Код суду 233 Справа № 233/6443/17
Вирок
Іменем України
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костопіль Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, працездатного, не одруженого, не судимого в силу ст. 89 КК України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України ,
ВСТАНОВИВ:
На підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» № 15/2015 від 14 січня 2015 року, відповідно до ст.4 ч.8, ст.5 ч.1, ст.10,11, ст.22 ч.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» Костопільським РВК Рівненської області, ОСОБА_10 , 09 липня 2015 року був призваний на військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період. 15 вересня 2015 року старший солдат ОСОБА_10 зарахований до списків особового складу, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду номера обслуги 2 відділення 2 взводу 3 роти військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту ведення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудований період після закінчення воєнних дій.
Згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію» №303/2014 в Україні оголошено часткову мобілізацію, з огляду на що з 17 березня 2014 року по теперішній час на території України діють умови особливого періоду.
Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період старший солдат ОСОБА_10 відповідно до вимог ст.ст. 9,11,14, 16,37,40,127,128,216-222 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.2,4,6 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, ст.ст.1, 3, п.8 ст.6, п.2 ст. 23, п.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України , а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями, а саме: неухильно виконувати відданий йому наказ у зазначений термін та про виконання наказу доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому начальникові, сумлінно вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки, засвоювати все, чого навчають командири (начальники), та бути готовим до виконання завдань пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, вважатися таким, що виконує обов`язок з військової служби знаходячись на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), дорожити бойовою славою Збройних Сил країни, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.
Однак, 27 червня 2016 року, старший солдат ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період, діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України та Конституції України, в період проходження військової служби та будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, з особистих міркувань, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , що на той час дислокувалася у АДРЕСА_2 , та будучи незаконно відсутнім у військовій частині до 09 грудня 2017 року перебував за місцем реєстрації та проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , проводячи час вільно на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків несення військової служби, не вживаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 . 09 грудня 2017 року ОСОБА_10 , усвідомивши власну протиправну поведінку самостійно з`явився до військової прокуратури Донецького гарнізону.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав та на питання пояснив, що він був призваний до лав ЗСУ під час мобілізації в травні 2015 року. З вересня 2015 року він проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка дислокувалася у АДРЕСА_2 , на посаді стрільця. 27 червня 2016 року він залишив розташування військової частини, не повідомивши про це командування і не отримавши дозволу, оскільки він посварився з дружиною. Приїхавши додому, він поміняв номер телефону і вирішив не повертатися до військової частини, оскільки боявся наслідків. Увесь час він перебував у себе вдома у м.Костопіль, важких захворювань не мав, ні за ким не доглядав, волі не позбавлявся. В грудні 2017 року до нього приїхали працівники ВСП з м. Рівно і відвезли спочатку до м. Бахмута до прокуратури, а потім в розташування військової частини, де він ще приблизно три місяці проходив службу до демобілізації. Йому було відомо про наслідки самовільного залишення військової частини. Шкодує про вчинене, просить не позбавляти його волі.
Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він разом зі ОСОБА_12 проходив службу у одному підрозділі. Після увільнення ОСОБА_12 27 червня 2016 року не повернувся до військової частини. Зі слів командування йому відомо, що ОСОБА_12 не вийшов на шикування і що його розшукували. Повернувся ОСОБА_12 09 грудня 2017 року. Він вважає, що причиною самовільного залишення Слободенюком військової частини було виконання бойового завдання у м. Авдіївка.
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він разом зі ОСОБА_12 проходив військову службу. У двадцятих числах червня 2016 року ОСОБА_12 не повернувся з увільнення, його не було на шикуванні. Потім він його вже побачив взимку 2017 року у прокуратурі у м. Бахмуті. Причини такого вчинку ОСОБА_12 йому не відомі.
Згідно акту проведення службового розслідування з приводу самовільного залишення військової частини військовослужбовцем призваним по мобілізації від 06 вересня 2016 року військовослужбовець військової частини польова пошта НОМЕР_2 ОСОБА_10 27 червня 2016 року самовільно залишив розташування військової частини.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 205 від 15 вересня 2015 року старшого солдата ОСОБА_10 зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта НОМЕР_2 та призначено на посаду стрільця-номера обслуги 2 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти.
Згідно витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 №161 від 26 червня 2016 року старший солдат ОСОБА_10 з 28 червня 2016 року вважався таким, що самовільно залишив військову частину.
Відповідно до наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 171 від 12 липня 2016 року старшого солдата ОСОБА_10 стрільця-номера обслуги 2 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти, увільнено від займаної посади у зв`язку з самовільним залишенням частини понад 10 діб.
Згідно наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 905 від 06 вересня 2016 року за результатами проведення службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини військовослужбовцями призваними по мобілізації за самовільне залишення військової частини понад десять діб стрільця-номера обслуги 2 аеромобільно-десантного взводу 3 аеромобільно-десантної роти старшого солдата ОСОБА_10 знято з усіх видів забезпечення.
Відповідно до копії військового квитка серії НОМЕР_3 виданого 18 травня 2005 року, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призваний у Збройні Сили України 09 липня 2015 року на підставі Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015.
Відповідно до досудової доповіді з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_10 , складеної Костянтинівським міськрайонним відділом з питань пробації Південно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції України, рівень ризику вчинення останнім повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як низький. Враховуючи середній рівень ризику вчинення правопорушення під час відбування покарання не пов`язаного з позбавленням волі та низький рівень ризику небезпеки для суспільства, в т.ч. для окремих осіб, орган пробації вважає, за можливе виправлення ОСОБА_10 без позбавлення або обмеження волі на певний строк.
Оцінивши дослідженні у судовому засіданні докази з точки зори належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку, Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 в інкримінованому кримінальному правопорушенні знайшла своє повне підтвердження під час судового розгляду і кваліфікує його дії за ч.4 ст.407 КК України як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є тяжким злочином, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винного, який є не судимим, за місцем служби характеризується негативно, на обліку у лікарів нарколога та лікаря психіатра не перебуває, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Згідно ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд визнає - щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_10 згідно ст. 67 КК України - не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.
Тож враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги досудову доповідь з інформацією про соціально - психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_10 , з урахуванням особи винного, а саме те, що обвинувачений є не судимим, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, критично ставиться до вчиненого, та враховуючи не настання тяжких наслідків в результаті вчинення ним кримінального правопорушення і відсутність завдання суттєвої шкоди державі; суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення, перевиховання та попередження вчинення ОСОБА_10 нових кримінальних правопорушень, буде призначення покарання останньому у вигляді позбавленні волі в межах санкції ч. 4 ст.407 КК України із звільненням його від відбування призначеного покарання з випробуванням з застосуванням ст. 75 КК України та з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Оскільки на переконання суду, можливість соціальної реабілітації не втрачена і виправлення обвинуваченого ОСОБА_10 можливе без реального відбуття покарання.
Крім того, враховуючи обставини кримінального правопорушення, відношення ОСОБА_10 до вчиненого, характеризуючи дані останнього, суд вважає за недоцільне позбавляти обвинуваченого військового звання.
Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлений. Судових витрат не має.
Відомості про речові докази в обвинувальному акті не зазначені.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки не скоїть нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_10 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Вирок може бути оскаржений до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1