Справа № 569/9319/19
УХВАЛА

20 травня 2019 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 про скасування арешту майна, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про скасування арешту майна.
В обґрунтування клопотання вказує, що СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 002800 від 11.05.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
В рамках вказаного кримінального провадження 11.05.2019, о 06 год. 07 хв. автомобіль BMW 525 реєстраційний номер НОМЕР_1 а також свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , було тимчасово вилучено протоколом огляду місця події.
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 15 травня 2019 було накладено арешт на вказаний автомобіль.
Судовий розгляд клопотання про накладення арешту на майно було проведено без участі власника майна.
Скаржник вважає, що накладення арешту на транспортний засіб BMW 525 реєстраційний номер НОМЕР_1 позбавляє його права вільно користуватись його власністю. Крім того повідомлення про підозру нікому не вручено, а тому вважає, що висновки суду щодо накладення арешту на вказане майно є передчасними і ґрунтуються на припущеннях, а ухвала Рівненського міського суду від 15.05.2019 не враховує завдань арешту майна, визначених ст.. 170 КПК України.
В судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про час та місце розгляду клопотання повідомлялись заздалегідь у встановленому законом порядку.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів клопотання, СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 002800 від 11.05.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 15 травня 2019 було накладено арешт на автомобіль BMW 525 реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.
Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.
Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.
Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.
Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").
Основною метою ст.. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).
Як встановлено слідчим суддею, підозра по кримінальному провадженні №002800 від 11.05.2019 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України жодній особі не вручена.
У зв`язку з чим, суд вважає за доцільне скасувати арешт на майно, перелік якого зазначено у клопотанні, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 15.05.2019 року, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження, а скасування арешту не зашкодить подальшому проведенню досудового розслідування кримінального провадження.
На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 170, 171,174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити частково.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду 15.05.2019 на автомобіль BMW 525 реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 , скасувавши заборону власнику автомобіля, чи будь-якій іншій особі користуватись вказаним автомобілем до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.
Передати транспортний засіб BMW 525 реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 на відповідальне зберігання ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ).
Ухвала остаточна оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1