Справа № 397/1519/16-к
н/п : 1-кп/397/25/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.06.2019 року. Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 , за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Олександрівка об`єднане кримінальне провадження № 0000173, відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вишнівка Компаніївського району Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, який проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 23.05.2011 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України, на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; вироком Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 12.04.2012 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304 КК України, на підставі ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; звільнився з місць позбавлення волі за ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривій Ріг Дніпропетровської області від 30.05.2014 року умовно-достроково на 5 місяців 6 днів, судимість в установленому законом порядку не знята та не погашена,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України (далі КК України),
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Боярка Лисянського району Черкаської області, українця, громадянина України, освіта середня, який не одружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.03.2015 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України,
за участю: прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілого ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Так, 02.02.2016 року приблизно о 21.00 год. ОСОБА_7 приїхав в смт. Олександрівка Кіровоградської області. У період часу з 01:00 год. до 03:00 год. 03.02.2016 року ОСОБА_7 на території двору, прилеглого до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , виявив автомобіль ВАЗ, моделі 2101, номерний знак НОМЕР_1 , який вирішив у подальшому викрасти.

ОСОБА_7 , переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, умисно, таємно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, використовуючи канцелярські ножиці, розібрав замок водійських дверцят вказаного автомобіля, сів до салону автомобіля, зірвав рульове колесо з блокування, пошкодивши при цьому запірний механізм рульового колеса, вирвав електричні дроти під рульовим колесом, які замкнув між собою, що призвело до увімкнення запалення двигуна, та таким чином отримав можливість керувати вказаним автомобілем, на якому поїхав в бік м. Кропивницького.

У подальшому він пригадав, що під час розмови з ОСОБА_6 , останній повідомляв, що йому потрібен автомобіль. Тому, поїхавши до м. Кропивницького, а потім до смт. Компаніївка, після розмови з ОСОБА_6 , пригнав автомобіль останньому, за що отримав грошові кошти у сумі 4000 грн.

Таким чином, незаконно заволодівши автомобілем марки ВАЗ, моделі 2101, державний номер НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 23 від 25.02.2016 року може становити 14356,00 грн., який належить ОСОБА_14 , спричинив останньому матеріальних збитків на суму 14356,00 грн.

Крім того, відповідно до обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: у вчиненні незакінченого замаху на злочин, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Так, 02.02.2016 року о 21:30 год. ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали щодо якого виділено в окреме кримінальне провадження, та ОСОБА_6 , з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, таємно, повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, на автомобілі марки «ІЖ», моделі «412 ІЕ», номерний знак НОМЕР_2 , прибули з смт. Компаніївка Кіровоградської області до автомобільної стоянки, що знаходиться на перехресті вул. Леніна та вул. Радянська в смт. Олександрівка Кіровоградської області.

Особа, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, залишилася у вказаному автомобілі, де чекала на співучасників вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пішли до двору п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , з метою пошуку автомобіля, який їм можна було б у подальшому викрасти.

На території двору, перед під`їздом № 4 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виявили автомобіль марки ВАЗ, моделі 21061, номерний знак НОМЕР_3 , належний ОСОБА_10 , та вирішили викрасти його.

Розприділивши між собою ролі, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що своїми діями сприяє вчиненню злочину, став навпроти входу до під`їзду № 4 п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 , та спостерігав за вікнами будинку для того, щоб сторонні особи не помітили їх злочинних дій та не завадили вчиненню кримінального правопорушення, тим самим, своїми умисними протиправними діями створив умови для безперешкодного вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом.

У цей час ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно, умисно, повторно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи за попередньою змовою групою осіб, використовуючи канцелярські ножиці, які привіз із собою із смт. Компаніївка Кіровоградської області, тим самим заздалегідь підготувавшись до вчинення кримінального правопорушення, спробував зламати замки передніх дверцят вказаного автомобіля, пошкодивши їх при цьому, проте відчинити дверцята автомобіля та проникнути до його салону, з метою подальшого викрадення, не зміг.

Внаслідок причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , останні не змогли довести до кінця свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, а тому вони залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289 КК України, а саме:

- у вчиненні незакінченого замаху на злочин, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб,

- у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Так, згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_6 інкримінується те, що він 02.02.2016 року о 21:30 год., маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, за попередньою змовою з особою, матеріали щодо якого виділено в окреме кримінальне провадження та ОСОБА_7 з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, таємно, повторно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортам засобом, на автомобілі марки «ІЖ», моделі «412 ІЕ», номерний знак НОМЕР_2 , прибули з смт. Компаніївка Кіровоградської області до автомобільної стоянки, що знаходиться на перехресті вул. Леніна та вул. Радянська в смт. Олександрівка Кіровоградської області.

Особа, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, залишилася у вказаному автомобілі, де чекала на співучасників вчинення кримінального правопорушення, а ОСОБА_7 та ОСОБА_6 пішли до двору п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , з метою відшукання автомобіля, який їм можна було б в подальшому викрасти.

На території двору, перед під`їздом № 4 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виявили автомобіль марки ВАЗ, моделі 21061, номерний знак НОМЕР_3 , належний ОСОБА_10 , та вирішили викрасти його.

Розприділивши між собою ролі, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що своїми діями сприяє вчиненню злочину, став навпроти входу до під`їзду № 4 п`ятиповерхового багатоквартирного житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 та спостерігав за вікнами будинку для того, щоб сторонні особи не помітили їх злочинних дій та не завадили вчиненню кримінального правопорушення, тим самим своїми умисними протиправними діями створивши умови для безперешкодного вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки ВАЗ, моделі 21061, номерний знак НОМЕР_3 , належний ОСОБА_10 .

У цей час ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно, умисно, повторно, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи за попередньою змовою групою осіб, використовуючи канцелярські ножиці, які привіз із собою із смт. Компаніївка Кіровоградської області, тим самим заздалегідь підготувавшись до вчинення кримінального правопорушення, спробував зламати замки передніх дверцят вказаного автомобіля, пошкодивши їх при цьому, проте відчинити дверцята автомобіля та проникнути до його салону, з метою подальшого викрадення, не зміг.

Внаслідок причин, які не залежали від волі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , останні не змогли довести до кінця свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, а тому вони залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, згідно обвинувального акту, органом досудового розслідування ОСОБА_6 інкримінується те, що він у період часу з 01:00 год. до 03:00 год. 03.02.2016 року, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно, за попередньою змовою групою осіб: з особою, матеріали щодо якого виділено в окреме кримінальне провадження та ОСОБА_7 , з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, таємно, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, на автомобілі марки «ІЖ», моделі «412 ІЕ», номерний знак НОМЕР_2 , прибули до автомобільної стоянки, що знаходиться на перехресті вул. Леніна та вул. Радянська в смт. Олександрівка Кіровоградської області, де залишили вказаний автомобіль та, діючи умисно та цілеспрямовано, реалізовуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, до кінця, прибули до території двору, прилеглого до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де 02.02.2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 приблизно о 22:00 год. виявили автомобіль ВАЗ, моделі 2101, номерний знак НОМЕР_1 , який вирішили у подальшому викрасти.

Прибувши до території вказаного двору, вони розприділили між собою ролі, після чого ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що своїми діями сприяє вчиненню злочину, став навпроти входу до під`їзду буд. АДРЕСА_3 , а особа, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, у свою чергу стояв перед під?їздом будинку АДРЕСА_4 , та вони спостерігали за вікнами зазначених будинків для того, щоб сторонні особи не помітили їх злочинних дій та не завадили вчиненню ними кримінального правопорушення, спрямованого на незаконне заволодіння транспортним засобом, тим самим, створивши всі умови для реалізації їх злочинних намірів.

У цей час ОСОБА_7 , переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправність своїх дій, повторно, умисно, таємно, діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих спонукань, переслідуючи мету наживи, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, використовуючи канцелярські ножиці, які привіз із собою з смт. Компаніївка Кіровоградської області, тим самим, заздалегідь підготувавшись до вчинення кримінального правопорушення, зламав замок водійських дверцят вказаного автомобіля, після чого до нього прийшов ОСОБА_6 , який допоміг йому зірвати рульове колесо з блокування, пошкодивши при цьому запірний механізм рульового колеса, що супроводжувалось шумом.

Побоюючись, що їх могли почути мешканці будинку, перед яким знаходився автомобіль ВАЗ 2101, яким вони хотіли незаконно заволодіти, останні відійшли до будинку АДРЕСА_2 по вказаній вулиці, де чекали приблизно 5 хв. Переконавшись, що за ними ніхто не спостерігає, ОСОБА_7 , доводячи до кінця злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, сів до салону автомобіля марки ВАЗ, моделі 2101, номерний знак НОМЕР_1 , вирвав електричні дроти під рульовим колесом, які замкнув між собою, що призвело до увімкнення запалення двигуна, таким чином отримав можливість керувати вказаним автомобілем, на якому поїхав до с. Вишнівка Компаніївського району Кіровоградської області, тим самим, незаконно заволодівши зазначеним вище автомобілем, вартість якого згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 23 від 25.02.2016 року може становити 14356,00 грн., який належить ОСОБА_14 .

У подальшому, 04.02.2016 року, доводячи до кінця свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок незаконного заволодіння транспортним засобом, особа, матеріали щодо якої виділено в окреме кримінальне провадження, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 викрадений автомобіль розібрали на запчастини, які продали як деталі автомобіля, кузов автомобіля ОСОБА_6 розпиляв на частини, які вони в подальшому, разом, збули як лом чорних металів; отриманими грошовими коштами розпорядилися на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_14 матеріальних збитків на суму 14356,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду вину у вчиненні інкримінуємих йому злочинів визнав частково та пояснив, що 02.02.2016 року він приїхав в смт. Олександрівка приблизно 21.00 год. Його привіз ОСОБА_15 на автомобілі «Москвич», синього кольору. ОСОБА_15 висадив його у центрі селища та він повідомив, що йому необхідно їхати до сестри в м. Кропивницький. У подальшому він прогулювався вулицями в смт. Олександрівка та біля будинків побачив автомобіль ВАЗ 2101, синього кольору. У нічний час він відкрив даний автомобіль ножницями, сів у нього, розібрав замок, витягнув штопорне кільце щоб зняти блокування керма, завів даний автомобіль та поїхав в бік м. Кропивницького, звідки поїхав до смт. Компаніївка. Він пригадав, що нещодавно розмовляв з ОСОБА_6 про те, що останньому потрібен автомобіль. Коли він знаходився в м. Компаніївка зателефонував ОСОБА_6 та повідомив його що має автомобіль, на що останній сказав привезти авто до нього. Він пригнав автомобіль ОСОБА_6 , а той дав йому за нього 4000 грн. ОСОБА_6 запитував у нього чи автомобіль не викрадений, на що він повідомив, що ні, лише чоловік втратив документи на автомобіль. Після того, як отримав від ОСОБА_6 кошти в сумі 4000 грн., поїхав до м. Кропивницького їх витрачати.

