місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 з 18-00 до 09-00 години на ступного дня, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; здати на зберігання до органу, який здійснює виконання даної ухвали свій паспорт для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали доручити Холодногірському відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захиснику та направити начальнику ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Повний текст ухвали буде оголошено 13.09.2019 року о 15 год. 00 хв.

Ухвала підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 7 (семи) днів після її оголошення, а для особи, що перебуває під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1