Номер провадження: 11-кп/813/1098/19
Номер справи місцевого суду: 506/592/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судових засідань ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_7 на вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 03.05.2019 року у кримінальному провадженні №0000033 від 07.02.2018 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_10 в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, -

встановив:

оскаржуваним вироком районного суду:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Чубівка Котовського району Одеської області, непрацюючий, громадянин України, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, з середньою освітою, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України судимостей не має;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Котовськ Одеської області, громадянин України, перебуває у фактичних шлюбних відносинах, з середньою освітою, непрацюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий:
- 20 квітня 1999 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.81 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнений 22 травня 2001 року на підставі ухвали Миколаївського районного суду Миколаївської області про заміну на виправні роботи на невідбутий строк 10 місяців 28 днів;
- 21 серпня 2002 року Котовським міськрайонним судом Одеської області за ч.3 ст.185, ст.15,ч.2 ст.185, ст.ст.185 ч.2 , 70 ,71 КК до 3 років 2 місяців позбавлення волі;
- 26 листопада 2008 року Котовським міськрайонним судом області за ч.2 ст.186, ч.2 ст.185, ст.ст.307 ч.2 ,70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;
- 05 червня 2014 року Котовським міськрайонним судом області за ст.395 КК України до штрафу у розмірі 850 грн.,-
визнано винуватими у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та кожному з них призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, з покладенням на кожного з обвинувачених обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково. Стягнуто солідарно з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у сумі 116 (сто шістнадцять) грн., в задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Стягнуто в рівних частинах з обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 процесуальні витрати в кримінальному провадженні. Речові докази в кримінальному провадженні вважаються повернутими потерпілій ОСОБА_7 .
Згідно з оскаржуваним вироком суду, 06 лютого 2018 року, близько 19:20 год., ОСОБА_9 та ОСОБА_8 перебували біля господарства ОСОБА_7 в АДРЕСА_4 , де у ОСОБА_8 раптово виник умисел на викрадення майна із вказаного господарства і він запропонував ОСОБА_9 скоїти таємне викрадення чужого майна, на що той дав згоду.
Реалізуючи зазначений злочинний намір, в цей же день, близько 19:30 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, зайшли у двір вказаного домогосподарства, шляхом розбиття віконного скла, а в подальшому і шляхом зриву навісних замків, проникли до будинку і, діючи з урахуванням сприятливої для них обстановки, яка, на їх переконання, виключала можливість втручання власника чи сторонніх осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, умисно, таємно, а ОСОБА_9 , крім того, повторно, викрали мотоблок «Forte HSD1G -1350», вартістю 8200 грн., бензинову пилку «Fermer PL 350», вартістю 478 грн., шуруповерт в комплекті ТМ «SKIL» модель 2004 потужністю 12V, вартістю 700 грн., акумуляторну батарею ТМ «SKIL» до шуруповерта потужністю 12V, вартістю 115 грн.; шину для бензопили ТМ «Partner» довжиною 50 см, вартістю 95 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_7 матеріальні збитки на загальну суму 9580 грн. Викраденим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 розпорядилися на власний розсуд.
Не погоджуючись з вироком потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд. В апеляційній скарзі потерпіла вказує на те, що районний суд належним чином не встановив обставини скоєного кримінального правопорушення, не визначив в повній мірі викрадене майно, не врахував його вартості, а також вартість пошкодженого належного їй майна. Крім того, потерпіла в апеляційній сказі вказує на безпідставне звільнення обвинувачених від відбування покарання з випробуванням, посилаючись при цьому на те, що злочин вчинений за обтяжуючих обставин, обвинувачені раніше судимі за умисні корисливі злочини, у зв`язку звільнення від відбування покарання не відповідає тяжкості вчиненого та особам обвинувачених, а перевиховання обвинувачених можливе лише в ізоляції від суспільства.

Іншими особами, які мають право на апеляційне оскарження, вирок суду першої інстанції в даному кримінальному провадженні не оскаржений.

Заслухавши суддю-доповідача; потерпілу, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; вивчивши матеріали кримінального провадження; обговоривши доводи апеляційних скарг; провівши судові дебати; надавши останнє слово кожному з обвинувачених; апеляційний суд приходить до висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Перевіряючи вирок районного суду на відповідність його вимогам закону, апеляційний суд прийшов до висновку про його законність та обґрунтованість.

Зміст оскаржуваного вироку та матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції в достатній мірі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази, дав їм належну оцінку у сукупності, та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.
Так, в обґрунтування висновку про доведеність вини ОСОБА_8 та ОСОБА_9 районний суд у вироку послався на потерпілої, свідків, які дали суду послідовні, логічні та взаємодоповнюючи показання щодо обставин та подій, свідками яких вони були, а також письмові докази. В тому числі районним судом в межах висунутого ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачення, у відповідності до вимог ст.337 КПК України, перевірено розмір шкоди, завданої злочином потерпілій та суми відшкодовані потерпілій під час судового розгляду.
При цьому, районний суд виходив із сукупності всіх встановлених обставин і обстановки події, яка відбулася, що вказує на наявність у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 мотиву та умислу на вчинення крадіжки, вчиненої з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, а обвинуваченим ОСОБА_9 повторно.

Перевіривши доводи апеляційних скарг потерпілої та матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дав повну і належну оцінку дослідженим доказам в їх сукупності та обґрунтовано послався на них у вироку, як на докази доведеності винуватості обвинувачених, у тому числі й в частині розв`язання цивільного позову потерпілої.
Апеляційний суд визнає безпідставними посилання потерпілої на не встановлення районним судом фактичних обставин справи, зокрема в частині переліку викраденого майна, оскільки суд, виконуючи вимоги ст.337 КПК України, розглянув кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення та не мав права вийти за його межі.
Більш того, апеляційний суд враховує той факт, що за повідомленням прокурора, обставини факту викрадення іншого майна потерпілою є предметом розслідування в іншому кримінальному провадженні, яке перебуває в провадженні органу досудового розслідування, чого не заперечувала потерпіла.
Що стосується доводів апеляційної скарги потерпілої про невірне застосування судом вимог кримінального закону при призначені обвинуваченим покарання, апеляційний суд зазначає про таке.
Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 і чи повинні вони його відбувати, суд першої інстанції врахував обставини, які у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинувачених, а саме щире каяття, часткове відшкодування завданої злочином шкоди, а також те, що обвинувачений ОСОБА_8 в силу ст. 89 КК України є таким, що судимостей не має. Також районний суд врахував наявність обставин, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання обвинувачених, зокрема вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням обставин справи та особи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 апеляційний суд визнає обґрунтованими висновки суду про можливість виправлення обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без ізоляції від суспільства із застосуванням відносно них звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, правильно врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, апеляційний приходить до висновку, що суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст.ст. 50, 65 КК України, а також практики Європейського Суду з прав людини, прийшов до вірного висновку, що виправлення, перевиховання обвинувачених та попередження вчинення ними нових злочинів можливе без їх ізоляції від суспільства, що свідчить про те, що призначене покарання, яке, як за своїм видом, так і розміром, з урахуванням обставин справи та особи кожного з обвинувачених, не може бути визнане несправедливим внаслідок м`якості та служити підставою для зміни або скасування вироку.

Порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на встановлені апеляційним судом обставини даного кримінального провадження та мотиви районного суду звільнення обвинувачених від відбування призначеного покарання з випробуванням, колегія суддів приходить висновку про безпідставність апеляційної скарги потерпілої та відсутність підстав для її задоволення

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Красноокнянського районного суду Одеської області від 03.05.2019 року відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , засуджених за ч.3 ст.185 КК України залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4