Справа № 520/2058/19
Провадження № 1-кп/520/563/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.05.2019 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,
розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні у м. Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000337 від 17.01.2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 26.12.2016 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 186 КК України до двох років позбавлення волі, звільнений 28.02.2018 року по відбуттю строку покарання;
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:

Так, 25.01.2019 року обвинувачений ОСОБА_7 повторно, діючі умисно, за попередньою змовою з невстановленою особою, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи, скориставшись тим, що за їх діями ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключа проникли до квартири АДРЕСА_2 . Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, обвинувачений ОСОБА_7 разом з невстановленою особою, діючи умисно із корисливих мотивів, таємно викрали майно, що належить потерпілому ОСОБА_6 , а саме: три LED телевізора марки « LG » діагоналлю 32 дюйма, білого кольору, вартістю 12 000 гривень кожний, варильну електричну поверхню марки «Samsung» моделі C61R2AEE, чорного кольору, вартістю 7500 гривень, настінний годинник марки «Polaris» в дерев`яному корпусі бежевого кольору вартістю 4 000 гривень, ковдру розміром 200х220 см., марки «Bamboo» світло зеленого кольору вартістю 1 000 гривень, два комплекти білизни розміром 200х220 см., марки «Arfil life» білого з синім кольором вартістю 1 000 гривень кожний. Після чого, обвинувачений ОСОБА_7 разом з невстановленою особою з місця вчинення кримінального правопорушення зникли розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_7 та невстановленої особи, потерпілому ОСОБА_6 спричинені матеріальні збитки на загальну суму 50 500 гривень.

Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, визнав повністю, та пояснив, що він дійсно 25.01.2019 року сумісно з малознайомим чоловіком проникли до квартири розташованої на АДРЕСА_3 , з якої викрали телевізори, настінний годинник, варильну електричну поверхню, ковдру, постільну білизну, та з місця вчинення злочину зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. В скоєному він кається, просить суворо не карати, його цивільна дружина ОСОБА_8 частково відшкодовала потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 30 000 гривень.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення винуватість останнього доведена письмовими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження, якими підтверджуються його покази стосовно часу, місця та обставин вчинення ним кримінального правопорушення, а саме:
- Витягом з ЄРДР за №0000337 від 17.01.2019 року;
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 26.01.2019 року від ОСОБА_6 ;
- протоколом огляду місця події від 26.01.2019 року з фототаблицею, з якого вбачається, що було проведено огляд квартири АДРЕСА_2 ;
- протоколом огляду місця події від 27.01.2019 року з фото таблицею;
- протоколом огляду предмету від 28.01.2019 року;
- постановою про визнання та залучення до кримінального провадження речових доказів від 28.01.2019 року;
- розпискою від потерпілого ОСОБА_6 про отримання на відповідальне зберігання настінний годинник марки «Polaris» в дерев`яному корпусі бежевого кольору, ковдру розміром 200х220 см., марки «Bamboo», телевізора марки « LG » діагоналлю 32 дюйма, два комплекту белізни;

- довідкою з ломбарду «Гроші тут» № 239/1 від 28.01.2019 року;

- звітом про вартість нерухомого майна від 29.01.2019 року з якого вбачається, що загальна вартість викраденого майна складає 50 500 гривень;

