УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2019 року м. Херсон
Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката Адвокатського об`єднання «Могильницький та партнери» ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000143, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:
Адвокат Адвокатського об`єднання «Могильницький та партнери» ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 звернулися до слідчого судді з клопотанням про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні №0000143, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просять:

- змінити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжений ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.08.2019 року у справі №766/11627/19 (н/п 1-кс/766/12481/19) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на інший запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

- під час розгляду вказаного клопотання викликати в судове засідання та допитати в якості свідка: громадянку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає (місце реєстрації) за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Мотивуючи клопотання, захисники вказують, що слідчим відділом Головного управління Національної поліції в АР Крим та м. Севастополі здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000143 від 22.08.2018 року за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

10 липня 2019 року на підтвердження повноважень захисників на участь у кримінальному провадженні №0000143 від 22.08.2018 року за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, до слідчого відділу ГУ НП в АР Крим та м. Севастополі, яким здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000143 від 22.08.2018 року, адвокатами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було надано документи, що визначені статтею 50 Кримінального процесуального кодексу України, а саме: посвідчені адвокатами копії договорів про надання правової допомоги, посвідчені адвокатами копії свідоцтв про право на зайняття адвокатською діяльністю, ордери на надання правової допомоги від 09 липня 2019 року.

Відповідно до частини четвертої статті 46 Кримінального процесуального кодексу України з моменту надання до слідчого відділу ГУ НП в АР Крим та м. Севастополі зазначених документів, адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є захисниками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000143 від 22.08.2018 року і з цього моменту користуються процесуальними правами, передбаченими кримінальним процесуальним законодавством України.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 від 11.06.2019 по справі № 766/11627/19 було задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СВ ГУНП в АР Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до громадянина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України. Судом було застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зі строком тримання під вартою, обчислюваним з 11.06.2019 р. до 20.07.2019 р. включно.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 від 18.07.2019 по справі № 766/11627/19 (н/п 1-кс/766/10893/19) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 20.08.2019 року (включно).

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_10 від 19.08.2019 року у справі № 766/11627/19 (н/п 1-кс/766/12481/19) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було продовжено строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме до 16.10.2019 року (включно).

Станом на теперішній час ОСОБА_7 знаходиться під вартою більше 3 (трьох) місяців.

У відповідності до положень ст. 201 КПК України, підозрюваному, обвинуваченому, до якого застосовано запобіжний захід, його захиснику гарантується право на звернення з клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Сторона захисту вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою та ризики, передбачені ст. 177 КПК України на теперішній час відсутні з огляду на наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з статтею 8 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 9 Кримінального процесуального кодексу України, яка розкриває таку загальну засаду кримінального провадження як законність, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

З огляду на те, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, слідчим суддям слід враховувати позицію Європейського суду з прав людини, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі Нечипорук і Йонкало проти України, відповідно до якої термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182).

За версією слідства 03.08.2018 органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, тобто в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування.

У подальшому, 11.06.2019 ОСОБА_7 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України.

Підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України не є обґрунтованою та жодним чином не підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Зокрема, протоколи допиту свідків ОСОБА_9 від 22.08.2018 р., ОСОБА_8 від 19.07.2018 р., протоколи пред`явлення особи для впізнання від 22.08.2018 р., 19.07.2018 р., протокол огляду відомостей інтернет-сайтів у загальнодоступній мережі інтернет від 01.08.2018 р. та інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності жодним чином не підтверджують вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КПК України.

Зазначені матеріали досудового розслідування кримінального правопорушення не підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, про що свідчить наступне.

Сторона захисту стверджує, що відомості у протоколі допиту від 19.07.2018 р. не є достовірними, оскільки свідком ОСОБА_8 не надано повної та об`єктивної інформації стосовно вчинення підозрюваним ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

В своїх показаннях свідок ОСОБА_8 акцентує увагу на подіях 2014-2015 рр., а саме на процесі окупації території АР Крим та створенні різних незаконних формувань на території півострова. ОСОБА_8 у своїх показаннях звертає увагу, що у 2014-2015 рр. велика кількість людей носила камуфляжну форму без знаків розрізнення, тому перш за все не зрозуміло яким саме чином ОСОБА_8 робила висновки про приналежність тих чи інших осіб до різних формувань, в тому числі до так званої «Самооборони Криму». Враховуючи те, що на мітингах та акціях брали участь як представники «проросійських поглядів», так і представники «проукраїнських поглядів», а також те, що багато осіб носили камуфляжну форму, яка не містила знаків приналежності осіб до тих чи інших незаконно створених підрозділів, то вдається сумнівним можливість розпізнання участі тих чи інших осіб у незаконних формуваннях.

