ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7863/18 Номер провадження 11-кп/814/954/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
із секретарем ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого - ОСОБА_7 ,
захисника адвоката ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002689 за апеляційними скаргами прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 28 травня 2019 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, що має малолітню дитину дочку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

засуджено за ч.1 ст. 115 КК України із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 2002 грн.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 залишено без розгляду.
Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 30.07.2018 на тимчасове вилучення майна скасовано.
Вирішено питання про речові докази.
Вироком суду ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину за таких обставин:

28.07.2018 ОСОБА_9 , перебуваючи в сторожовому приміщенні Кременчуцької коконосушарки за адресою вул. Київська 71 міста Кременчука, в вечірній час, під час розпивання спиртних напої зі своїм двоюрідним братом ОСОБА_12 і охоронцем Кременчуцької коконосушарки ОСОБА_13 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_12 , в ході сварки умисно, з метою вбивства, наніс ножем два удари в грудну клітину ОСОБА_14 та один удар в область лівого передпліччя, чим заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.
На вирок суду подав апеляційну скаргу прокурор, у якій посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та призначення занадто м`якого покарання, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 засудити за ч.1 ст. 115 КК України на 9 років позбавлення волі.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд безпідставно застосував ст.69 КК України при призначенні покарання, оскільки не повністю врахував обставини вчинення злочину, а саме те, що відповідно до показань свідка ОСОБА_13 , ОСОБА_9 під час конфлікту з ОСОБА_12 мав можливість залишити місце події, з висновку судово-медичної експертизи № 637 від 01.08.2018 у ОСОБА_9 будь-яких тілесних ушкоджень, характерних для боротьби чи самозахисту не виявлено, а тому у обвинуваченого не було об`єктивних підстав для застосування ножа з метою відвернення загрози власному життю чи здоров`ю. Після нанесення ударів ножем, обвинувачений не намагався надати допомогу, а залишив місце злочину та викинув знаряддя вчинення злочину.

Зазначив, що визнання вини обвинуваченим у вчиненні злочину зумовлене беззаперечними доказами його винуватості у вчиненому.

В апеляційній скарзі потерпілий, просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 засудити за ч.1 ст. 115 КК України до покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Свої вимоги потерпілий обґрунтував тим, що суд не в повній мірі врахував: характер отриманих ОСОБА_12 тяжких ушкоджень, які призвели до смерті; наявність обставини, яка обтяжує покарання, а саме: вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; те, що після вчинення злочину, з місця події зник та не намагався надати допомогу ОСОБА_12 ; думку потерпілого, який просив суворого покарання.

Вважає, що суд неправильно встановив наявність обставини, яка пом`якшує покарання щирого каяття, оскільки про відсутність каяття та критичного ставлення до вчиненого, свідчить поведінка обвинуваченого, який залишив потерпілого без медичної допомоги.

Стверджує, що суд неправильно застосував ст. 69 КК України при призначення обвинуваченому покарання, так як не навів кілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. При цьому зазначає, що вчинення злочину за виняткового збігу обставин не може бути визнано обставиною, яка пом`якшує покарання.

В апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник, просять вирок суду змінити та призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання ніж передбачене у ч.1 ст. 115 КК України, а саме із застосуванням ст. 69 КК України призначити ОСОБА_9 покарання у виді 5 років обмеження волі.

Свої вимоги мотивують тим, що суд при ухваленні вироку неналежно оцінив обставини, які пом`якшують покарання, тобто ОСОБА_9 повністю визнав свою вину у вчиненому злочині, самостійно з`явився до правоохоронних органів, висловлював щирий жаль щодо своєї поведінки та просив вибачення у потерпілого, повністю відшкодував збитки, злочин вчинив за випадкового збігу обставин. При цьому обвинувачений раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, його дії були спровоковані самим потерпілим, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та спричинив обвинуваченому тілесні ушкодження.

