УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/11436/19

Провадження №: 1-кс/755/6159/19

"03" вересня 2019 р.

м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю особи, що подала скаргу ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого від 12.07.2019 про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2019 за № 0005638 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, встановив:

ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до слідчого судді цього місцевого суду, в порядку ст. 303 КПК України, на постанову слідчого від 12.07.2019 про відмову у задоволенні клопотання про проведення слідчих дій у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР 04.07.2019 за № 0005638 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, оскільки, на його переконання, вона винесена без належної перевірки обставин справи, недотримання вимог ст.ст. 9, 25, 110 вказаного Кодексу, а тому просить це рішення скасувати та досудове розслідування відновити в загальному порядку.

Під час судового провадження ОСОБА_3 дану скаргу підтримав з підстав наведених в останній та указав, що відповідно до відповіді начальника СВ він у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР 04.07.2019 за № 0005638, згідно ст. 55 КПК, являється потерпілим.

У судове засідання інші сторони будучи повідомленими про нього згідно ст. 135 КПК України, не з» явилися, у зв`язку з чим, слідчий суддя беручи до уваги положення ст.ст. 22, 26 вказаного Кодексу в частині того, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом та норми його ч. 3 ст. 306, яка регламентує, що неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, з урахуванням строків розгляду скарг даного типу, вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у відсутність вказаних сторін та дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України суди, як і інші органи державної влади, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розподіл функцій між державними органами і посадовими особами як елемент системи стримувань і противаг є фундаментальним принципом демократичної організації держави.

Однією з форм вираження цього принципу у кримінальному судочинстві є змагальність і диспозитивність як загальні засади кримінального провадження. Згідно зі статтею 22 КПК

України змагальність передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими зазначеним Кодексом. У цій же статті закріплено заборону покладення у кримінальному провадженні функцій державного обвинувачення, захисту та судового розгляду на один і той самий орган чи службову особу. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Диспозитивність відповідно до положень статті 26 КПК України полягає в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, як і суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що віднесені до його повноважень зазначеним Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.

Така процесуальна самостійність слідчого і його свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.

Завданням слідчого судді відповідно до пункту 18 частини першої статті 3 КПК України, є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (постанова ВП ВС від 04.04.2019, http: // reyestr. court. gov. ua/ Review/ 81691845), однак, відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень. Аналогічні положення відображені і у ч. 4 ст. 38 КПК України щодо зобов`язань самого органу досудового розслідування, які вказують, що останній має застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, наведено в частині першій статті 303 КПК України. Зокрема, предметом такого оскарження є рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Таке рішення про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, а саме постанова має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема, в ній має бути викладено суть клопотання особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють таку відмову, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Як убачається з матеріалів цього, судового провадження, Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві розслідується указане кримінальне провадження, у якому 05.07.2019 до УП від ОСОБА_3 надійшло клопотання про проведення слідчих дій.

Постановою слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 12.07.2019 про відмовлено у задоволенні клопотання проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005638 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України.

На підтвердження таких висновків слідчим у оскаржуваному рішення указано, що ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005638 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України має тільки статус заявника, а тому силу наявних прав регламентованих ст. 60 КПК, не має можливості подавати такого роду клопотання.

Разом з тим, слідчим суддею установлено, що мотиви наведені у постанові слідчим для відмови у задоволенні клопотання, а саме відсутність відповідного статусу,який дозволяв би заявляти клопотання такого роду, прямо спростовуються даними листа-відповіді начальника СВ УП ОСОБА_5 на звернення особи, яка подала скаргу, у якому указано, що ОСОБА_3 у рамках кримінального провадження унесеного до ЄРДР 04.07.2019 за № 0005638, згідно ст. 55 КПК, являється потерпілим.

А тому, у світлі наведеного, висловлені у постанові доводи слідчого не можливо, у цей період, сприйняти, як такі, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Також, вказане свідчить проте, що особа, яка подала цю скаргу стверджуючи про невідповідність постанови вимогам ст. 110 КПК України довела це твердження (принцип affirmanti incumbit probatio - той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

За таких обставин, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язкувважає, що скарга підлягає задоволенню з цього питання, а постанова слідчого скасуванню із зобов`язанням проведення ним розгляду відповідного клопотання у загальному порядку.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 61, 84-86, 91-94, 110, 303-307, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя постановив :

скаргу задовольнити.

Постанову слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 від 12.07.2019 про відмову у задоволенні клопотання проведення слідчих дій в рамках кримінального провадження унесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005638 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, скасувати та зобов`язати слідчого вчинити одну з дій передбачених ст. 220 КПК України (задовольнити клопотання про проведення слідчих дій або відмовити у задоволенні такого клопотання шляхом постановлення умотивованої постанови) за цим клопотанням ОСОБА_3 , яке надійшло до УП 05.07.2019, в строки визначені 220 КПК України та з урахуванням положень ст. 28 КПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 15:20 год. 09.09.2019.

Слідчий суддя : ОСОБА_1