Справа № 369/5895/18 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2346/2019 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія ч. 1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А
іменем України

07 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря: ОСОБА_5 ,
за участю прокурора: ОСОБА_6 ,
обвинуваченого: ОСОБА_7 ,
захисника: ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», починаючи з 25.06.2019 року по 23.08.2019 року включно та відмовлено захисникам і обвинуваченому у задоволенні клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт,

В С Т А Н О В И Л А:

23.05.2018 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000016 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

На даний час розгляд вказаного кримінального провадження в суді першої інстанції триває.

26.06.2019 року прокурором Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2019 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», починаючи з 25.07.2019 року по 23.08.2019 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що судовий розгляд не може бути завершений до спливу визначеного раніше обвинуваченому строку тримання під вартою, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшилися, обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, відсутності міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, так як обвинувачений не одружений, не має утриманців, враховуючи, крім зазначеного, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, і, незважаючи на наявність постійного місця проживання, роботи, родичів, прийшов до висновків, що зміна обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не зможе усунути існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та забезпечити його належну поведінку.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2019 року щодо ОСОБА_7 та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Вимоги обґрунтовує тим, що обвинувачений знаходиться під вартою з 03.01.2018 року у зв`язку з пред`явленням йому підозри, а згодом, і обвинувачення за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Захисник вказує, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як незаконна, так як суд не вказав в ній суті кримінального провадження, не зазначив конкретних причин застосування запобіжного заходу, не навів конкретні ризики та обставини, що унеможливлюють застосування більш м`якого запобіжного заходу, не взяв до уваги дані про особу обвинуваченого. Адвокат зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наведено ніяких конкретних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, настання яких має попереджувати вказаний запобіжний захід. Зокрема, на переконання захисника, враховуючи процесуальну поведінку обвинуваченого в кримінальному провадженні, відсутній ризик, що він буде переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а про наявність таких ризиків як знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції взагалі не вказано. Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що серед наданих стороною обвинувачення доказів не існує жодного, який би вказував на обставини злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , а стороною захисту, навпаки, подано докази, які спростовують причетність обвинуваченого до кримінального правопорушення, зокрема, щодо суїциду потерпілої. На переконання апелянта, все це вказує на відсутність обґрунтованої щодо ОСОБА_7 підозри, а при продовженні йому строку тримання під вартою суд першої інстанції послався лише на наявність первинних ризиків, вказаних при обранні обвинуваченому запобіжного заходу

Заслухавши доповідача, захисника та обвинуваченого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13.06.2019 року у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в судді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 3 статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Так, при обранні та подальшому продовженні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою було враховано ризики того, що він може переховуватися від слідства та суду, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, а також може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення,у зв`язку з чим об`єктивні обставини застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

При вирішенні питання про задоволення клопотання прокурора, судом першої інстанції було враховано, що заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися і не зникли, а також вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлені фактичні дані об`єктивно вказують на те, що перебуваючи на волі у разі застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, існують реальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Слід відмітити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений перевіряти належність та допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, робити відносно них свої висновки, у зв`язку з чим, доводи захисника в частині недоведеності вини обвинуваченого не є предметом даного судового розгляду.

Що стосується посилання захисника на відсутність обґрунтованої підозри та вагомих доказів про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, то слід зазначити наступне.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series А, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, тому у колегії суддів відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 177, 199, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.06.2019 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» по 23.08.2019 року включно залишити без змін.

С У Д Д І:

__________________ _________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4