Обвинувачення у замаху на викрадення іншого автомобіля ОСОБА_7 категорично не визнав, оскільки він цього не здійснював.

Пояснив, що до смт. Олександрівка приїздив, оскільки домовлявся про зустріч з ОСОБА_16 , з яким раніше разом навчалися в м. Кропивницькому, але той так і не з`явився. Його заздалегідь ніхто не прохав знайти та викрасти транспортний засіб. ОСОБА_15 до поїздки давав кошти на пальне. Останній є другом його брата, через якого вони і познайомилися. Злочин був вчинений ним, без участі ОСОБА_6 та ОСОБА_15 . У день вчинення злочину ОСОБА_6 не приїздив разом з ним до смт. Олександрівки. З смт. Олександрівки поїхав сам на викраденому автомобілі. Потерпілому ОСОБА_14 відшкодував завдані збитки. Кошти на відшкодування збитків узяв у борг у матері ОСОБА_15 , домовившись про отримання коштів по телефону. Йому зателефонували та повідомили, що завдані збитки відшкодовано. Хто саме передавав кошти йому не відомо.

Також пояснив, що зізнавальні покази під час досудового розслідування надавав під тиском, який здійснювали працівники поліції, про що подавав заяву. Під час досудового розслідування захисника не мав, однак неодноразово просив його залучити. Протоколи слідчих дій, проведених під час досудового розслідування, він підписував, проте їх зміст не читав. Відтворення за його участю проводили, коли він знаходився в кайданках. 16.02.2016 року проводився слідчий екперимент, у протоколі якого на фото в кайданках його зображення. До застосування йому запобіжного заходу, він утримувався у відділенні поліції, в кайданках, до нього застосовували також дубінку, здійснювали тиск. Форографувався він один раз, згоду на використання його фотозображення письмово не давав. Йому не відомо, що його фото було використано на досудовому розслідуванні при проведенні слідчих дій без його участі. У грудні 2017 року він не давав згоди на використання його фотозображення, його не фотографували, не повідомляли про використання його фото. Він мав сторінку в інтернеті з його зображенням. У протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2016 року та від 23.12.2017 року фото його (у протоколі від 2016 року - з інтернету), згоду на використання яких він не давав. Він був затриманий через 3-4 дні після викрадення автомобіля в смт. Компаніївка працівниками Компаніївського відділення поліції та останні передали його працівникам Олександрівського відділення поліції. Його запросили пройти до автомобіля. Коли він сідав в автомобіль, то у ньому вже знаходився ОСОБА_15 . Причини йому не пояснювали. Його разом з ОСОБА_15 привезли до Олександрівського відділення поліції, де вже пояснили, що вони підозрюються у викраденні автомобіля.

Обвинувачений ОСОБА_6 під час судового розгляду вину у вчиненні інкримінуємих йому злочинів не визнав та пояснив, що узимку 2016 року він приїхав в смт. Компаніївку до ОСОБА_15 , де познайомився з ОСОБА_7 . Вони мали розмову про придбання на запчастини автомобіля ВАЗ 2107. Під час розмови ОСОБА_7 повідомив, що має такий автомобіль. Згодом ОСОБА_7 пригнав йому автомобіль додому, він дав йому за нього 4000 грн. Автомобіль він розібрав на запчастини та продав їх. Він питав у ОСОБА_7 звідки автомобіль, на що останній повідомив його що якогось друга, який втратив документи на авто. Він декілька днів їздив на даному авто, мав намір продати його цілком, а потім розібрав на запчастини. У протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2016 року фото його, зроблене слідчим. Слідчий не повідомляв, що дане фото буде використано для проведення впізнання за фотознімками. У протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.12.2017 року фото його, з паспорта. Згоду на використання своїх фото він не давав.

Потерпілий ОСОБА_14 у судове засідання не з?явився, надав заяву в якій просив розгляд кримінального провадження здійснювати без його участі, не заперечував проти проведення процесуальних дій без його участі, йому повністю відшкодовані завдані моральні збитки у розмірі 30024 грн. та матеріаліні збитки у розмірі 14356 грн., які пов`язані з викраденням ОСОБА_7 належного йому автомобіля ВАЗ 2101, номерний знак НОМЕР_1 , у період з 2 на 3 лютого 2016 року (том 4 а.с.п. 226).

Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що він винаймав квартиру АДРЕСА_5 . Узимку 2016 року вранці, приблизно 09-10 год. він вийшов на подвір`я з під`їзду будинку та підійшов до автомобіля, який знаходився на стоянці на подвір`ї біля будинку, але не зміг відкрити автомобіль ключами, оскільки замки були пошкоджені, взамку знаходився якийсь сторонній предмет. Відразу хотів звернутися до поліції із заявою про кримінальне правопорушення, однак за незалежних від нього обставин не дійшов до відділення. Згодом дізнався, що також викрали іншу машину неподалік. А тому, через певний час звернувся до поліції із заявою про вчинене кримінальне правопрушення. У його володінні був автомобіль ВАЗ 21061, білого кольору, який він згодом продав. Він придбав даний автомобіль без документального оформлення, на нього був оформлений страховий поліс. Також пояснив, що вдень події зміг відкрити автомобіль через інші двері (задні), які не були пошкоджені. Пошкоджені двері відкрив зсередини та самостійно проводив їх ремонт. Відремонтував 2 замки, з одного замка з водійських дверей вилучав сторонній металевий предмет. Можливо це була частина ключа чи викрутки, плоскої форми. У проміжок часу від події до звернення в поліцію керував даним автомобілем. Про те, що злочин вчинений обвинуваченими, дізнався після їх затримання. Претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має. Обвинувачення підтримує тому, що вважає, що саме обвинувачені намагалися викрасти його автомобіль, так як вони здійснили викрадення іншого автомобіля біля під`їзду його будинку, а тому просив призначити обвинуваченим покарання пов`язане з ізоляцією від суспільства.

У судовому засіданні були допитані свідки, показаннями яких сторона обвинувачення обгрунтовує причетність ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до інкримінуємих їм злочинів.

Зокрема, свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні пояснила, що взимку два роки тому в смт. Олександрівка біля приміщення «ПриватБанку» була запрошена працівниками поліції понятою при проведенні слідчих дій у справі по факту викрадення автомобіля. Її запросив працівник поліції, вони разом підійшли до «німецьких» домів, потім під`їхали машиною працівники поліції з підозрюваним. Крім неї був ще один понятий (чоловік), працівники поліції, слідчий ОСОБА_18 , працівник, який здійснював фотознімки на цифровий фотоапарат та підозрюваний. На слідчому експерименті підозрюваний розповідав обставини вчинення злочину, а саме, що вони ходили дивитися машину, потім ходили до магазину «Каштан» випити кави, повернулися до машини. Машина знаходилася біля під`їзду будинку, де проживає ОСОБА_14 , що розташований по АДРЕСА_3 ближче до школи № 2 (будинок № 67). Вони проходили до будинку, на стоянку біля будівлі податкової інспекції та поверталися до будинку. Підозрюваний на місці сам їх водив та показував місце події. Тиску на підозрюваного не здійснювалося, тілесних ушкоджень на ньому (на кисті рук, обличчі) не бачила. Пояснення підозрюваного відразу фіксувалися в протоколі слідчим. Протокол був наданий їй для ознайомлення та вона його підписала. Машину ОСОБА_14 було викрадено. Машину ОСОБА_10 було пошкоджено ножницями. Підозрюваний почав розповідати про обставини з того місця, де знаходилася машина (біля під`їзду в німецьких домах). Фотокартки вона не переглядала, фототаблиці на підпис не давали. Понятим ще був ОСОБА_19 , з яким познайомилися згодом. Потерпілий ОСОБА_14 також був присутній під час слідчої дії. З потерпілим ОСОБА_10 познайомилися в суді. Прізвище підозрюваного не пам`ятає. Підозрюваний казав, що їх було декілька, вони гуляли по району.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, що взимку, приблизно років 4 тому в лютому місяці, був запрошений працівниками поліції понятим на слідчому експерименті у справі по факту викрадення машини. Підозрюваних привозили двох, а розповідали, що їх було троє. Перший підозрюваний був схожий на армяна, він розповідав, що вони хотіли викрасти автомобіль, їхали в м. Смілу. Проїжджаючи смт. Олександрівку, вирішили викрасти автомобіль. Вони залишили свій автомобіль на стоянці біля податкової інспекції та пішли дивитися потенційний автомобіль. Вони зайшли у двір до «німецьких» будинків, де пробували відкрити одну машину, але не змогли, другу машину змогли відкрити, один з них вирвав руль цієї машини, потім поїхали на цій машині. З ОСОБА_6 слідчий експеримент не проводився. Розповідали, що по машину вони ходили удвох, а третій сидів у їх машині, спостерігав. При проведенні слідчого експерименту здійснювалася фотозйомка, вони ходили слідом за підозрюваними на місця, які вони вказували (зупинку, біля будинку). Підозрювані були у кайданках. Вони розповідали та показували все добровільно, без примусу, тиску. На місці складався документ, з яким він ознайомився, підписав. Підозрювані тілесних ушкоджень не мали. Слідчим було помилково записано у протоколі його по-батькові як ОСОБА_20 , оскільки вірним його по-батькові є ОСОБА_21 . Прізвищ та імен підозрюваних не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснив, що обвинуваченого ОСОБА_7 не знає. Знає ОСОБА_6 , він проживає у Компаніївському районі Кіровоградської області. На початку 2016 року ОСОБА_6 зателефонував йому та запропонував придбати у нього кузов від автомобіля. Він погодився, приїхав на власному автомобілі марки «Жигулі» з причепом до ОСОБА_6 та придбав у нього розрізаний на чотири частини кузов автомобіля марки «Жигулі», синього кольору. ОСОБА_6 батьки мають дві хати поряд. Метал був складений на подвір`ї поряд з їх хатою. Звідки у ОСОБА_6 кузов, не цікавився, оскільки вирішив, що кузов з їх автомобіля, бо у його сім`ї був автомобіль синього кольору, за місяць до цього він бачив як вони возили ним дрова. ОСОБА_6 з іншими та він погрузили частини кузова на причеп його автомобіля. Їх було загалом 2-3 хлопці. За кузов сплатив ОСОБА_6 500-600 грн. В його присутності кузов не розрізали, він був вже розрізаний.

Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні пояснив, що по даній події у відділенні поліції слідчий ОСОБА_18 проводив його допит - йому зателефонували та запросли з`явитися до відділку. У ніч з 02 на 03 лютого 2016 року він відпочивав в кафе «Парадиз» в смт. Олександрівці разом зі своєю колишньою дівчиною. Після 00 год. вони пішли з кафе до нічного магазину «Каштан», де чекали на таксі, яке викликав зі свого мобільного телефону. Приїхало таксі, автомобіль «шістка» кофейного кольору, і вони поїхали додому. Коли чекали таксі біля магазину «Каштан», побачив автомобіль «Москвич», зеленого кольору, що знаходився від нього за 10 метрів, біля якого стояли 3-оє невідомих чоловіків. Даний автомобіль стояв з боку магазину у напрямку на м. Київ. За 60 метрів від нього знаходився ще один автомобіль. Хлопці, що знаходилися біля автомобіля «Москвич» пили каву та щось обговорювали. Там був розташований ліхтар, тому їх роздивився. Запам`ятав їх, тому що вони щось ходили шушукалися, оглядалися, були якісь скритні, він раніше не бачив їх в Олександрівці. Один з них був схожий на цигана. Міг би описати їх по фото, так як має фотографічну пам`ять. Вони були одягнене в темне. Коли вони від`їжали на таксі, автомобіль «Москвич» ще стояв.

Впізнання він робив вперше в райвідділі поліції по знімках на листі формату А4, а вдруге в суді. Прізвищ обвинувачених не знає. Дату запам`ятав добре, бо 2 числа він почав зустрічатися з дівчиною ОСОБА_24 та святкували цю подію щомісяця. Під час впізнання у відділенні поліції підписував декілька документів. Йому тричі пред`являли для впізнання різні фотографії в кількості по 4 штуки, з яких він визначав трьох осіб. У протоколі допиту свідка від 23.12.2017 року, в кінцевій частині знаходиться його підпис. У протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2016 року наявні його підписи. Перед проведенням слідчих дій він допитувався як свідок, про що складався протокол, який він підписував. Зазанчив, що біля магазину «Каштан» 03.02.2016 року був ОСОБА_6 , запам`ятав його в обличчя. Іншого обвинуваченого не пам`ятає. До відділку поліції з`являвся двічі. На досудовому розслідуванні відносно нього ніякого тиску не здійснювалося.

Свідок ОСОБА_25 суду пояснив, що років три тому в Олександрівському районі було вчинено незаконне заволодіння транспортним засобом ВАЗ (жигуль шістка чи копійка). На той час він працював старшим інспектором з технічного нагляду відділення ДАІ з обслуговування Олександрівського району. По даній справі приймав участь у розкритті викрадення транспортного засобу, що відносилося до його службових обов`язків. Для встановлення місцязнаходження автомобіля переглянув записи відеокамер, розташованих в смт. Олександрівці, по автодорозі до м. Кропивницького (на той час м. Кіровограда), та в м. Кропивницькому. Камери знаходилися: в смт. Олександрівка по вул. Леніна, далі заправка «Шелл», біля кафе «Голубий Дунай», заправка «Амік» (на той час «Лукойл») в Кіровоградському районі, приватне підприємство «Джондір», заправка «РУР», дві шиномантажки, ГУНП в Кіровоградській області, Кіровоградська обласна філармонія, заправка «Вок», кафе «Апельсин», а також на виїзді з м. Кропивницького в сторону смт. Рівне Новоукраїнського району. Встановив, що викрадений автомобіль супроводжував автомобіль АЗЛК рожевого кольору. Було встановлено, що володів та користувався транспортним засобом АЗЛК ОСОБА_15 . На іншому автомобілі були молнії: на задніх двері та крилі автомобіля, а на передніх ні, тому були впевнені, що це саме той автомобіль, що було викрадено. Автомобілі рухалися з інтервалом в 2-3 хвилини. З камери, що знаходилася біля ГУНП в Кіровоградській області, було добре видно, по обрисам силуетів в автомобілях їхали: в ВАЗ - 2-оє людей, а в АЗЛК 1-на людина. Було встановлено, що ОСОБА_15 заїздив на заправку «Амік» (на той час заправка «Лукойл») для заправки автомобіля, він виходив з машини, розрахувався з касиром, сів до автомобіля та поїхав далі.

Коли вони разом з заступником начальника Олександрівського відділу поліції ОСОБА_26 , приїхали в смт. Компаніївку, де територіально знаходився ОСОБА_15 , то останній повідомив, що з ним був ОСОБА_7 . Коли вони вже приїхали в смт. Олександрівку, то ОСОБА_15 і ОСОБА_7 повідомили, що ОСОБА_6 був з ними третій. Потім виїздив з слідчим та ОСОБА_26 вилучати транспортний засіб, де він перебував, зі слів ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , в одному з сіл Компаніївського чи Бобринецького району (не пам?ятає). По приїзду на місце, батьки ОСОБА_6 , які там перебували, повідомили, що був даний транспортний засіб, який розібраний на запчастини. Були знайдені запчастини самого трнспортного засобу, а сам кузов вони здали на пункт прийому металобрухту в м. Бобринці. Вони виїздили до м. Бобринця, де виявили залишки кузова від автомобіля.

ОСОБА_15 та ОСОБА_7 він привозив з смт. Компаніївки до Олександрівського відділення поліції за їх добровільної згоди, кайданки не застосовували. Він здійснював першочергові заходи по розшуку автомобіля за дорученням керівництва. По закінченню проведених дій ним було складено рапорт. Перегляд записів з відеокамер здійснював з дозволу власників. Під час спілкування ОСОБА_15 пояснював, що він разом з ОСОБА_7 їздили в м. Черкаси, возили товаришу спортивний снаряд. Потім, був запрошений ОСОБА_7 , з яким спілкувався ОСОБА_26 . Потім, вони доставили ОСОБА_27 та ОСОБА_7 до Олександрівського відділення поліції. Дорогою до смт. Олександрівки, при особистому спілкуванні, вони пояснювали, де машина знаходилася, що її розбирали у батьків ОСОБА_6 , після чого стало відомо, що з ними був ОСОБА_6 . У ОСОБА_6 вдома були виявлені запчастини викраденого автомобіля. Також, особа, яка приймала металобрухт в м. Бобринці, повідомила, що з приводу здачі автомобіля телефонував до нього ОСОБА_6 . Удома у ОСОБА_6 він бачив запчастини викраденого автомобіля: кермо, дзеркала, що також підтверджував потерпілий. У м. Бобринці, коли вилучався елемент кузова, збігався його номер.

Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні пояснив, що у його провадженні перебувало кримінальне провадження по факту крадіжки автомобіля за заявою ОСОБА_14 та замаху на вчинення крадіжки автомобіля за заявою ОСОБА_10 . Ним проводилися слідчі дії у даному кримінальному провадженні. У порядку ст. 40 КПК України надавалися доручення працівникам карного розшуку Олександрівського відділення поліції та іншим працівникам по встановленню свідків у кримінальному провадженні. Працівниками карного розшуку було повідомлено, що до вчинення злочину причетний ОСОБА_7 . Також було повідомлено, що до вчинення злочину причетний ОСОБА_6 , який першочергово був відсутній за місцем проживання, його було оголошено у розшук по кримінальному провадженню та відносно нього були виділені матеріали з кримінального провадження. Після оголошення у розшук також було отримано інформацію про те, що ОСОБА_6 виїхав за межі території України. Після повернення, ОСОБА_6 самостійно з`явився у відділення поліції і повідомив, що йому стало відомо про оголошення його в розшук і що він готовий проводити слідчі дії. Безпосередньо ним вручалося обвинуваченим повідомлення про підозру, проводилися допити потерпілих, огляди місця подій, допитувалися свідки, проводилося впізнання, допитувалися підозрювані, з ОСОБА_7 проводив допит та слідчий експеримент, останньому обирався запобіжний захід та ознайомлював його з матеріалами кримінального провадження. Під час проведення слідчого експерименту з ОСОБА_7 складався протокол та до нього додавалися фототаблиці, ОСОБА_7 перебував у кайданках, оскільки відносно нього було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Можливо під час складання протоколу про проведення слідчого експерименту допустив помилку в зазначенні дати, але, на скільки пам`ятає, до ОСОБА_7 був застосований запобіжний захід за ухвалою судді і з того часу він був затриманий. Захисник для захисту прав ОСОБА_7 на досудовому розслідуванні не залучався, оскільки він відмовлявся від залучення захисника, про що ним була написана заява. Під час проведення слідчих дій ОСОБА_7 вручалася пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки. Також ним окремо ОСОБА_7 роз`яснювалося його право на захист, підтвердженням чого є безпосередня заява ОСОБА_7 про те, що він відмовляється від захисника. На той час він повністю визнавав вину по суті інкримінованих йому правопорушень. Ним проводилося впізнання. Фактично було три кримінальних провадження. Одне провадження відносно ОСОБА_7 відразу було направлено до суду з обвинувальним актом. Два інші кримінальні провадження були відносно ОСОБА_15 та ОСОБА_6 . Впізнання проводилося за фотознімками, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_15 переховувалися від органів досудового розслідування, а тому провести їх фактичне впізнання було неможливим, а ОСОБА_7 знаходився у слідчому ізоляторі, що ускладнювало проведення вказаної дії за його участю. Фотознімки бралися у довільному порядку із числа осіб, які своїми рисами схожі на підозрюваних. Фотознімки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 можливо бралися або з вказаної бази або з документів, що посвідчували їх особу, напевно не пам`ятає. Свідок ОСОБА_23 особисто брав участь у проведенні слідчої дії (впізнання) і особисто ставив підписи у протоколах пред`явлення особи для впізнання. В протоколах не могли поставити підпис інші особи. До нього зверталася мати ОСОБА_15 , яка повідомила, що бажає відшкодувати матеріальні та моральні збитки потерпілому ОСОБА_14 внаслідок завданої шкоди. За згодою потерпілого надав номер його телефону. Після чого, мати ОСОБА_15 відшкодувала матеріальні та моральні збитки потерпілому ОСОБА_14 за незаконне викрадення автомобіля, про що було складено нотаріально посвідчену розписку, яка була надана захисником ОСОБА_15 ОСОБА_12 . Даний документ був долучений до матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_15 . Що стало підставою для застосування відносно ОСОБА_7 кайданків під час проведення слідчого експерименту не пам`ятає. Попередньо ОСОБА_7 не затримували. Дата проведення слідчих дій, зазначених в п.п. 33-43 реєстру кримінального провадження відносно ОСОБА_7 відповідає фактично проведеним слідчим діям. На той час матеріали кримінального провадження було повторно направлені начальнику СВ Олександрівського відділення поліції ОСОБА_28 для усунення недоліків, що підтверджується супровідним листом від 01.12.2017 року. Внаслідок повернення матеріалів кримінального провадження органу досудового розслідування, проводились слідчі дії. Вважає, що вчинив дії відповідно до закону. Відносно ОСОБА_6 матеріали кримінального провадження були направлені до суду з обвинувальним актом. Про проведення впізнання у грудні 2017 року приймав рішення так як вважав за доцільне провести такі слідчі дії.

