Справа № 576/1620/19
Провадження №1-кп/576/270/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м. Глухів
Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
за участі:
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухові кримінальне провадження № 0000079 від 25.07.2019 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Майданівка Глобинського району Полтавської області, громадянина України, розлученого, із середньою спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

- у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_4 29.12.2018 року призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за контрактом та цього ж дня направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 359 від 29.12.2018 року молодшого сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду заступника командира бойової машини оператора навідника 3 відділення 1 механізованого взводу механізованої роти.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 29.12.2018 року, тобто з дня зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , молодший сержант ОСОБА_4 розпочав проходити військову службу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України та кожен повинен додержуватися вимог Конституції України та законів України; ст.ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військовий обов`язок встановлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення Збройних Сил України військовослужбовцями.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 2, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Поняття особливий період міститься в абз. 11 ст. 1 Закону України «Про оборону України», у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

У такий спосіб, з моменту видання Указу Президента України № 303/2014 від 17.02.2014 року «Про часткову мобілізацію» на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Згідно з встановленим у військовій частині НОМЕР_1 розпорядком дня, військовослужбовці за контрактом мають право обирати місце проживання за межами військової частини під час проходження військової служби. Робочий день розпочинається о 8 годині ранку та закінчується о 18 годині, весь інший час військовослужбовці за контрактом перебувають за межами військової частини.

Однак, в порушення вищевказаних норм законодавства України, 15.07.2019 року о 08 годині 00 хвилин молодший сержант ОСОБА_4 , діючи умисно, без поважних на те причин, без наказу та дозволу відповідних командирів і начальників, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, будучи придатним для проходження військової служби, в умовах особливого періоду не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , та був відсутній на службі до 25.07.2019 року включно.

У період відсутності на військовій службі молодший сержант ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання, а саме: АДРЕСА_1 , проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, та не вживав жодних заходів для з`явлення до військової частини НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління за наявності реальної можливості для цього.

26.07.2019 року, усвідомлюючи протиправність своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, молодший сержант ОСОБА_4 добровільно та з власної ініціативи прибув до військової прокуратури Сумського гарнізону за адресою: АДРЕСА_3 , із зізнанням, чим припинив протиправну діяльність.

Враховуючи, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України є триваючим, воно вважається припиненим, зокрема, з моменту з`явлення особи із зізнанням до органу досудового розслідування, таким чином злочинне діяння останнього 26.07.2019 року припинено.

Отже, молодший сержант ОСОБА_4 був незаконно відсутній на службі у військовій частині НОМЕР_1 у період з 15.07.2019 року по 25.07.2019 року включно.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину визнав повністю, щиро покаявся та пояснив, що з 15 липня 2019 року по 25 липня 2019 року включно був відсутній на службі з причини надмірного вживання алкогольних напоїв. 26 липня 2019 року в обідній час, розкаявшись у вчиненому, добровільно звернувся до військової прокуратури гарнізону, після чого був доставлений до військової частини НОМЕР_1 .

За згодою обвинуваченого та прокурора суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд прийняв до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, докази, які ніким не оспорювались, та прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, оскільки фактичні обставини скоєного, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій учасниками судового провадження не оспорюються.

Оцінюючи зібрані по справі та перевірені докази, суд дійшов висновку, що інкриміноване ОСОБА_4 діяння повністю доведено і його слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).
Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 ,суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, свою вину визнав повністю, щиро покаявся, негативно характеризується за місцем проживання та посередньо - за місцем проходження служби, приймав безпосередню участь в Операції Об`єднаних Сил, є учасником бойових дій; наявність обставини, що пом`якшує, та відсутність обставин, що обтяжують покарання; стан здоров`я обвинуваченого, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; досудову доповідь начальника Глухівського сектору з питань пробації, згідно якої виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому в межах санкції ч. 4 ст. 407 КК України у вигляді позбавлення волі.
В рішенні «Бемер проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз…суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».
Керуючись принципами необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, враховуючи вчинення злочину обвинуваченим ОСОБА_4 вперше, визнання ним своєї провини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, те, що він добровільно прибув до військової прокуратури із зізнанням, приймав безпосередню участь в Операції Об`єднаних Сил, є учасником бойових дій суд вважає за можливе на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Витрати на проведення судових експертиз та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд

ЗАСУДИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Початок іспитового строку обраховувати з 19 вересня 2019 року.
Вирок суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1