До того ж, стосовно ОСОБА_7 свідком ОСОБА_11 зазначено лише у кінці протоколу допиту, а саме нею вказано, що ОСОБА_7 належав до «Самооборони Криму», ніс службу на блок-посту та перевіряв документи громадян.

З протоколу допиту від 19.07.2018 р. очевидно, що свідком ОСОБА_8 не надано детальних відомостей та обставин при яких вона бачила ОСОБА_7 та з яких вона могла зробити висновок, що ОСОБА_7 належав до одного із незаконно створених збройних формувань.

Свідок ОСОБА_8 лише в загальному зазначає про начебто участь ОСОБА_7 у підрозділах самооборони Криму, проте не зрозуміло при яких обставинах, з якої відстані вона бачила ОСОБА_7 , які саме ознаки особи дають підстави стверджувати, що це був ОСОБА_7 , чи був він одягнений у форму, чи мав розпізнавальні знаки на одежі, чи мав при собі зброю та взагалі яким саме чином зроблено висновок про те, що він безпосередньо приймав участь у незаконно створених збройних формуваннях.

Також, захисники звертають увагу суду, що з моменту описуваних подій до моменту допиту свідка ОСОБА_8 пройшло вже близько чотирьох років, що також може впливати на достовірність наданих свідком показань.

Позиція підозрюваного ніяким чином слідством не спростована та, навіть, не поставлена під сумнів. Іншими словами, допит підозрюваного носив для слідства суто формальний характер, що ставить під сумнів всю доказову базу в цілому.

Більш того, у протоколі допиту від 19.07.2018 р. свідок ОСОБА_8 зазначає, що особи на блок-постах частково мали при собі вогнепальну зброю та важку техніку. Проте, без спеціальних знань та проведення системного та детального дослідження встановити приналежність того чи іншого об`єкта до вогнепальної зброї та виявити її придатність до використання не вдається можливим, а отже відповідні відомості можуть бути розцінені лише як припущення , на яких жодне судове рішення ґрунтуватись не може.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 19.07.2018 р. свідок ОСОБА_8 впізнала особу, за загальними ознаками на обличчі, на фотознімку № 1 та зазначила, що це ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 231 КПК України про проведення пред`явлення для впізнання складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу, у якому докладно зазначаються ознаки, за якими особа впізнала особу, або зазначається, за сукупністю яких саме ознак особа впізнала особу.

В протоколі пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 19.07.2018 р. свідком ОСОБА_8 докладно не надано детальних ознак, які дають змогу впевнено впізнати особу з поміж інших пред`явлених осіб.

У зв`язку із цим, сторона захисту вважає, що слідча дія не є достовірною.

Сторона захисту стверджує, що відомості у протоколі допиту від 22.08.2018 р. не є достовірними, оскільки надана свідком ОСОБА_9 інформація є суперечливою та базується лише на особистих оціночних судженнях.

Перш за все, свідок ОСОБА_9 також акцентує увагу саме на процесі організації та становлення не передбачених законом формувань на території АР Крим у 2014-2015 рр. та не приділяє уваги безпосередньо обставинам вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

Свідок ОСОБА_9 лише в загальному зазначає про начебто участь ОСОБА_7 у підрозділах самооборони Криму, проте повністю не зрозуміло при яких обставинах, з якої відстані він бачив ОСОБА_7 , які саме ознаки особи дають підстави стверджувати, що це був саме ОСОБА_7 , чи мав він розпізнавальні знаки на камуфляжній формі та взагалі яким саме чином зроблено висновок про те, що він безпосередньо приймав участь у незаконно створених збройних формуваннях.

Свідком звернено увагу, що ОСОБА_7 мав при собі вогнепальну зброю, проте для встановлення того чи була в руках у ОСОБА_7 саме зброя та чи була вона вогнепальною і придатною для використання, необхідні спеціальні знання та проведення системного та детального дослідження, а отже відповідні відомості мають бути розцінені виключно як припущення, на яких жодне судове рішення ґрунтуватись не може.

Також, свідком ОСОБА_9 зазначено, що нібито він бачив, як ОСОБА_7 підвозив воду та продукти харчування на блок-пост на легковому автомобілі. Тому, свідок ОСОБА_9 міг помилитися, відносячи ОСОБА_7 до учасників не передбаченого законом збройного формування.