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим, потерпілим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого, та дослідження письмових матеріалів кримінального провадження.
Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Таким чином, оцінюючі всі зібрані у судовому засіданні по справі докази в умовах повної змагальності в їх сукупності, суд, приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, знайшла своє підтвердження і кваліфікує його дії за ч.3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у житло, вчинена повторно.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у відповідності до вимог ст. 65 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, що згідно зі ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд визнає повне визнання вини, щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Враховуючі сукупність вищезазначених обставин, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, що ОСОБА_7 визнав вину, його щире каяття у скоєному, відшкодування в повному обсязі матеріальної шкоди потерпілому, таособу обвинуваченого який офіційно не одружений, не працює, раніше судимий за вчинення тяжкого злочину, судимість не знята та не погашена в установленому законом порядку, знов вчинив тяжкий злочин за попередньою змовою групою осіб, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 на шлях виправлення не став.
Наведені обставини про сформованість стійкої направленості особистості ОСОБА_7 на вчинення злочинів корисливого характеру і про підвищений ступінь його суспільної небезпечності, суд вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, і йому слід призначити покарання у вигляді позбавленням волі, яке необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, враховуючи фактичні обставини справи, характер вчиненого злочину та ступінь його тяжкості, суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 ст.ст.69, 75 КК України.
Таким чином, суд не може прийняти до уваги думку прокурора про те, що обвинуваченому ОСОБА_7 можливо призначити покарання з застосуванням вимог ст. 75 КК України.
Крім того, призначення покарання в межах санкції ч.3 ст. 185 КК України, без застосування вимог ст. 75 КК України, буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Потерпілим ОСОБА_6 заявлено цивільний позов стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 50 500 гривень, та моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень.

В ході судового розгляду зазначеного кримінального провадження, ОСОБА_8 яка діяла в інтересах ОСОБА_7 за його згодою, частково відшкодувала матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_6 у розмірі 30 000 гривень, відповідно до розписки наданої потерпілим ОСОБА_6 .
Дослідивши матеріали кримінального провадження, розписку потерпілого ОСОБА_6 про отримання на відповідальне зберігання викрадених у нього речей, а саме: настінного годинника марки «Polaris» в дерев`яному корпусі бежевого кольору вартістю 4 000 гривень, ковдру розміром 200х220 см., марки «Bamboo» вартістю 1000 гривень, телевізора марки « LG » діагоналлю 32 дюйма, вартістю 12 000 гривень, два комплекту білизни загальною вартістю 2 000 гривень, тому враховуючі часткове відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 30 000 гривень, та загальну вартість майна повернутого потерпілому у розмірі 19 000 гривень, суд дійшов висновку, що наведений позов підлягає частковому задоволенню. Так у відповідності до статті 1166 ЦК України - майнова шкода завдана особистим майновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, не відшкодована матеріальна шкода потерпілому у розмірі 1 500 гривень, має бути відшкодована потерпілому ОСОБА_6 обвинуваченим ОСОБА_7 у розмірі 1 500 гривень.

В частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 30 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка зазнала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно до п. 31 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02.07.2004 р. Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів роз`яснено судам, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди за позовом потерпілого суди повинні керуватися відповідними положеннями ЦК України та роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001р. № 5).
Крім того, слід зазначити, що відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, кожен при вирішенні суперечок про його цивільні права і обов`язки має право на справедливий і відкритий розгляд в перебігу розумного терміну судом, встановленим законом. При цьому застосовується практика Європейського суду з прав людини в національному судочинстві, як інструмент функціонування Конвенції, яка є частиною національного законодавства.
Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення і т. ін.), враховує стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті та інші обставини.
Необхідно зауважити, що відповідно до ч. 2 ст. 242 КПК України експертиза призначається для визначення розміру шкоди немайнового характеру.
Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, що зазначено в ст. 263 ЦПК України.
На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заявлена потерпілим ОСОБА_6 моральна шкода у розмірі 30 000 гривень, в судовому засіданні не доведена, а тому задоволенню не підлягає.
Процесуальних витрат згідно зі ст. 124 КПК України немає.
Питання про долю речових доказів суд вирішує згідно ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368,370-374, 376, 392, 393, 395 КПК України, ст. 128,129,242 КПК України, ст.ст. 77,79,81,263 ЦПК України, ст.ст.23,1167 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з часу фактичного затримання з 29.01.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_7 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди на користь ОСОБА_6 реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 в розмірі 1 500 (тисячу п`ятсот) гривень.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень залишити без задоволення, на підставах викладених в мотивувальній частини вироку.
Речові докази - настінний годинник марки «Polaris» в дерев`яному корпусі бежевого кольору, ковдру розміром 200х220 см., марки «Bamboo», телевізора марки « LG » діагоналлю 32 дюйма, два комплекту білизни - вважати повернутими за належністю потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Київський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1