УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 травня 2019 року м. Слов'янськ

Слідчий суддя Слов'янського міськрайонного суду Донецької області ОСОБА_1
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
підозрюваного ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою звуко- та відеозаписувальних технічних засобів в залі суду № 17 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області клопотання слідчого СВ Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001242 від 18 квітня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янська, Донецької області, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч. 2 ст. 115 КК України, -
ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся слідчий СВ Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 з клопотанням погодженим прокурором Слов`янської місцевої прокуратури про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносноОСОБА_7 .
Дане клопотання обґрунтовано тим, що 30.05.2012 року приблизно о 07 годині 00 хвилин ОСОБА_7 будучи особою, яка раніше вчиняла умисне вбивство, та ОСОБА_8 знаходились на ділянці недобудованого залізобетонного боксу, розташованому між КЛПЗ «Дитяча лікарня міста Слов`янська», по вул. Я. Мудрого буд. 12 м. Слов`янська та територією Слов`янського державного аграрного ліцею, по вул. Науки буд. 2 м. Слов`янська, де у ОСОБА_7 на грунті раптово виниклих неприязних відносин по відношенню ОСОБА_8 виник протиправний умисел на умисне заподіяння смерті останній, тобто вбивство.

Після чого ОСОБА_7 реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на вбивство ОСОБА_8 , з метою позбавлення її життя, дістав з кишені розкладний ніж, та тримаючи його у правій руці умисно наніс ним два удари в область життєво важливого органу шиї, від яких потерпіла впала на землю, на спину. Далі не обмежуючись нанесеними двома ударами, ОСОБА_7 затягнув потерпілу ОСОБА_8 в чагарник що розташовувався на території вищевказаного залізобетонного боксу та бажаючи неминучого настання смерті потерпілій, розуміючи, що його умисні дії неминуче призведуть до смерті ОСОБА_8 , тримаючи в правій руці вказаний ніж наніс ним ще два удари потерпілій в область життєво важливого органу шиї.

Переконавшись в смерті ОСОБА_8 , так як остання перестала дихати, ОСОБА_7 з місця події зник.

Смерть ОСОБА_8 наступила на місці скоєння кримінального правопорушення від різаних ран на тілі з пошкодженням великих магістральних кровоносних судин з розвитком зовнішнього крововиливу, або колото-різаних ран з пошкодженням внутрішніх органів, так як при гістологічному дослідженні виявлені ознаки недокрів`я.

Таким чином, згідно клопотання ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України умисне вбивство вчинене особою, яка раніше вчинила умисне вбивство.
15 травня 2019 року складено та вручено ОСОБА_7 повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Слідчим зазначено в клопотанні, що метою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; та спробам незаконного впливу на свідка, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Заслухавши пояснення прокурора, який в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, а також думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_5 , які просили відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість пред`явленої підозри та на відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 5 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Згідно із п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
З огляду на вищевказане слідчий суддя зазначає, що проголошуючи «право на свободу», стаття 5 передбачає фізичну свободу людини; її мета полягає в забезпеченні того, щоб жодна особа не могла бути свавільно позбавлена свободи. Право на особисту свободу є занадто важливим в демократичному суспільстві, тому людина повинна мати можливість скористатися захистом, передбаченим Конвенцією.

При цьому, відповідно практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так при вирішенні питання щодо обрання запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та враховує обставини передбачені ст. 178 КПК України.
Європейський суд з прав людини в рішенні по справі "Нечипорук і Йонкало проти України" в пункті 175 зазначив, що термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так з матеріалів клопотання слідчого вбачається, що наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення за п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами: а саме: протоколом огляду місця події від 01.06.2012 року; висновком судової медичної експертизи №579 від 25.07.2012 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 04.06.2012 року; висновком молекулярно-генетичної експертизи №165 від 13.06.2012 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 05.06.2012 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 05.06.2012 року; висновком судової медичної експертизи №16 від 09.08.2012 року; висновком комплексної судової імунологічної та молекулярної генетичної експертизи №121/167 від 14.07.2012 року; протоколом відтворення обстановки та обставин події за участю підозрюваного ОСОБА_7 від 05.06.2012 року; висновком комплексної судової імунологічної молекулярної генетичної експертизи №120/168 від 14.07.2012 року; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 14.06.2012 року; висновком судової медико-криміналістичної експертизи №407 від 11.07.2012 року; висновком комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи №809 від 10.07.2012 року; висновком судової медико-криміналістичної експертизи № 447 від 27.07.2012 року; висновком комісійної судової медичної експертизи №131/16 від 20.03.2017 року.
Вказані вище письмові докази та експертизи, зокрема висновок експерта № 121/167 від 14.07.2012 року свідчать про те, що на туфлях (об`єкт 1) була виявлена кров людини, антигени В та Н, системи АВ0, виявлення яких можливо від особи, організму якого властива група крові В(ІІІ) анти-А із супутнім антигеном Н, в тому числі і від трупа невстановленої жінки. На туфлях (об`єкти №2,3) виявлено кров людини, антигени А та Н системи АВ0 походження яких можливо від особи, організму якого властива група крові В (ІІІ) анти-А з супутнім антигеном Н, в тому числі і від трупа невстановленої жінки. Генетичні ознаки слідів крові на туфлі (об`єкти № 1,2) належать особі жіночої генетичної статті, співпадають між собою та співпадають з генетичними ознаками зразку крові невідомой жінки. Вірогідність випадкового співпадіння генетичних ознак встановлених у зразку крові невідомої жінки складає 1 з 15,2 септилліонів осіб.