Працівниками карного розшуку проводилися слідчі та оперативно-розшукові заходи, якими було встановлено причетність ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 до вчинення злочину. ОСОБА_7 розповідав обставини вчинення злочину, які були його дії, вказував на інших осіб. Також, було встановлено причетність до вчинення злочину ОСОБА_6 . Крім ОСОБА_7 , ОСОБА_15 також повідомляв про причетність ОСОБА_6 до вчинення злочину, відносно якого матеріали були виділені в окреме провадження, оскільки він перебував в розшуку.

Свідок ОСОБА_29 суду пояснив, що він працює на асфальтному заводі по вул. Шляхова, 1 в смт. Олександрівка. У лютому 2019 року працівники поліції у них на роботі проводили опитування з приводу того, чи не бачили вони підозрілих машин на прилеглій території. Також працівники поліції пояснювали, що в 2016 році була викрадена машина та запитували чи нічого їм не відомо з цього приводу. Працівники поліції вказували, що було викрадено автомобіль синього кольору. У цей момент він згадав, що у нього у 2015 році намагалися викрасти автомобіль. Також, він пригадав, що на початку лютого 2016 року після 24.00 год. повертався через «німецькі» будинки від брата ОСОБА_30 , який проживає по АДРЕСА_6 та в якого ремонтував комп`ютер. До брата він прийшов приблизно 20.00 год. Подія відбулася в перших числах лютого (1-2 число), конкретно дати зазначити не може. Біля вказаних будинків розміщена стоянка, на якій знаходилися автомобілі. Він йдучи, присвічував фонариком та помітив, що біля машини знаходилися хлопці, щось колупали. Він запитав у них чи не потрібна їм допомога, на що останні відповіли що не потрібна. Він запитав у них чи не крадуть автомобіль, а вони відповіли що він їх. Потім він пішов далі.

Зазначена подія відбулася протягом 10-15 секунд. Доповнив, що на автомобіль падало світло від під`їзду будинку, автомобіль погано освітлювався. На автомобіль безпосередньо не світив, світив фонариком біля нього. Біля машини стояло двоє осіб. Третій стояв на дорожці, де він проходив. Відповідь йому надавав той хлопець, що стояв біля машини, повернувшись відповів що допомога не потрібна. З-під шапки в нього виглядало трохи світле волосся. Силуети хлопців помітив раніше, потім на бік присвітив фонариком. Третій хлопець стояв попереду нього. Коли обвернувся назад та присвітив фонариком, помітив обличчя особи, в якого брови були густі. Один був середнього росту, приблизно такий як він, інший вищий, худорлявий. Третій також росту як він. Він має добру пам`ять на обличчя. Один з хлопців був схожий на цигана, один маленький, невисокий.

Потім свідок також пояснив, що біля будинків стояв автомобіль «Жигуль-копійка» синього кольору, марку якого знає, так як у нього також автомобіль ВАЗ 2101. Він проходив за метрів два від автомобіля. Ніч була не дуже темною, від будинку падало світло, було більш-менш видно. Він бачив двох хлопців біля автомобіля, один з яких біля водійської дверцяти намагався відчинити замок. Один хлопець стояв неподалік під`їзду будинку. Він махнув механічно фонариком, один хлопець піднявся та повернувся. Через вказані будинки він часто проходить, також в одному з них проживає його товариш. Після події ще раз, протягом тижня, бачив автомобіль ВАЗ 2101 синього кольору, але не може запевнити чи саме той автомобіль, на номерний знак не звертав уваги.

З вказаного приводу він в 2016 році пояснень не давав працівникам поліції, нічого не повідомляв. Опитував на роботі його працівник поліції Дзюба, складався протокол його допиту, який він підписав. Працівник поліції Дзюба допитував його як свідка, попереджував про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих свідчень; також, що він може відмовитися від своїх показів. Він запрошувався в прокуратуру Олександрівського району 20.02.2019 року (робочий день) для надання пояснень з приводу складеного протоколу. Прокурор вказував номер провадження в якому він допитується, однак він не пам`ятає його.

Запевнив суд, що працівники поліції на роботі опитували про події 2016 року.

Свідок ОСОБА_31 у судовому засіданні відмовився від дачі показів у відповідності до ст. 63 Конституції України та п. 3 ч. 1 ст. 66 КПК України.

Також, за клопотанням сторони захисту, судом допитана свідок ОСОБА_32 , яка пояснила суду, що ОСОБА_27 є її братом. 04 лютого у неї день народження. Напередодні, 02.02.2016 року, ОСОБА_15 приїхав до неї на початку 22.00 год., хоча повинен був приїхати раніше, щоб допомогти їй перевести речі на іншу квартиру. Брат повідомив, що затримався, оскільки відвозив ОСОБА_7 до смт. Олександрівка. Брат ночував у неї та поїхав вранці.

У ході судового розгляду кримінального провадження було досліджено письмові докази, якими сторона обвинувачення доводить вину обвинувачених у вчиненні інкримінуємих їм кримінальних правопорушень, а саме:

- витяг № 1 з кримінального провадження № 0000044, згідно якого до Єдиного реєстру досудового розслідування 04.02.2016 року внесено відомості про кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч. 2 ст. 289 КК України, а саме, що 03.02.2016 року в період часу з 01 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_15 та ОСОБА_6 шляхом вільного доступу, таємно, незаконно заволоділи автомобілем марки ВАЗ 2101, р.н. НОМЕР_1 , належним гр. ОСОБА_14 , який знаходився по вул. Леніна, поряд з будинком під № 65 в сел. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області (т. 1 а.к.п. 1);

- витяг № 2 з кримінального провадження № 0000044, згідно якого до Єдиного реєстру досудового розслідування 15.03.2016 року внесено відомості про кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, а саме, що в ніч з 02.02.2016 року на 03.02.2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 намагалися викрасти автомобіль ВАЗ 21061, д.н. НОМЕР_3 , належний гр. ОСОБА_10 , який знаходився перед будинком, що знаходиться по АДРЕСА_3 (т. 1 а.к.п. 1-2);

- заяву ОСОБА_14 від 03.02.2016 року, зареєстровану в журналі 03.02.2016 року за № 194, згідно якої він просить притягнути до відповідальності невідому йому особу, яка в період часу з 01 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. 03.02.2016 року викрала його автомобіль ВАЗ 2101 синього кольору, номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився біля його під`їзду по вул. Леніна (т. 1 а.к.п. 7);

- протокол огляду місця події від 03.02.2016 року, згідно якого було проведено огляд території, прилеглої до будинку АДРЕСА_3 , навпроти 1 під`їзду якого мається ділянка на якій вкатаний сніг, чіткі сліди шин відсутні, проглядаються лише колії (т. 1 а.к.п. 8-12);

-копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, згідно якої автомобіль марки ВАЗ, моделі 2101, синього кольору, 1978 року випуску, об`єм двигуна 1198 см. куб., реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_33 (т. 1 а.к.п. 16);

-висновок експерта № 23 від 25.02.2016 року, відповідно до якого середня ринкова вартість автомоіля марки ВАЗ, моделі 2101, синього кольору може складати 14356 грн. 00 коп. Згідно довідки, витрати на проведення вказаної експертизи склали 491 грн. 04 коп. (т. 1 а.к.п. 21-24);

-протокол огляду місця події від 12.02.2016 року, згідно якого було проведено огляд домоволодіння ОСОБА_34 в с. Вишнівка Компаніївського району Кіровоградської області. У приміщенні гаражу з лівої сторони від входу знаходяться фари від автомобілів. Навпроти входу мається яма, в якій мається металеві частини різної довжини синього кольору та металеві частини округлої форми сірого кольору. З правої сторони від входу біля воріт знаходиться динамік для автомобіля марки «Pioneer» чорного кольору. У вказаній ямі також мається автомобільна антена чорного кольору, попільничка до автомобіля. Під час огляду вилучено металеві частини синього кольору до автомобіля, музикальна колонка автомобільна, антена автомобільна. Під час огляду застосовувались фотозйомка на мобільний телефон марки «Samsung» (т. 1 а.к.п. 27-28);

-протокол огляду предметів від 13.02.2016 року та постанову про визнання та здау речових доказів від 13.02.2016 року, згідно яких було оглянуто та визнано речовими доказами: аудіо колонку автомобільну ««Pioneer»; антену автомобільну з металу білого кольору та пластику чорного кольору; попільницю автомобільну; пластикову накладку на ручку автомобільних дверцят; гумову накладку синього кольору; 5 металевих деталей, які вилучено 12.02.2016 року з приміщення гаражу, при огляді території домоволодіння ОСОБА_35 , що розташоване за адресою: с. Вишнівка Компаніївського району Кіровоградської області, та передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області (т. 1 а.к.п. 32-34);

-рапорти оперуповноважених ОСОБА_36 та ОСОБА_37 , згідно яких, в ході проведення оперативно-розшукових заходів було встановлено, що до викрадення автомобіля можуть бути причетні ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , місцезнаходження яких встановити не представилося можливим і які переховуються від органів досудового розслідування, а ОСОБА_6 пересік кордон з Російською Федераціє з метою також переховувавння (т. 1 а.к.п. 40-41);

-повідомлення про підозру від 16.02.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_7 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні умисного злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (т. 1 а.к.п. 44-46);