Тому, сторона захисту вважає, що свідок ОСОБА_9 надав недостовірні покази, говорячи про те, що ОСОБА_7 зі зброєю в руках безпосередньо приймав участь у перевірці документів, примусовому обшуку транспортних засобів громадян та їх опитуванні.

Враховуючи те, що на момент допиту свідка ОСОБА_9 пройшло приблизно чотири роки та на блок-посту вірогідно знаходились багато людей, у тому числі у камуфляжній формі, які займались різними справами та могли просто проїзжати через цей блок-пост, то не зрозуміло яким саме чином та на підставі чого свідком ОСОБА_9 зроблені відповідні висновки про участь ОСОБА_7 у не передбаченому законом збройному формуванні.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 22.08.2018 р. свідок ОСОБА_9 впізнав особу на фотознімку № 3 та вказав, що це ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 1 ст. 231 КПК України про проведення пред`явлення для впізнання складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу, у якому докладно зазначаються ознаки, за якими особа впізнала особу, або зазначається, за сукупністю яких саме ознак особа впізнала особу.

В протоколі пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 22.08.2018 р. свідком ОСОБА_9 докладно не надано детальних ознак, які дають змогу впевнено впізнати особу з поміж інших пред`явлених осіб.

У зв`язку із цим, сторона захисту вважає, що результати цієї слідчої дії не є належним доказом, так як пізнання проведено з порушеннями.

Сторона захисту вважає, що відомості, описані в протоколі огляду інтернет-сайтів у загальнодоступній мережі інтернет від 01.08.2018 р. взагалі не можуть бути належним та допустимим доказом вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, оскільки джерело походження зазначених у мережі інтернет відомостей не встановлено та не підтверджено. Взагалі не відомо ким саме та у яких цілях відповідні відомості розміщені на якихось сайтах і тому посилання на них як на доказ є неприпустимим. Жодного оригіналу документу не пред`являлось та не долучалось.

Сторона захисту вважає, що для обґрунтованого повідомлення ОСОБА_7 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 Кримінального кодексу України, відсутні належні та допустимі докази, що обґрунтовується наступним.

Як вбачається з Повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється саме в участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 Кримінального кодексу України.

Згідно із судовою практикою під створенням не передбачених законом збройних формувань або участь у їх діяльності прийнято розуміти їх утворення (організацію, заснування) або безпосередню в них участь. Створення незаконного воєнізованого або збройного формування може виявлятися в різних діях, які призвели до його організації. Участю в діяльності не передбачених законом воєнізованих або збройних формувань вважається членство в таких формуваннях, перебування у їх складі та виконання будь-яких дій для їх успішного функціонування.

Участь у діяльності не передбаченого законом збройного формування передбачає перебування у складі злочинної організації. По-перше, необхідно розуміти, що особа стає учасником збройного формування з моменту його утворення (якщо вона належить до кола осіб, з яких первісно виникає формування) або відтоді, коли інші учасники дали згоду на прийняття її до вже існуючої організації. Учать у не передбаченому законом збройному формуванні означає виконання в інтересах такого формування різноманітних дій, здійснення частини його функцій.

Разом з тим, стороною обвинувачення не представлено будь-яких допустимих та належних доказів щодо участі саме ОСОБА_7 в діяльності не передбаченого законом збройного формування.

Так, відповідно до Повідомлення про підозру, наприкінці лютого 2014 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням встановити не надалося можливим, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим створено не передбачене конституцією та законами України збройне формування - так звана «Самооборона Криму», яке мало організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, а також озброєння вогнепальною зброєю, вибухівкою а також мали тяжке військове озброєння та військову техніку.

За версією сторони обвинувачення ОСОБА_7 начебто після співбесіди з невстановленими «ватажками» незаконного збройного формування «Самооборона Криму», ознайомившись з правилами поведінки правами та обов`язками членів збройного формування, їх злочинними намірами та планами, спрямованими на вчинення зазначених дій, дав свою згоду на їх дотримання та виконання, усвідомлюючи протиправність своїх дій, добровільно вступив до не передбаченого законом України збройного формування «Самооборона Криму» на посаду «бійця».

Перш за все, відповідно до примітки до статті 260 Кримінального кодексу України під збройними формуваннями слід розуміти воєнізовані групи, які незаконно мають на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову чи іншу зброю.