З висновку експертизи № 120/168 від 14.07.2012 року вбачається, що генетичні ознаки слідів крові на клінку ножа (об`єкт №1) належать особі жіночої генетичної статті та співпадають з генетичними ознаками зразка крові невстановленої жінки (об`єкт № 1, згідно висновку експерта № 165 від 13.06.2012 року). Вірогідність випадкового співпадіння генетичних ознак встановлених у зразку крові невстановленої жінки (об`єкт № 1, згідно висновку експерта № 165 від 13.06.2012 року) та в об`єкті № 1 склаадає 1з 170 секстиліонів осіб. Згідно висновку експерта № МК-447 видно, що на літніх чоловічих туфлях ОСОБА_7 були виявлені сліди крові у вигляді плям та бризків. Бризки крові могли утворитися при перпендикулярному чи близькому до нього потраплянні рідкої крові на поверхню туфлей, як при розмахуванні травмуючим предметом так і при ударах травмуючим предметом по поверхні, на якій знаходилася рідка кров ОСОБА_8 .
Сукупний аналіз вищевказаних обставин свідчить про існування обставин та відомостей щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення.
Слідчий суддя не відхиляє доводів сторони захисту на користь підозрюваного та доводів самого підозрюваного, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання підозрюваним процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків, незаконного впливу на свідків.
Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

У відповідності до п.п. 61, 62 Рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.
Так в судовому засіданні достовірно було встановлено наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, зокрема той факт, що можливий термін покарання за інкриміноване підозрюваному кримінальне правопорушення, свідчить про можливу загрозу втечі останнього, оскільки наслідки та ризик втечі для підозрюваного можуть бути визнані меншим злом, ніж кримінальне переслідування та процедура відбування покарання. До того ж існує ризик впливу підозрюваного на свідків по кримінальному провадженню з метоюспонукання його відмовитись від своїх свідчень або змінити їх на його користь. Крім того перебуваючи на волі підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки є особою раніше судимою за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, за зокрема кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а тому будучи офіційно не працевлаштованим, для задоволення своїх соціально побутових потреб може вчинити нові корисливі кримінальні правопорушення.
Слідчий суддя окрім тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_7 також враховує дані щодо особи підозрюваного, а саме вік та стан здоров`я ОСОБА_7 , міцність його соціальних зв`язків за місцем постійного проживання, наявність попередніх судимостей.

Приймаючи до уваги доведеність прокурором існування ризиків, предбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що разом з тим стороною обвинувачення не проаналізовано та як наслідок недоведено слідчому судді можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного.
Згідно положень ч.4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
Відповідно до статей 8, 9, 12 КПК України кримінальне провадження повинно здійснюватися з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави і цей принцип у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду відповідно до якої той, хто без законних підстав позбавлений свободи має бути негайно звільнений.
Відповідно до приписів ч.1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби.
Згідно статті 181 ч.2 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
Приймаючи до уваги вищевстановлене, враховуючи фактичні обставини кримінального правопорушення, дані які характеризують особу підозрюваного, слідчий суддя вважає, що для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваному ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в достатній мірі забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та попередить настання ризиків передбачених ст.. 177 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 131-132, 177-178,193,194 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001242 від 18 квітня 2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 строком на два місяці, тобто з 21.05.2019 року по 21.07.2019 року включно, заборонивши його впродовж цього строку цілодобово залишати власне житло.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_6 за першим викликом по необхідності;

-цілодобово не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-не відлучатися з м. Слов`янська без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-утримуватися від спілкування зі свідками по вказаному кримінальному провадженню;
-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту становить два місяці - з 21.05.2019 року по 21.07.2019 року включно, якщо строк домашнього арешту не буде продовжено.

Виконання даної ухвали за правилами статті 181 КПК України покласти на уповноважених осіб Слов`янського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області.

Контроль за виконанням данної ухвали покласти на прокурора.

Ухвала про застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Донецького Апеляційного суду.

Слідчий суддя
Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1