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.02.2016 року за участю ОСОБА_7 , згідно якого останній показав та розказав як він приблизно 04.00 години 03.02.2016 року разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_15 на автомобілі «Москвич», що належав останньому, приїхали до смт.Олександрівка Кіровоградської області. Там ОСОБА_15 у автомобілі залишився на автостоянці біля церкви, а він з ОСОБА_38 пішли у двір багатоквартирного будинку розташованого поруч. Вони підійшли до дальної багатоповерхівки і там побачили автомобіль марки ВАЗ 2106. ОСОБА_6 залишився біля підї`зду спостерігати, щоб ніхто не йшов, а він за допомогою канцелярських ножниць намагався зламати замок автомобіля марки ВАЗ 2106, що не вийшло і вони повернулися до свого автомобіля на стоянці. Далі разом поїхали до м. Сміла, де шукали автомобіль, який можна було б викрасти, не знайшли та повернулися до смт. Олександрівки до того ж самого двору. Там разом з ОСОБА_39 підійшли до автомобіля ВАЗ 2101 синього кольору. За допомогою ножниць він зламав замок. З ОСОБА_39 зламали блокування керма, він витягнув проводи та завів автомобіль. На вказаному автомобілі через центр смт. Олександрівки та автозаправки «Шелл» по окружній дорозі через м. Кіровоград поїхав до с. Вишнівка Компаніївського району Кіровоградської області, а за ним на автомобілі «Москвич» ОСОБА_6 та ОСОБА_15 . За м. Кіровоградом ОСОБА_40 сів за кермо викраденого автомобіля, а він - пересів поруч. В с. Вишнівка ОСОБА_40 загнав автомобіль до свого гаража, а він поїхав з ОСОБА_15 до додому (т. 1 а.к.п. 52-57);

- ухвала слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2016 року, якою ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, починаючи з 17.02.2016 року (т. 1 а.к.п. 62-63);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.03.2016 року, згідно якого була прийнята заява від ОСОБА_10 , згідно якої вніч з 01.02.2016 року на 02.02.2016 року невстановлені особи намагалися викрасти автомобіль ВАЗ 2106, номерний знак НОМЕР_3 , який знаходився за будинком АДРЕСА_3 (т. 1 а.к.п. 69-70);

- протокол огляду місця події від 14.03.2016 року, відповідно до якого було проведено огляд території, прилеглої до будинку № 18 по вул. Шевченка в смт. Олександрівка, перед тротуаром якого знаходиться автомобіль ВАЗ 21061, номерний знак НОМЕР_3 , кузов білого кольору, по всій поверхні якого маються незначні пошкодження лакофарбового покриття. Дверцята автомобіля на момент огляду зачинені, на замках у передніх дверцятах виявлені пошкодження у вигляді погнутостей (т. 1 а.к.п. 71-74);

- повідомлення про підозру від 16.03.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_7 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні незакінченого замаху на вчинення умисного злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України (т. 1 а.к.п. 80-82);

- рапорт оперуповноваженого ОСОБА_41 про те, що ОСОБА_15 виїхав за межі України (т. 1 а.к.п. 92);

- клопотання та постанова про виділення матеріалів досудового розслідування, відповідно до яких з матеріалів досудового розслідування № 0000044 виділено матеріали відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_15 (т. 1 а.к.п. 93-96);

- повідомлення ОСОБА_7 про зміну раніше повідомленої підозри від 30.03.2016 року (т. 1 а.к.п. 98-100);

- витяг № 1 з кримінального провадження № 0000173, згідно якого до Єдиного реєстру досудового розслідування 14.04.2016 року внесено відомості про кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч. 2 ст. 289 КК України, а саме, що 03.02.2016 року в період часу з 01 год. 00 хв. по 06 год. 00 хв. ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб таємно викрав автомобіль марки ВАЗ 2101, р.н. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_14 , який знаходився по вул. Леніна, поряд з будинком під № 67 в сел. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області (т. 2 а.к.п. 1);

- витяг № 2 з кримінального провадження № 0000173, згідно якого до Єдиного реєстру досудового розслідування 25.11.2016 року внесено відомості про кримінальне правопорушення, яке кваліфіковане за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, а саме, що в ніч з 02.02.2016 року на 03.02.2016 року ОСОБА_7 , ОСОБА_15 та ОСОБА_6 намагалися викрасти автомобіль ВАЗ 21061, д.н. НОМЕР_3 , належний гр. ОСОБА_10 , який знаходився перед будинком, що знаходиться по АДРЕСА_3 (т. 2 а.к.п. 1-2);

-повідомлення про підозру від 26.04.2016 року, відповідно до якого ОСОБА_6 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні умисного злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (т. 2 а.к.п. 47-49);

-довідку Головного центру обробки спеціальної інформації, згідно якої 13.02.2016 року ОСОБА_6 здійснив виїзд за кордон України (т. 2 а.к.п. 56);

-протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2016 року, згідно яких свідок ОСОБА_23 по рисам обличчя впізнав 3-ох чоловіків, яких бачив в ніч з 2 на 3 лютого 2016 року перед магазином «Каштан» в смт. Олександрівка, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 (том 2 а.к.п. 59-64);

-повідомлення ОСОБА_6 про зміну раніше повідомленої підозри від 29.11.2016 року (т. 2 а.к.п. 120-127);

-ухвалу Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 21.11.2016 року, якою зобов?язано прокурора Олександрівського відділу Знам?янської місцевої прокуратури вирішити питання про внесення відомотей до ЄРДР щодо здійснення фізичного тиску на обвинуваченого ОСОБА_7 (т. 4 а.с.п. 190);

-постанову про закриття кримінального провадження від 12.06.2017 року, згідно якої кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (т. 4 а.с.п. 194-196);

-заяву потерпілого ОСОБА_14 , яка нотаріально посвідчена, про те, що ОСОБА_15 відшкодував йому моральну та матеріальну шкоду, задану внаслідок кримінального правопорушення (т. 5 а.с.п. 13);

-вирок Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.04.2019 року, яким ОСОБА_15 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України (вчинений за попередньою змовою групою осіб з особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження), та призначено покарання, на підставі ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 500 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн. (т. 5 а.с.п. 122-125);

-протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.05.2019 року, згідно яких свідок ОСОБА_29 по рисам обличчя впізнав 2-ох чоловіків, яких бачив на початку лютого 2016 року після 24-ох годин між житловими будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (том 5 а.с.п. 163-168).

Окрім того, за клопотанням сторони захисту ОСОБА_6 судом відкрито та досліджено:

- заяву ОСОБА_42 , в якій він надав добровільну згоду на огляд працівниками поліції його домоволодіння АДРЕСА_1 (т. 1 а.к.п. 26);

- доручення слідчого ОСОБА_18 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України (т. 1 а.к.п. 39);

- рапорт оперуповноваженого ОСОБА_36 від 15.03.2016 року, згідно якого допитати ОСОБА_34 , встановити місцезнаходження ОСОБА_6 та канцелярських ножиць за допомогою яких ОСОБА_7 вчиняв злочини не представилось можливим (т. 1 а.к.п. 42);

- заяву ОСОБА_7 від 16.02.2016 року, згідно якої він вину визнав повністю та від участі захисника відмовився (т. 1 а.к.п. 47);

-протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.12.2017 року, згідно яких свідок ОСОБА_23 по рисам обличчя впізнав 3-ох чоловіків, яких бачив в ніч з 2 на 3 лютого 2016 року перед магазином «Каштан» в смт. Олександрівка, а саме ОСОБА_6 , ОСОБА_15 та ОСОБА_7 (том 1 а.к.п. 166-174);

а також ряд інших документів, які містяться у томі першому на аркушах 58-60, 65, 67, 131, 134, 136, 138, 175-176, 178, 180, 182.

Таким чином, суд повно, всебічно та об?єктивно дослідивши усі зібрані у провадженні докази, надавши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку - докази, надані стороною обвинувачення у судовому засіданні не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у незаконному заволодінні транспортним засобом і вчиненні замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом та винуватість ОСОБА_7 у вчиненні замаху на незаконне заволодіння транспортним засобом, а також вчинення останнім незаконного заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб з наступних підстав.

Показання потерпілого ОСОБА_10 надають інформацію про спробу викрадення транспортного засобу, що перебував у його користуванні, але не доводять винуватість у його вчинені саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, судом відмічається, що потерпілий із заявою про замах на викрадення автомобіля, який перебував у його користуванні, звернувся до органів поліції не відразу після його виявлення, а лише 14.03.2016 року (більше як через місяць), при цьому про подію вказував, яка відбулася з 01.02.2016 року на 02.02.2016 року. Тобто, між фактичним незаконним заволодінням автомобіля

потерпілого ОСОБА_14 та замахом на незаконне заволодіння автомобіля потерпілого ОСОБА_10 судом не встановлено будь-якого зв?язку, у тому числі і причетності по останньому епізоду ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Захисник ОСОБА_11 клопотала про визнання показань потерпілого ОСОБА_10 недопустими доказами, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_10 на момент вчинення кримінального правопорушення являвся власником майна, що являється предметом злочину.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіля марки ВАЗ, моделі 21061, білого кольору, 1989 року випуску, об`єм двигуна 1450 см. куб., державний номер НОМЕР_3 є ОСОБА_43 (т. 1 а.к.п. 74).

З пояснень ОСОБА_10 вбачається, що він придбав автомобіль без документального оформлення, що на даний час не заборонено законодавством, після події продав його іншій особі.

Суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_10 не являється власником зазначеного майна, доручення на його представництво також відсутнє, то останньому матеріальних збитків не було заподіяно. Однак, ОСОБА_10 може бути потерпілим щодо заподіяння йому моральної шкоди, так як було пошкоджено автомобіль, яким він користувався.

Показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_19 є недопустимими доказами, оскільки згідно ч. 7 ст. 97 КПК України, у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

А тому, суд погоджується з клопотанням захисника ОСОБА_11 про недопустимість показань вказаних свідків як доказу, оскільки свідки надали суду показання зі слів ОСОБА_7 , які надавалися слідчому при проведенні слідчого експерименту, а показання щодо процедури законності проведення слідчого експерименту та допустимості як доказу вказаної слідчої дії, суд надаватиме їм оцінку далі при вирішенні питання щодо допустимості або недопустимості вказаної слідчої дії як доказу.

Показання свідка ОСОБА_22 лише узгоджуються з показаннями ОСОБА_6 та не доводять його причетністть до інкримінованих йому правопорушень.

Показання свідка ОСОБА_23 не доводять винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_6 , а також ОСОБА_7 замаху на злочин поза розумним сумнівом, оскільки він не був очевидцем подій злочинів, але зі слів слідчого знає, що особи, які пред?являлися йому для впізнання вчинили злочини. Вказані показання свідка можуть підтверджувати лише можливість перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у ніч вчинення злочинів в смт. Олександрівці. Однак, зазначені показання свідка за відсутності інших беззаперечних доказів причетності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень, жодним чином не доводять їх винуватість у вчиненні даних злочинів.

Показання свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_18 в частині тієї інформації, що їм повідомили ОСОБА_6 , ОСОБА_15 і ОСОБА_7 суд не може визнати допустимими доказами з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини та основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Як вже зазначалося вище, не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Таким чином, показання свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_18 у частині наданих їм пояснень іншими особами ( ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ) не відповідають встановленим законом критеріям допустимості доказів і не можуть бути покладені в основу судових рішень.

