Справа № 369/7317/19
Провадження №1-кс/369/2304/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.06.2019 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши заяву ОСОБА_3 , про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003477 від 06.06.2018, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з заявою про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0003477 від 06.06.2018.
Дана заява була мотивована тим, що ОСОБА_3 є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 18 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 , що зареєстрований в реєстрі за № 347.
В травні 2019 року, при здійсненні процедури реєстрації місяця проживання йому стало відомо що Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.07.2018 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0003477 від 06.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Накладено арешт та заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Такий арешт майна вважає неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.
Квартира на яку накладено арешт перебуває у його законній власності з 2014 року.
В даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 не має жодного процесуального статусу, не являється а ні свідком, а ні підозрюваним, а ні потерпілим.
Таким чином, стає не зрозуміло як чином причетні до можливого злочину особи можуть впливати на квартиру що знаходиться в моїй власності.
Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності заявника.
Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів, що ОСОБА_3 має яке-небудь відношення до кримінального правопорушення або причетний до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а отже застосований захід забезпечення кримінального провадження обмежує його конституційні права.
Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у даному кримінальному провадженні, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами.
На підставі ст. 174 КПК України, заявник просив скасувати арешт та заборону на відчуження, що накладені ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/7918/18 від 09.07.2018, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., яка належить ОСОБА_3 .
У судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився, в прохальній частині вимог заяви просив розгляд справи проводити у його відсутності, вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити.
У судове засідання слідча СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області не з`явилась, про дату, час і місце розгляду клопотання повідомлений належним чином. Подала до суду заяву, в якій не заперечував проти задоволення клопотання та просив проводити розгляд справ за її відсутності, також додатково надала до сулу постанову про закриття кримінального провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.07.2018 задоволено клопотання старшого слідчого СВ Києво-Святошинського ВП ГУ НП в Київській області ОСОБА_5 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0003477 від 06.06.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.
Накладено арешт та заборону на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., яка належить ОСОБА_3 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 192,6 кв.м., житловою площею 120,2 кв.м., який належить ОСОБА_6 ; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , з кадастровим номером :01:019:0141, загальною площею 0,1753 га, яка належить ОСОБА_6 ; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 361,5 кв.м., житловою площею 121,5 кв.м., земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , з кадастровим номером :01:019:5044, яка належить ОСОБА_7 ; земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_4 , з кадастровим номером :01:019:5042, загальною площею 0,05 га, яка належить ОСОБА_8 ; квартиру за адресою АДРЕСА_5 , загальною площею: 182,1 кв.м., житловою площею 131,1 кв.м., часткою 34/300 ОСОБА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).
Згідно постанови старшого слідчого СВ Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 06 червня 2019 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003477 від 06.06.2018 року, закрито у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування, на підставі абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.
У відповідності до вимог ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Згідно положень ст. ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Враховуючи, що кримінальне провадження 0003477 від 06.06.2018 постановою слідчого від 6 червня 2019 року закрито, на підставі вимог абз. 2 п. 10 ч. 1 ст. 284, слідчий суддя приходить до висновку що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба.
З наведеного слідчий суддя, приходить до висновку що згідно ст.. 174 КПК України, арешт на майно що був накладений ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.07.2018, підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 7, 16, 98, 174 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.
Скасувати арешт та заборону на відчуження, що накладені ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/7918/18 від 09.07.2018, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 83,8 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., яка належить ОСОБА_3 .
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1