Вважають, що викладені вище обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі є явно несправедливе.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника в підтримку своїх апеляційних скарг, потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив проти апеляційних скарг обвинуваченого і його захисника, прокурора, який апеляційну скаргу прокурора не підтримав, заперечив щодо апеляційних скарг сторони захисту та при вирішенні питання щодо апеляційної скарги потерпілого покладався на розсуд суду, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК України та учасниками провадження не оспорюються.
Разом з тим, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції порушив вимоги чинного законодавства.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Доводи прокурора та потерпілого про безпідставне призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України є слушними.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу винуватого. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Висновки місцевого суду про наявність обставин, що пом`якшують покарання, - активне сприяння розкриттю злочину та вчинення злочину внаслідок випадкового збігу обставин є безпідставними.
Як вбачається із матеріалів провадження, ОСОБА_9 в ході досудового розслідування та судового розгляду змінював свої показання щодо обставин події, кількості спричинених потерпілому тілесних ушкоджень. Також він зазначає про загрозу його життю з боку потерпілого, що спровокувало його, обвинуваченого, дії. Однак, така обставина не знайшла свого підтвердження в суді.
Активним сприянням розкриттю злочину є надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин.
В даному випадку ОСОБА_9 такої допомоги органам досудового розслідування не надавав, навпаки, спотворював обставини події та визнавав певні факти лише в разі підтвердження їх сукупністю зібраних доказів.
Не встановлено в ході судового розгляду і такого випадкового збігу обставин, що пом`якшував би покарання обвинуваченого.
Як встановлено судом, і це підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 , а також свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 виникла сварка, що переросла в бійку. В подальшому обвинувачений залишив місце події, однак, через певний час повернувся і наніс потерпілому два проникаючі удари ножем. Ці обставини свідчать про умисел ОСОБА_9 на вбивство ОСОБА_12 та жодним чином не пом`якшують його покарання.
Твердження обвинуваченого, що він діяв з метою захисту свого життя не знайшли свого підтвердження
У своїх показаннях свідок ОСОБА_13 зазначив, що коли ОСОБА_12 взявши за одяг, виштовхав обвинуваченого зі сторожки, останній висловив погрозу життю в бік ОСОБА_12 , а коли ОСОБА_9 повернувся у приміщення через 5-10 хвилин, між братами знову виникла словесна сварка, ОСОБА_9 взяв зі столу ніж, підійшов до ОСОБА_12 , який сидів біля холодильника і наніс ним потерпілому два удари в область живота, після чого помив ніж та пішов, забравши ніж із собою. Стверджує, що саме ОСОБА_12 спровокував конфлікт, проте фізичну силу до ОСОБА_9 застосовував лише під час виштовхування зі сторожки, а коли ОСОБА_9 повернувся, бійки між ними не було, а тому у ОСОБА_9 не було підстав побоюватися за своє життя чи здоров`я.
Експерт ОСОБА_17 у суді першої інстанції зазначив, що у ОСОБА_9 були виявлені легкі тілесні ушкодження, серед яких є і тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці шиї, яке утворилося від дії тупого предмету, можливо при здавленні шиї ланцюжком. Разом з цим зазначив, що садно в ділянці шиї не характерне для удушення.
Тобто, доводи обвинуваченого та його захисника, що дії ОСОБА_9 у вигляді нанесення ножових ран, були вчинені з метою захисту від посягання, а саме здавлення шиї, ОСОБА_12 , спростовуються показаннями експерта та свідка ОСОБА_13 . Більше того, як зазначив допитаний у судовому засіданні в суді першої інстанції експерт ОСОБА_18 , у потерпілого ОСОБА_12 одна із ран в області живота утворилася, коли потерпілий перебував у положенні сидячи. Тобто, в цей момент він не міг чинити активних дій щодо обвинуваченого.
Разом з цим суд першої інстанції правильно встановив наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття та добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Всупереч доводам сторони захисту, не перебував обвинувачений під час вчинення злочину і в особливому емоційному стані, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи №360 від 31.01.2018.
Обставина, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, органом досудового розслідування ОСОБА_9 не інкримінувалась, а тому немає підстав для визнання її судом, про що просить в апеляційній скарзі потерпілий.
Проте зі змісту ст. 69 КК України вбачається, що призначення основного покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції Особливої частини та призначення іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Визнаючи ОСОБА_9 винуватим у вбивстві та обираючи йому покарання, суд врахував обставини справи, повне визнання обвинуваченим своєї вини, незадовільний стан здоров`я його малолітньої дочки, позитивну характеристику, те, що до кримінальної чи адміністративної відповідальності ОСОБА_9 не притягувався, відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також пом`якшуючі покарання обставини.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.115 КК України. Таке покарання відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Отже, висновок суду першої інстанції про застосування ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання є помилковим, а тому призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим внаслідок м`якості. Відповідно, немає підстав для пом`якшення ОСОБА_9 покарання, про що просять в апеляційній скарзі обвинувачений та його захисник.
Проте покарання у виді 9 років позбавлення волі, про призначення якого просять прокурор та потерпілий, є занадто суворим.

За таких обставин, апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника не підлягають задоволенню, апеляційні скарги прокурора та потерпілого підлягають частковому задоволенню, а вирок суду - скасуванню з ухваленням нового вироку в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Автозаводського районного суду м. Кременчук Полтавської області від 28 травня 2019 року щодо ОСОБА_9 в частині призначення покарання скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч.1 ст.115 КК України - вісім років позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4