Тобто, для того, щоб певна організація мала характеристики збройного формування, вона має підпадати під ряд вимог:

- мати ознаки воєнізованої групи (єдиноначальність, підпорядкованість, дисципліна, проведення військової або стройової чи фізичної підготовки);

- незаконно мати на озброєнні вогнепальну, вибухову або іншу зброю;

- зброя має бути придатною для використання.

Сторона захисту вважає, що органом досудового розслідування не надано жодного доказу на підтвердження того, що так зване формування «Самооборона Криму» має ознаки збройного формування, оскільки в матеріалах кримінального провадження №0000143 від 22.08.2018 року немає доказів того, що вказана організація, як мінімум має на озброєнні зброю (більш того важке військове озброєння та військову техніку) та ця зброя є придатною для використання, що має бути підтверджено відповідними висновками експертів.

Сторона захисту вважає, що відсутність відповідних доказів не дає органу досудового розслідування можливості характеризувати відповідну організацію, як збройне формування.

Окрім того, сторона захисту звертає увагу суду, що органом досудового розслідування не надано конкретних та достовірних обставин начебто вступу ОСОБА_7 до не передбаченого законом начебто «збройного формування» «Самооборона Криму». У підозрі стверджується про факт співбесіди ОСОБА_7 з начебто існуючими «ватажками» збройного формування, детальне ознайомлення його з усіма «інструкціями» збройного формування, та його планами, проте слідчим та прокурором не наводиться ані прізвищ цих «ватажків» або хоча б їх імен, ані навіть приблизної дати або періоду зустрічі ОСОБА_7 із зазначеними ватажками. В повідомленні про підозру навіть зазначається «посада» ОСОБА_7 у вказаному «збройному формуванні», проте жодних підтверджень воно не містить. Про начебто «співбесіду» взагалі нічого не зрозуміло: з ким, коли, дата, місце, суть та питання співбесіди? Без відповіді на кожне з цих питань такі твердження просто казка, а не кримінальний процес. Сторона захисту вважає, що органом досудового розслідування не надано будь-яких доказів на підтвердження цих доводів.

Окрім того, в повідомленні про підозру зазначено, що ОСОБА_7 , будучи «бійцем т.зв. Самооборони Криму», разом із іншими невстановленими особами вказаного збройного формування, які незаконно мали на озброєнні придатну для використання вогнепальну, вибухову та іншу зброю, відповідно до розподіленої йому ролі, проходив службу на блокпосту, розташованому при в`їзді до м. Севастополь Автономної Республіки Крим, на автодорозі сполученням Сімферополь - Севастополь.

Також в повідомленні про підозру зазначено, але слідством не встановлено та не доведено, що ОСОБА_7 , разом із іншими особами зі складу «Самооборони Криму», виконуючи протиправні накази «ватажків» зазначеного формування відповідно до розподіленої йому ролі, перебуваючи на блокпосту, шляхом погроз застосування фізичної сили та вогнепальної зброї, здійснював контрольно-пропускний режим, перевіряв документи у громадян, обшукував транспортні засоби, які рухались у напрямку м. Севастополь.

Відповідні відомості не є мають під собою належного обґрунтування та доказів, оскільки очевидно, що підставами для них слугують лише протоколи допитів свідків від 19.07.2018 р. та від 22.08.2018 р., які спростовані вище, у зв`язку із тим, що свідками не надано детальних, належних та достовірних відомостей щодо обставин можливого вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення.

З огляду на наведене, наявна в повідомленні про підозру ОСОБА_7 інформація, не може переконати стороннього об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_7 міг вчинити зазначене кримінальне правопорушення.

Сторона захисту стверджує, що з урахуванням того, що повідомлення про підозру не містить конкретних, підтверджених матеріалами досудового розслідування, фактів що доводять наявність в організації «Самооборона Криму» ознак збройного формування, а також обставин начебто згоди ОСОБА_7 на прийняття його до вказаного збройного формування, його вступу та участі у збройному формуванні, то це свідчить про відсутність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що на обґрунтування повідомлення про підозру ОСОБА_7 органом досудового розслідування не надано належних та допустимих доказів безпосередньої участі ОСОБА_7 у діяльності не передбаченого законом «збройного формування» «Самооборона Криму», сторона захисту стверджує, що в діях ОСОБА_7 відсутня об`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 260 Кримінального процесуального кодексу України, а отже відсутній склад злочину загалом.

Також сторона захисту зазначає про те, що станом на теперішній час ризики, які були покладені в обґрунтування для тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, нівельовані та спростовуються матеріалами провадження, що підтверджується наступним.