Також, суд не може визнати допустимим доказом пояснення свідка ОСОБА_25 в частині щодо зняття інформації з електронних інформаційних систем - з відеокамер по шляху руху автомобілів. Вказана інформація для її використання в якості доказу мала бути оформлена належним чином відповідно до положень КПК України (ухвала слідчого судді або дозвіл власника на зняття інформації, доручення інспектору про проведення розшукових дій, тимчасовий доступ з копіюванням до інформаційної системи або вилучення відеозаписів і т.д.), що зроблено не було.

До того ж, як пояснив свідок ОСОБА_25 , на записах камер відеоспостережень він впізнав лише ОСОБА_15 .

Тому суд погоджується з клопотанням захисника про визнання даної інформації не допустимим доказом у зв`язку з порушенням процедури отримання доказів.

Суд ставить під сумнів пояснення свідка ОСОБА_29 та вважає його показання не належним доказом з наступних підстав.

Про існування даного свідка стороні обвинувачення стало відомо під час розгляду провадження у суді, після спливу трьох років від події злочинів.

Як повідомив даний свідок, його було встановлено на його роботі при опитуванні працівниками поліції щодо подій, які відбулися у лютому 2016 році, а саме: щодо викрадення транспортного засобу біля «німецьких домів».

Таким чином, з показань даного свідка встановлено, що під час знаходження даного кримінального провадження на розгляді у суді, тобто після направлення обвинувального акту до суду, органом досудового розслідування продовжувалися здійснюватися слідчі дії у даному кримінальному провадженні. Належних та допустимих доказів того, що свідок ОСОБА_29 встановлений при розслідуванні іншого кримінального провадження сторона обвинувачення суду не надала. Таким чином, встановлення вказаного свідка відбулося у непередбачений законом спосіб.

Попри те, що зазначений свідок встановлений поза межами досудового розслідування у непередбачений законом спосіб, останній не міг ствердно зазначити дату вчинення злочину, а також пояснив, що після події ще раз, протягом тижня, бачив автомобіль ВАЗ 2101 синього кольору, але не може стверджувати чи саме той автомобіль, біля якого у нічний час перебували незнайомі йому хлопці. Тобто з показань даного свідка не можливо встановити чи дійсно був викрадений автомобіль біля якого знаходилися незнайомі йому особи.

Отже, суд приходить до висновку, що свідчення свідка ОСОБА_29 не доводять поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_6 у викраденні та замаху на викрадення автомобіля, ОСОБА_7 у замаху на викрадення автомобіля.

Показання свідка ОСОБА_44 підтверджують пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та спростовують вчинення ним злочину у співучасті.

Таким чином, оцінюючи та аналізуючи показання усіх свідків та потерпілого у співставленні із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, суд враховує, що безпосередніми свідками незаконним заволодінням автомобілем та замаху на незаконне заволодіння, вони не були (враховуючи, що свідок ОСОБА_29 під час судового розгляду встановлений у незаконний законом спосіб), а тому їх показання в цілому не мають самостійного доказового значення та не містять відомостей щодо обставин вчинених злочинів, за викладених в обвинувальному акті обставин, які вказані свідки сприймали безпосередньо.

Отже, за оцінкою показань свідків, суд встановлює, що жоден із свідків не підтвердив обставин викладених у обвинувальному акті і належних пояснень щодо злочинів за викладених в обвинувальному акті обставинах суду не надав.

Сторона обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_6 і ОСОБА_7 посилається на письмові докази, зокрема: на протокол огляду місця події від 12.02.2016 року, згідно якого було проведено огляд домоволодіння ОСОБА_34 та вилучено фрагменти автомобіля ВАЗ 2101 синього кольору.

Слід відмітити, що вилучення вказаних речей узгоджується з поясненнями обвинуваченого ОСОБА_6 про придбання ним у ОСОБА_7 автомобіля, подальшу розборку його та продаж на запчастини.

При цьому, суд звертає увагу на те, що виявлені та вилучені в ході проведення огляду місця події речі не викривають ОСОБА_6 в інкримінованому йому злочині, а тому наведений протокол не береться судом до уваги в частині доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину, оскільки у розумінні ст. 85 КПК України не є належним доказом.

Слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_7 вказував про те, що кримінальні правопорушення разом з ним вчиняли ОСОБА_6 і ОСОБА_15 , що зафіксовано у протоколі слідчого експерименту, суд не може взяти до уваги як допустимий доказ з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Тобто, нормами діючого КПК України передбачено безпосередній допит особи у судовому засіданні, а протокол слідчого експерименту (оскільки там також містяться покази особи) до уваги як доказ не приймаються.

ОСОБА_7 , допитаний у судовому засіданні, пояснив, що злочин ним було вчинено без участі ОСОБА_6 та ОСОБА_15 .

Крім того, захисники ОСОБА_11 та ОСОБА_13 просили визнати даний доказ недопустимим, оскільки він отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, виходячи з того, що при проведенні даної слідчої дії ОСОБА_7 був підданий насиллю, оскільки не будучи затриманим в порядку, встановленому законом, до застосування щодо нього запобіжного заходу на підставі ухвали слідчого судді, під час проведення слідчої дії був закутим у кайданки, не мав захисника. У протокол слідчого експерименту не внесено відомості про особу, яка тримає ОСОБА_7 у кайданках, зазначена особа не скріпила своїм підписом текст протоколу, коло її прав та обов`язків слідчим не визначено, особа є зображеною на фото таблиці, що суперечить змісту протоколу слідчої дії.

У справі «Юрій Волков проти України» № 45872/06 від 19.03.2014 року ЄСПЛ зазначив, що «…Суд, відмічаючи особливу вразливість обвинуваченого на початкових етапах провадження, коли він потрапляє у стресову ситуацію і одночасно має справу з дедалі складнішими положеннями кримінального законодавства, послідовно вказував, що забезпечення доступу до захисника на ранніх етапах є процесуальною гарантією права не свідчити проти себе та основною гарантією недопущення жорстокого поводження» У справі «Бортнік проти України» № 39582/04 від 27.01.2011 року ЄСПЛ зазначив, що «…Суд наголошує на важливі стадії розслідування для підготовки кримінального провадження, оскільки докази отримані під час цієї стадії, визначають рамки, в яких правопорушення, щодо вчинення якого було пред?явлено обвинувачення, буде розглядатись в суді першої інстанції. Таким чином, пункт 1 статті 6 Конвенції вимагає, як правило, щоб доступ до захисника надавався з першого допиту підозрюваного, здійснюваного працівниками органів внутрішніх справ, якщо не можливо продемонструвати з посиланням на конкретні обставини справи, що існують неспростовані підстави для обмеження такого права. Право на захист буде в принципі непоправно порушено, якщо при засудженні судом використовуватимуться пізнавальні покази, отримані працівниками органів внутрішніх справ під час допиту без участі захисника».

Обвинувачений може відмовитись від свого права на допомогу захисника, подібно як і від інших прав, пов?язаних із справедливістю провадження. Водночас, до того, як обвинуваченого можна буде вважати таким, що непрямо, своєю поведінкою, відмовився від важливого права, передбаченого статтею 6 Конвенції, має бути встановлено, що він міг розумно передбачати наслідки своїх дій (Пішчальніков проти Росії № 7025/04 від 24.09.2009 року).

За практикою, напрацьованою ЄСПЛ, а також відповідно до норм національного законодавства, не є показаннями підозрюваного його пояснення, надані органу дізнання не під час допиту, вони не можуть бути використані в доказуванні винності та на них не можна посилатися, оскільки вони не встановлюються з джерел, передбачених у ч. 2 ст. 65 КПК України.

Аналогічний правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 206/6798/16-к.

З долучених до протоколу проведення слідчого експерименту від 16.02.2016 року фототаблиць вбачається, що підозрюваний ОСОБА_7 знаходиться у кайданках.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою, за ухвалою слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2016 року, обрано з 17 год. 30 хв. 17.02.2016 року; відомості про попереднє затримання ОСОБА_7 не зазначено.

У зв?язку з цим, суд визнає, що на початковому етапі досудового слідства, положення обвинуваченого ОСОБА_7 було вразливим і, враховуючи його позицію під час судового розгляду, на думку суду, слідчому необхідно було більш ретельно роз?яснити право обвинуваченого на захисника та наслідки такої відмови, а заяву про відмову від захисника суд не приймає до уваги, так як на той час обвинувачений не міг передбачати наслідки такої відмови та перебував фактично під впливом працівників правоохоронних органів.

Враховуючи викладене, суд погоджується з клопотанням захисників про визнання даного протоколу та усієї слідчої дії не допустимим доказом за наведених підстав.

Тому, разом з цим, суд не бере до уваги показання свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_19 щодо процедури проведення даної слідчої дії та її законності.

Захисник ОСОБА_11 просить визнати недопустимими доказами протоколи пред?явлення свідку ОСОБА_23 особи для впізнання за фотознімками. Суд не може погодитися з доводами захисника про недопустимість вказаних доказів з наступних обґрунтувань.

Захисник зазначає, що свідку ОСОБА_23 слідчим були пред`явлені для впізнання не фотознімки, а ксерокопії фотознімків осіб. У протоколі є інформація, що фотознімки мали бути прошиті та опечатані, чого слідчим зроблено не було. Також відсутня інформації про належність портретних зображень осіб певним особам, про час, умови та обставини виготовлення цих зображень, не має посилання на згоду осіб використовувати їх зображення у матеріалах кримінального провадження з дотриманням прав особи, передбачених ст.ст. 307, 308 ЦК України.

Суд враховує, що порядок проведення впізнання осіб та оформлення протоколу впізнання визначений положеннями ст.ст. 228, 231 КПК України, відповідно до яких не вимагається прошивання та опечатування фотознімків, зазначення інформації про всіх осіб на фотознімках та умови виготовлення зображень, дозвіл осіб на використання їх зображень. Є вимога щодо того, що фотознімки не повинні мати різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення, що у даному випадку слідчим було дотримано. Роздруківка фотознімків на звичайному папері за допомогою принтера має той же вигляд, що і копія фотознімка, що у даному випадку є доцільним для приведення фотознімків до ідентичного вигляду між собою.

До того ж свідок ОСОБА_23 детально розповів у суді порядок проведення впізнання осіб по фотознімкам за його участю (покази наведені вище), в ході чого суттєвих порушень норм КПК України встановлено не було.

Але, попри те, що вказаний доказ визнається допустимим, показання свідка ОСОБА_23 у судовому засіданні можуть підтверджувати лише можливість перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у ніч вчинення злочинів в смт. Олександрівці. Тобто, даний доказ, у взаємозв?язку з показаннями свідка ОСОБА_23 не підтверджує обставин, викладених у обвинувальному акті.

