Номер провадження: 11-кп/813/1456/19
Номер справи місцевого суду: 520/9837/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

заявника ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляцію ОСОБА_7 на постанову Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2019 року,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.
Зазначеною постановою суду першої інстанції відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №000313 (№5).

Суть заяви ОСОБА_7 полягає у тому, що у його власності перебуває автомобіль «FORD FUSION», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 .

06.10.2011 року, під час керування ним зазначеним автомобілем, сталася дорожньо-транспортна пригода. Після порушення кримінальної справи №5 відносно нього, слідчим ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 12.03.2012 року був накладений арешт на вказаний автомобіль. Під час здійснення додаткового розслідування вступив в дію КПК 2012 року, тому відомості про зазначене кримінальне правопорушення було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000313.

Вироком Київського райсуду м. Одеси від 01.09.2014 р. ОСОБА_7 було визнано невинуватим та виправдано через відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Разом із тим, про те, що на автомобіль накладено арешт, слідчий його не повідомив, в матеріалах кримінального провадження відповідна постанова відсутня, тому суд при ухвалені вироку не прийняв рішення про скасування арешту майна, а накладений арешт не дозволяє йому реалізувати права власника та розпорядитись автомобілем.

Мотивуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив у постанові, що до заяви про скасування арешту майна заявником не було додано постанову слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 від 12.03.2012 р., на підставі якої було накладено арешт на майно.

Окрім того, до матеріалів справи №5 та кримінального провадження №000313 також не долучено зазначену постанову слідчого, тому суд позбавлений можливості встановити факт накладення арешту на майно.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляції ОСОБА_7 зазначив, що вважає постанову суду першої інстанції незаконною у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, з таких підстав:
1) посилання суду на неможливість встановлення факту накладення арешту на майно не відповідає дійсності, оскільки ця обставина підтверджена листом Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області, у якому зазначено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, на автомобіль «FORD FUSION», н.з. НОМЕР_1 , накладено арешт постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 від 12.03.2012 р. у кримінальній справі №5;
2) суд першої інстанції не врахував, що він не винен у втраті органом досудового розслідування постанови про накладення арешту на його автомобіль, тому відсутність такої постанови не може бути підставою для відмови у поновленні його порушеного права на вільне володіння своєю власністю.
Посилаючись на такі доводи, заявник просить скасувати постанову суду першої інстанції та скасувати арешт, накладений постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 від 12.03.2012 року у кримінальній справі №5 (кримінальне провадження №00031).
Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляції та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , яка не заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частиною 1 ст. 365 КПК України (в ред. 1960 року) передбачено, що постанова суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляції.

Відповідно до приписів п. 8 ч. 1 ст. 324 КПК України (в редакції 1960 року), постановляючи вирок, суд повинен вирішити, зокрема, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

З копії вироку суду першої інстанції від 01.09.2014 року (а.с. 20-31) видно, що суд не розглядав та не вирішував питання щодо скасування арешту майна.

Під час судового розгляду у суді першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у матеріалах кримінальної справи відсутня постанова слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 від 12.03.2012 р. про накладення арешту на автомобіль заявника.

Натомість, зі змісту листа Регіонального сервісного центру МВС в Одеській області випливає, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, на автомобіль «FORD FUSION», номерний знак НОМЕР_1 , накладено арешт постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 від 12.03.2012 р. у кримінальній справі №5.

Отже, постанова про накладення арешту відсутня, а відповідні відомості містяться у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, що унеможливлює поновлення права ОСОБА_7 на вільне володіння своєю власністю, тому апеляційний суд вважає мотиви суду першої інстанції, наведені у постанові, необгрунтованими, а судове рішення незаконним та несправедливим.
Відповідно до положень ст. 409 КПК України (в ред. 1960 року), питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Відтак, у суду першої інстанції були усі підстави для задоволення заяви ОСОБА_7 про скасування арешту майна, оскільки він не винен у втраті органом досудового розслідування постанови про накладення арешту на його автомобіль, тому відсутність такої постанови не може бути підставою для відмови у поновленні його порушеного права на вільне володіння своєю власністю.
Згідно з приписами п. 3 ч. 2 ст. 347 КПК України (в ред. 1960 року), апеляція може бути подана на інші постанови місцевих судів у випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 366 КПК України (в ред. 1960 року) передбачено, що у результаті розгляду апеляцій на рішення, зазначені у ч. 2 ст. 347 цього Кодексу, апеляційний суд постановляє свою ухвалу, скасовуючи повністю чи частково ухвалу чи постанову суду першої інстанції.

Отже, враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що існують підстави для задоволення апеляції ОСОБА_7 , скасування постанови Київського райсуду м. Одеси від 21.08.2019 р. та ухвалення ухвали про задоволення заяви ОСОБА_7 про скасування арешту належного йому автомобіля «FORD FUSION», держ. знак НОМЕР_1 , накладеного постановою слідчого від 12.03.2012 р. в рамках кримінальної справи №5, порушеної 24.02.2012 р. за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України (кримінальне провадження №000313).

Керуючись ст.ст. 365, 366, 377, 409 КПК України (в ред. 1960 року), апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляцію ОСОБА_7 задовольнити.

Постанову Київського районного суду м. Одеси від 21.08.2019 року скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою:

Заяву ОСОБА_7 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №000313 (№5) задовольнити.

Скасувати арешт на автомобіль «FORD FUSION», держ. знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , якій належить ОСОБА_7 , накладений постановою слідчого ВР ДТП СУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 від 12.03.2012 року в рамках кримінальної справи №5, порушеної 24.02.2012 року за ознаками ч. 2 ст. 286 КК України (кримінальне провадження №000313).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4