На думку захисту факт перетину ОСОБА_7 установленого кордону навпаки свідчить про те, що йому нема чого було побоюватись, так як він не вчиняв жодних інкримінованих йому за ст. 260 Кримінального кодексу України дій. А отже, йому немає сенсу переховуватись від органів досудового слідства та суду.

Більш того, ОСОБА_7 не може покинути територію України, оскільки органами слідства було вилучено його паспорті документи. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 має намір переховуватися від органів досудового розслідування суду не надано.

Сторона захисту вважає, що посилання прокурора на те, що підозрюваний може переховуватись від суду, чинити вплив на свідків у кримінальному провадженні №0000143 від 22.08.2018 року, не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки та перешкоджати судовому розгляду вказаного кримінального провадження іншим чином, на які посилається прокурор в якості обґрунтування доцільності утримання особи під вартою, не знаходять свого підтвердження навіть на даний час.

Сторона захисту зазначає, що кримінальне провадження №0000143 було розпочато ще 22.08.2018 і за цей час мали б бути зібрані всі необхідні матеріали. Більш того, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого звинувачують ОСОБА_7 , начебто було вчинено на тимчасово окупованих територіях, а на даний час та в подальшому він не матиме змоги перетнути встановлений Прикордонною службою України кордон.

Враховуючи вищевикладене, не зрозуміло які саме речі та документи, які мають істотне значення для кримінального провадження, в таких обставинах може знищити, сховати або спотворити підозрюваний ОСОБА_7 .

Більш того, більш м`які запобіжні заходи також покликані запобігати ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому застосування найбільш суворого запобіжного заходу, на думку захисту, не є доцільним.

Як вже було зазначено, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого звинувачують ОСОБА_7 , начебто було вчинено на тимчасово окупованих територіях, а на даний час, як і в подальшому, на час розслідування кримінального правопорушення, він не матиме змоги перетнути встановлений адміністративний кордон, а отже також ризик впливу на свідків є сумнівним. До того ж, суд може заборонити підозрюваному спілкуватись зі свідками просто шляхом покладення такого особистого обов`язку, а не шляхом позбавлення волі.

Сторона захисту звертає окрему увагу суду, що сторона обвинувачення взагалі не зазначала яким чином ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Отже, відповідний ризик також не є обґрунтованим.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 25 червня 2019 року № 7-р/2019 Велика палата КСУ, зокрема, зазначила, що: «при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

- майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

- наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

- дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

- розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

- ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї (стаття 178 Кодексу).

Визначивши такі критерії застосування слідчим суддею, судом до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, законодавець дотримав міжнародних стандартів щодо тримання під вартою, збалансував необхідність у забезпеченні ефективного здійснення кримінального провадження та права особи, щодо якої воно відкрито, на свободу та особисту недоторканність і передбачив тримання такої особи під вартою виключно на підставі вмотивованого судового рішення».

Сторона захисту звертає увагу суду, що нормами ч. 3 ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України також передбачено, що до клопотання про застосування запобіжних заходів додаються, зокрема, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, однак сторона захисту вважає, що в ході розгляду клопотання прокурора останнім не було надано у розпорядження суду будь-яких доказів, які б були достатніми для суду, щоб надійти до висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дійсно існують і тільки такий винятковий запобіжний захід, може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За існуючих обставин, сторона захисту ще раз стверджує, що ті «ризики», які були заявлені органом досудового слідства при обранні запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 , з урахуванням витраченого часу та об`єму виконаних слідчих дій, якими зафіксовані всі обставини нібито скоєного кримінального правопорушення, на даний час значно зменшилися. В будь-якому разі, ризики, наведені в ст. 177 КПК України, зі спливом часу мають зменшуватись, що підтверджується наведеною практикою Європейського суду з прав людини, що також свідчить про відсутність на даний час підстав для застосування до ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу з передбачених законом.

На підставі вищевикладеного, враховуючи той факт, що начебто існуючі, передбачені статтею 177 КПК України, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою не виправдовують необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_7 найбільш суворого запобіжного заходу з передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, а також враховуючи відомості про особу останнього, а саме те, що ОСОБА_7 має сталі соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, необхідності у найбільш суворому запобіжному заході не має, а отже запобіжний захід має бути змінено на менш суворий, не пов`язаний з позбавленням волі.