Разом з тим, суд погоджується із стороню захисту про визнання протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.05.2019 року недопустимими доказами.

Так, згідно вказаних протоколів та довідок до вказаних протоколів, свідок ОСОБА_29 по рисам та формах обличчя, носі та губах впізнав осіб, яких бачив на початку лютого 2016 року після 24 год. між житловими будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Пред?явлення особи для впізнання за участі свідка ОСОБА_29 , а саме: пред?явлення останньому обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_6 для перевірки його показів і щодо з?ясування питань, передбачених ст. 228 КПК України проводилося за ухвалою суду від 24.04.2019 року в порядку ст. 333 КПК України.

Для впізнання свідку ОСОБА_29 повинні були пред`являтися саме обвинувачені, а не їх фотознімки.

Згідно ч. 1 ст. 228 КПК України, забороняється попередньо показувати особі, яка впізнає, особу, яка повинна бути пред?явлена для впізнання, та надавати інші відомості про прикмети цієї особи.

Як встановлено, перед проведенням вказаної вище слідчої дії, свідок ОСОБА_29 допитувався у судовому засіданні і під час його допиту останній бачив (міг бачити) обвинувачених, тобто осіб, які повинні були бути пред`явлені йому для впіднання.

Отже, суд вважає, що клопотання захисників про визнання вказаних протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.05.2019 року недопустимими доказами підлягає задоволенню, оскільки вказана слідча дія проведена з порушенням вимог ст.ст. 228, 333 КПК України.

Захисник ОСОБА_11 також клопотала про визнання висновку експерта № 23 від 25.02.2016 року недопустимим доказом, оскільки він не відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу», КПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом МЮУ від 08.10.1998 року № 53/5.

Однак, як слідує з вказаного висновку, експерту для проведення експертизи надавалося свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля, тому експерт був проінформований про повні дані автомобіля та рік його випуску.

Слідчий поставив на вирішення експерту питання про середню ринкову вартість автомобіля, який експерту для огляду не надавався у зв`язку з його відсутністю (був викрадений), тому експерт надав висновок на підставі порівняльного та розрахункового методу, виходячи з середньої ринкової ціни на аналогічний автомобіль, вартість якого може складати 14 356 грн.

Тому, з врахуванням умов та обставин проведення експертизи, суд не вбачає підстав сумніватися у достовірності та повноті вказаного висновку.

Крім того, кожна сторона, відповідно до ст. 356 КПК України, має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз?яснення чи доповнення висновку, що стороною захисту використано не було.

Згідно рапорту о/у Олександрівського ВП ОСОБА_36 від 13.03.2016 року до кримінального правопорушення причетні ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 .

Проте, суду не надано будь-яких належних даних звідки оперуповноважений отримав таку інформацію, тобто вона являється лише його припущенням. У будь-якому разі, такі припущення не можуть бути визнані належним доказом. Рапорту дається критична оцінка, оскільки він виконаний зацікавленою у розслідуванні службовою особою, а тому даний доказ судом визнається не належним.

Захисник ОСОБА_11 клопотала про визнання протоколу огляду місця події від 14.03.2016 року недопустимим доказом, так як він оформлений з порушенням вимог ст.ст. 104-107 КПК України, а проведення огляду місця події здійснено з порушенням вимог ст. 237 КПК України. Протокол огляду місця події не вказує, що участь у проведенні огляду приймає спеціаліст-криміналіст ОСОБА_45 та потерпілий ОСОБА_10 . Вказаним особам не були роз`яснені їх права та обов`язки до початку проведення слідчої дії, підпис спеціаліста під текстом протоколу огляду місця події відсутній. До протоколу долучена фототаблиця, скріплена підписом спеціаліста ОСОБА_46 . Підписи слідчого, понятих та потерпілого на фототаблиці відсутні.

З протоколу огляду місця події від 14.03.2016 року вбачається, що огляд було проведено слідчим Олександрівського ВП ОСОБА_18 на підставі повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, в присутності понятих та за участю власника (користувача) примішення чи іншого володіння особи ОСОБА_10 . У протоколі огляду місця події відсутні відомості про участь у проведенні огляду потерпілого та спеціаліста та роз`яснення їх прав та обов`язків, а саме потерпілому - у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 56, ст. 57 КПК України, спеціалісту у відповідності до ч.ч. 4, 5 ст.7 1 КПК України. Підпис спеціаліста під текстом протоколу огляду місця події відсутній. Разом з тим, до вказаного протоколу долучена ілюстративна таблиця, скріплена підписом спеціаліста ОСОБА_47 . Підписи понятих та потерпілого на фототаблиці відсутні. Також на фототаблиці наявний посвідчувальний напис слідчого щодо дублікату документу (свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу), завірений підписом останнього.

Таким чином, протокол огляду не відповідає вимогам ст.ст. 104-106 КПК України.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Отже, у відповідності до ст. 89 КПК України, суд вважає, що клопотання захисника про визнання вказаного протоколу огляду місця події недопустимим доказом, так як він оформлений з порушенням вимог ст.ст. 104-106 КПК України, підлягає задоволенню.

Сторона захисту клопотала про визнання недопустимими докази, надані стороною обвинувачення, а саме: обвинувального акту від 26.03.2019 року, угоди про визнання винуватості від 02.04.2019 року та вироку від 23.04.2019 року.

Так, згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 07.04.2016 року за № 0000160 за ч. 2 ст. 289 КК України, ОСОБА_15 обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а саме: незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб (том 5 а.с.п. 108-112).

02.04.2019 року між прокурором Олександрівського відділу Знам`янської місцевої прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_15 , за участю захисника ОСОБА_12 укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 60000160 від 07.04.2016 року (том 5 а.с.п. 113-121).

Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.04.2019 року затверджено угоду про визнання винуватості від 2 квітня 2019 року, укладену у кримінальному провадженні № 1-кп/389/112/19 (єдиний унікальний номер 397/542/19), відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000160, між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_15 , в присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_12 . ОСОБА_15 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначено йому, узгоджене угодою про визнання винуватості, покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 8500 грн. Стягнуто з ОСОБА_15 на користь держави понесені процесуальні витрати в сумі 491 грн. 04 коп.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_15 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом, за попередньою змовою групою осіб, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, яке відбулося у період часу з 01:00 до 03:00 години 03 лютого 2016 року за попередньою змовою з особами, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження,

Відповідно до ст. 90 КПК України, рішення національного суду або міжнародної судової установи, яке набрало законної сили і ним встановлено порушення прав людини і основоположних свобод, гарантованих Конституцією України і міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, має приюдиційне значення для суду, який вирішує питання про допустимість доказів.

Судом встановлено, що зазначений вище вирок ухвалено на підставі обвинувального акту та угоди про визнання винуватості, тобто саме вирок може являтися доказом у даному проваджені.

У той же час, зі змісту вказаного доказу вбачається, що ОСОБА_15 вчинив кримінальне правопорушення за попередньою змовою з особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження. Тобто, вказаний вирок не містить посилань на прізвища осіб, з яким ОСОБА_15 вчинив злочин, а тому даний вирок не може бути визнаний належним доказом попередньої змови з ОСОБА_15 саме ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , враховуючи при цьому, що ОСОБА_15 у судовому засіданні при розгляді даного провадження не допитувався.

При цьому слід зважити, що вирок ухвалений на підставі угод не має преюдиційного значення для кримінального провадження відносно інших осіб, а визнання винуватості ОСОБА_15 не є доказом вини інших осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження.

Отже, суд визнає вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.04.2019 року не належним доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки, у відповідності до ст. 86 КПК України, недопустимим він визнаний бути не може.

Щодо заяви потерпілого ОСОБА_14 , яка нотаріально посвідчена, про те, що ОСОБА_15 відшкодував йому моральну та матеріальну шкоду, задану внаслідок кримінального правопорушення, суд приходить до наступних висновків.

Так, ОСОБА_7 , визнаючи свою вину у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, вказував, що мати ОСОБА_15 за його проханням відшкодувала потерпілому шкоду.

Для підтвердження того, ким відшкодована шкода, потерпілий викликався у судове засідання, проте, як зазначалося вище, не з?явився та надав клопотання про розгляд провадження без його участі.

Враховуючи, що будь-які сумніви тлумачаться на користь обвинуваченого, суду не надано доказів того, що шкоду відшкодовано не за проханням ОСОБА_7 і не за його коштами.

Крім того, дана заява потерпілого не впливає на доведеність вини ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Згідно ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв?язвку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На підставі викладених вище процесуальних норм, враховуючи оцінку судом наведених вище доказів, з точки зору достатності та взаємозв?язвку, суд вважає, що дослідженні у судовому засіданні докази сторони обвинувачення, а саме: витяги № 1, 2 з кримінального провадження № 0000044; заяву ОСОБА_14 від 03.02.2016 року; протокол огляду місця події від 03.02.2016 року; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу; протокол огляду предметів від 13.02.2016 року та постанова про визнання та здау речових доказів від 13.02.2016 року; повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 16.02.2016 року; ухвала слідчого судді Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 17.02.2016 року; протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.03.2016 року; повідомлення про підозру ОСОБА_7 від 16.03.2016 року; рапорт оперуповноваженого ОСОБА_41 про те, що ОСОБА_15 виїхав за межі України; клопотання та постанова про виділення матеріалів досудового розслідування; повідомлення ОСОБА_7 про зміну раніше повідомленої підозри від 30.03.2016 року; витяги № 1 та № 2 з кримінального провадження № 0000173; повідомлення про підозру ОСОБА_6 від 26.04.2016 року; довідка Головного центру обробки спеціальної інформації; повідомлення ОСОБА_6 про зміну раніше повідомленої підозри від 29.11.2016 року; - не підтверджують причетність та не доводять винуватість ОСОБА_6 у вчинені інкримінованих йому злочинах, а ОСОБА_7 у вчиненні замаху на злочин та вчинення ним незаконного заволодіння транспортним засобом у співучасті, деякі з них є процесуальними докаментами і взагалі не мають значення для доказування у даному кримінальному провадженні.

Судом досліджувалися письмові докази, які долучені до матеріалів кримінального провадження стороною обвинувачення, за клопотанням сторони захисту, які у подальшому остання ставила під сумнів, а деякі з них просила визнати недопустимими, а саме: заява ОСОБА_34 , в якій він надав добровільну згоду на огляд працівниками поліції його домоволодіння; доручення слідчого ОСОБА_18 про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України; рапорт оперуповноваженого ОСОБА_36 від 15.03.2016 року; заява ОСОБА_7 від 16.02.2016 року, згідно якої він вину визнав повністю та від участі захисника відмовився; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23.12.2017 року, а також ряд інших документів, які містяться у томі першому на аркушах 58-60, 65, 67, 131, 134, 136, 138, 175-176, 178, 180, 182.

