Ухвала
Іменем України
9 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 755/5163/18
провадження № 51- 3991 ск19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 липня і 1 серпня 2019 року та ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2019 року,
встановив:
Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 липня 2019 року залишено без змін ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, до 14 липня 2019 року, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК).
Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 1 серпня 2019 року на підставі положень п.4 ч.3 ст.399 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), повернута апеляційна скарга ОСОБА_4 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2019 року про закриття кримінального провадження № 0002607 від 23 червня 2016 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК, в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК.
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 13 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У зазначений строк ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду з касаційною скаргою на виконання ухвали Верховного Суду від 13 серпня 2019 року, в якій посилається на істотні порушення КПК судом першої й апеляційної інстанцій, зокрема на порушення положень ст.30, ч.3 ст. 217, п.п.1,4 ст. 409, ст. 412, п.п.1,2 ч.1 ст.413, ст. 437 КПК та неправильне виділення кримінального провадження в окреме провадження, а також вказує на скасування ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2019 року. Просить Суд застосувати положення п.п. 1,2 ч.1 ст. 438 КПК та скаргу розглянути без його участі.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані матеріали, дійшов висновку про те, що скаргу ОСОБА_4 слід повернути з таких підстав.
Так, касаційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху в зв`язку з невідповідністю його скарги вимогам пунктів 4 і 5 ч.2 ст. 427 КПК, відповідно до якої, окрім іншого, у касаційній скарзі зазначаються: обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу до суду касаційної інстанції, які б узгоджувались зі статтею 436 КПК.
У зазначеній ухвалі від 13 серпня 2019 року Суд вказав про те, що у касаційній скарзі ОСОБА_4 просив розглянути його скаргу, не зазначивши конкретну вимогу до суду касаційної інстанції, в частині оскарження судового рішення, а саме щодо його скасування або зміни відповідно до положень ст.436 КПК, що він не навів належних обґрунтувань на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного ним судового рішення, з урахуванням положень статей 412 414, 438 КПК та не вказав, які саме норми КК порушені судовими інстанціями в даному провадженні.

У поданій скарзі від 27 серпня 2019 року, ОСОБА_4 не погоджуючись з ухвалами апеляційного суду в двох провадженнях, посилається на скасування ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2019 року, просить застосувати положення п.п. 1,2 ч.1 ст. 438 КПК. На думку Суду, така вимога не є конкретною в частині оскарження судового рішення, а саме щодо його скасування або зміни з урахуванням положень ст. 436 КПК. При цьому оскаржуючи ухвали апеляційного суду ним не зазначено жодних вимог, що також не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК.
Крім того, у скарзі ОСОБА_4 хоча й посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, при цьому не зазначив, які саме норми КК порушені судовими інстанціями в даному провадженні.
При цьому, у поданій скарзі ОСОБА_4 хоча й вказує на неправильне роз`єднання кримінального провадження № 0002607 від 23 червня 2016 року, але не навів належних обґрунтувань на підтвердження того, яким чином зазначене порушення та недотримання вказаних ним у скарзі норм КПК, перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
За таких обставин ОСОБА_4 не усунув в повному обсязі недоліки, зазначені у вищезазначеній ухвалі касаційного суду.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 .

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З урахуванням наведеного, касаційна скарга подана без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК та підлягає поверненню.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 429 КПК повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Керуючись ч.3 ст. 429 КПК, Суд

постановив:
Касаційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 11 липня і 1 серпня 2019 року та ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2019 року повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3