Сторона захисту просить суд також врахувати, що 09.07.2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 було укладено договір про оренду житлового приміщення. Таким чином, на теперішній час ОСОБА_7 забезпечений житлом та має належну можливість забезпечення виконання обов`язків підозрюваного, передбачених нормами КПК України та можливих додаткових обов`язків, встановлених ухвалою суду.

Як зазначалось, в матеріалах провадження відсутні відомості про намір підозрюваного виїжджати за межі України або переховуватись від органів слідства, або будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

Сторона захисту зазначає, що ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується характеристикою з місця його постійного проживання та характеристикою з православної церкви. Окрім того, сторона захисту вважає за необхідне звернути увагу суду на стан здоров`я ОСОБА_7 . За випискою з карти стаціонарного хворого ОСОБА_7 пройшов курс лікування від хвороби Рейтера, що пов`язана з порушеннями функцій опорно-рухового апарату, йому показана госпіталізація для вакцінації та проведення дообстеження. Міцні соціальні зв`язки ОСОБА_7 підтверджуються копіями свідоцтва про шлюб та про народження дітей, які знаходяться на утриманні підозрюваного.

Посилаючись на вищевикладені обставини, захисники просять клопотання задовольнити.

Підозрюваний в судовому засіданні клопотання підтримав, просив змінити застосований до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, захисники підозрюваного адвокат ОСОБА_5 та адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримали, просили змінити застосований до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшити розмір застави та змінити покладені на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на його необґрунтованість.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисників, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.
ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, раніше не судимий, одружений, має двох малолітніх дітей, підозру обґрунтовано вагомими доказами, що дає достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до ухвали слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 19.08.2019 р. вбачається, що відносно підозрюваного ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, а саме до 16.10.2019 року (включно), з визначенням застави у розмірі 321120 грн. та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Із врахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , слідчий суддя вважає, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку. Оскільки наразі заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою не зменшилися, підстав для застосування слідчим суддею більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не має, за таких обставин, подальше тримання підозрюваного під вартою є виправданим.

Розглядаючи питання про визначення підозрюваному розміру застави, слідчий суддя приходить до висновку, про необхідність визначення розміру застави у сумі 240 840 (двісті сорок тисяч вісімсот сорок) гривень, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, матеріальний стан підозрюваного, враховуючи, що підозрюваний раніше не судимий, одружений, має двох малолітніх дітей, а також те, що застава в попередньому розмірі не була внесена ОСОБА_7 і прокурором не доведено можливість її внесення підозрюваним, враховуючи, що розмір застави не може бути завідомо непомірним для підозрюваного, тому визначення застави саме в такому розмірі може гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, також враховуючи вагомість ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.
Враховуючи, що з матеріалів клопотання вбачається, що підозрюваним ОСОБА_7 відповідно до договору оренди квартири №00-07/10/2019 від 10.07.2019 р. укладено договір оренди квартири у м. Києві строком на 12 місяців, також враховуючи, що відповідно до ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у зв`язку з неможливістю здійснювати правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях, змінено територіальну підсудність судових справ, підсудних розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя судам, та забезпечено розгляд кримінальних проваджень, підсудних місцевим (районним, міським, районним у містах, міськрайонним судам), розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - одним з районних судів міста Києва, визначеним Апеляційним судом міста Києва, враховуючи, що кримінальне провадження №0000143, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде направлено до Київського Апеляційного суду для визначення підсудності, відповідно слідчий суддя вважає обґрунтованими посилання захисників підозрюваного щодо необхідності зміни покладеного на підозрюваного такого додаткового обв`язку, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України, як не відлучатися за межі Херсонської області без дозволу слідчого, прокурора або суду на такий додатковий обов`язок як не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, слідчий суддя вважає за необхідне змінити щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 321 120 (триста двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 240 840 (двісті сорок тисяч вісімсот сорок) гривень.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, який може бути ним внесений у будь-який момент до 16.10.2019 р., необхідно покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 177, 178, 194, 200, 309 КПК України, слідчий суддя
УХВАЛИВ:
Клопотання адвоката Адвокатського об`єднання «Могильницький та партнери» ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 задовольнити частково.

Змінити щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 321 120 (триста двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 240 840 (двісті сорок тисяч вісімсот сорок) гривень.

У випадку внесення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - застави, вважати обраним до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави та зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;
В іншій частині клопотання відмовити.

Строк дії ухвали до 16.10.2019 р. включно.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Херсонського апеляційного суду. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали оголошений в приміщенні суду 01.10.2019 р. о 12 год. 40 хвил.

Слідчий суддяОСОБА_1