Однак, враховуючи, що такі докази, у відповідності до ст. 290 КПК України, стороною обвинувачення, якою вони долучені до матеріалів провадження, не відкривалися, тобто сторона обвинувачення не посилалася на них, як докази у кримінальному провадженні, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо їх належності та допустимості, оскільки не посилався на них у вироку, як на докази, відкриті та досліджені за клопотанням сторони обвинувачення, а остання у свою чергу, не клопотала перед судом про визнання їх не належними та не допустимими.

Також, у судовому засіданні були досліджені речові докази, а саме: аудіо колонка автомобільна «Pioneer», антена автомобільна з металу білого кольору та пластику чорного кольору, попільниця автомобільна, пластикова накладка на ручку автомобільних дверцят, гумова накладка синього кольору, 5 металевих деталей.

Зазначені речові докази підтверджують пояснення ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , надані суду.

За приписами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В силу норм ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Так, у справі "Barbera, Messegu and Jabardo v.Spain" від 06 грудня 1998 pоку (п. 146) Європейский Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину, а обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Частина 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення ЄСПЛ від 20.09.2012 року у справі «Федорченко та Лозенко проти України»). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Вєренцов проти України»).

Частинами 2, 4 ст. 17 КПК України передбачено, що ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

У ст. 129 Конституції України, серед основних засад судочинства закріплено, зокрема, такі, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, забезпечення обвинуваченому права на захист.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її винуватість не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов?язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви стосовно доведеності винуватості особи тлумачаться на її користь.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», недопустимим є обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Згідно ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини у рішеннях від 07.11.2002 року у справі «Лавентес проти Латвії» та від 08.02.2011 року у справі «Берктай проти Туреччини» наголосив, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву, що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій».

Така ж сама правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 04.07.2018 року, справа № 688/788/15-к.

Тобто, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з положень п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Суд, залишаючись безстороннім при оцінці наданих сторонами доказів, у межах дії норм КПК України, позбавлений повноважень здобуття доказів за власною ініціативою, з чого випливає, що суд, оцінивши надані докази, вичерпав можливість отримання доказів.

Отже, виходячи з конституційного принципу презумпції невинуватості, закріпленого також і у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст. 17 КПК України, згідно яких обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд констатує відсутність неспростовних і беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України та винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

А тому, виходячи із загальних засад кримінального судочинства верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, створивши необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та обов`язків, оцінивши всі докази в сукупності та встановивши, що під час судового провадження не отримано та не надано безсумнівних доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України та вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, вважає за необхідне виправдати їх за вказаними статтями.

Разом з тим, під час розгляду кримінального провадження знайшла своє підтвердження вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, як в показаннях самого обвинуваченого, який визнав вину у вчиненні даного злочину, так і в показаннях ОСОБА_6 , наданих у судовому засіданні та що були наведені вище, а також і з матеріалів кримінального провадження, досліджених у судовому засіданні та наведених вище і не визнаних неналежними або не допустимими доказами.

При цьому, органом досудового слідства обвинуваченому ОСОБА_7 інкримінується незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб. Проте, оцінюючи сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, які були зібрані як на досудовому слідстві, так і ті, які були перевірені у судовому засіданні, у їх взаємозв?язку з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що під час судового слідства не доведено факт вчинення ним вказаного злочину за попередньою змовою групою осіб, у зв?язку з: недоведеністю вини ОСОБА_6 у інкримінованих йому злочинах, визнання не допустимим доказом слідчого експерименту за участю ОСОБА_7 , визнання не належним доказом вирок Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.04.2019 року.

Суд вважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 є цілком логічними, переконливими та послідовними, які повністю узгоджуються з показаннями ОСОБА_6 , що в окремих деталях відтворюють обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому діяння, а тому вважає їх правдивими.

Отже, із зазначених вище підстав, суд вважає недоведеним вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 незаконного заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, а відтак зазначена кваліфікуюча ознака підлягає виключенню із обвинувачення, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України, злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Виключення з обвинувачення посилання на незаконне заволодіння транспортним засобом за попередньою змовою групою осіб, не впливає на кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 та не суперечить вимогам ст. 337 КПК України, оскільки судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, і з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Також, відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 32 КК України, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше злочинів, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Згідно примітки 2 до ст. 289 КК України, під повторністю слід розуміти вчинення таких дій особою, яка раніше вчинила незаконне заволодіння транспортним засобом або злочин, передбачений статтями 185, 186, 187, 189-191, 262, 410 цього Кодексу.

Як встановлено судом, обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.03.2015 року за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Судимість на момент вчинення злочину була не погашена та не знята у встановленому законом порядку.

Тобто дії обвинуваченого ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні мають бути в тому числі кваліфіковані, як вчинені повторно.

Оцінивши в сукупності усі докази у справі, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно.

Обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду заявляв про вчинення відносно нього психологічного та фізичного тиску з боку працівників поліції під час досудового розслідування. Однак, такі твердження не підтвердилися під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000002 від 10.01.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України, за наслідками розслідування якого винесено постанову про закриття кримінального провадження від 12.06.2017 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв?язку із встановленням відсутності в діях працівників поліції Олександрівського ВП Знам?янського ВП ГУНП в Кіровоградській області складу кримінального правопорушення (том 4 а.с.п. 194-196, том 5 а.с.п. 17-19).

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, обставини, які пом?якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке віднесене до категорії тяжкого злочину.

Як особа, обвинувачений ОСОБА_7 є повнолітнім, не одружений, за місцем навчання характеризувався негативно, мав статус особи із числа дітей сиріт, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий, перебуває на обліку у Компаніївському РС КВІ УДПС України в Кіровоградській області (т. 1 а.к.п. 106-110, 112-114, 122, 127-128).

Обставинами, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Згідно висновку органу пробації відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб середній. На думку органу пробації, виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства, у тому числі окремих осіб; застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_7 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень, неможливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції (т. 3 а.с.п. 97-99).

Із врахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, який вчинив тяжкий злочин, раніше судимий, на шлях виправлення не став, вчинив злочин у період іспитового строку, а також висновок органу пробації, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, встановленої ч. 2 ст. 289 КК України, яке буде справедливим та необхідним у даному випадку, а також відповідатиме меті покарання та запобігатиме вчиненню обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Також, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна, як передбачено санкцією ч. 2 ст. 289 КК України, так як відсутні докази про наявність у обвинуваченого у власності будь-якого майна, а також враховується те, що він не працював, мав статус дитини, позбавленої батьківських прав, цивільний позов у провадженні не заявлено.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_7 надавалася можливість виправитися за вчинення попереднього злочину без ізоляції від суспільства, згідно попереднього вироку суду від 05.03.2015 року. Проте, обвинувачений належних висновків для себе не зробив і вчинив умисно повторно кримінальне правопорушення під час іспитового строку.

А тому, суд вважає за необхідне застосувати ст. 71 КК України частково приєднати до призначеного покарання за даним вироком, не відбутий строк покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.03.2015 року.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 17 лютого 2016 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції від 26.11.2015 року, згідно Закону № 838-VIIІ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того ж кримінального провадження (тобто в межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення) провадиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до Закону № 2046-VIII, який набрав чинності 21 червня 2017 року частину п?яту статті 72 КК України викладено в новій редакції, зокрема: «Попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті».

Положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України. Якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII).

Таким чином, якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. У такому разі Закон № 838-VIII має переважаючу (ультраактивну) дію.

Саме такі правові позиції викладені у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, відповідно до постанови від 29.08.2018 року, справа № 663/537/17.

Враховуючи, що злочин обвинуваченим ОСОБА_7 вчинено під час дії Закону № 838-VIII, тому суд вважає за необхідне зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 строк попереднього ув?язнення з 17 лютого 2016 року по 19 червня 2019 року, із розрахунку один день попереднього ув?язнення за два дні позбавлення волі.
Крім того, згідно практики Європейського суду з прав людини, яка передбачає, що питання про обґрунтованість періоду тримання під вартою не можна розглядати абстрактно. Оцінювати, наскільки виправданим є подальше тримання обвинуваченого під вартою, в кожній справі потрібно з огляду на конкретні обставини.

Суд вважає за можливе, враховуючи особистість обвинуваченого ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду будь-якої інстанції.

Під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні проведено одну судову автотоварознавчу експертизу № 23 від 25 лютого 2016 року, вартість якої становить 491 грн. 04 коп.

Як зазначалося вище, вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 23.04.2019 року стягнуто з ОСОБА_15 на користь держави процесуальні витрати в сумі 491 грн. 04 коп., тобто судові витрати стягнуто за проведення однієї і тієї ж самої експертизи, оскільки матеріали відносно ОСОБА_15 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 виділялися в окремі провадження.

Тому, враховуючи, що зазначений вирок визнається судом не належним доказом лише в частині доведення винуватості ОСОБА_6 та в частині кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , як за попередньою змовою групою осіб, суд не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_7 повторно судових витрат, які вже стягнуто з ОСОБА_15 даним вироком та останнім сплачено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 368-371, 373-374, 376, 394-395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна .

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком, частково приєднати не відбуту частину строку покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.03.2015 року і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім) місяців без конфіскації майна.

Зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбуття покарання, згідно ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 року), строк попереднього ув`язнення з 17.02.2016 року по 19.06.2019 року, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, і враховуючи повне фактичне відбуття обвинуваченим призначеного покарання - обмежитись відбутим строком покарання звільнивши ОСОБА_7 з-під варти в залі суду негайно.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання та зобов`язати останнього прибувати за кожною вимогою до суду будь-якої інстанції.

ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України, і виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопрушення.
ОСОБА_6 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України та ч. 2 ст. 289 КК України, і виправдати у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінальних правопрушень.
Речові докази: аудіо колонку автомобільну «Pioneer», антену автомобільну з металу білого кольору та пластику чорного кольору, попільницю автомобільну, пластикову накладку на ручку автомобільних дверцят, гумову накладку синього кольору, 5 металевих деталей, які передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Олександрівського ВП Знам`янського ВП ГУНП в Кіровоградській області знищити.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити прокурору, обвинуваченому ОСОБА_7 та виправданому ОСОБА_6 , а іншим учасникам процесу роз`яснити, що вони мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Олександрівський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя (підпис)
Копія вірна:
Суддя Олександрівського районного суду
Кіровоградської області ОСОБА_1