Справа № 4910/11/19-к
Провадження №11-сс/991/63/19
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 вересня 2019 року про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000889 від 20 грудня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.
Детективами Національного антикорупційного бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000889 від 20 грудня 2017 року за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.2 ст.27, ч.2 ст.28, ч.5 ст.191, ч.2 ст.27, ч.2 ст.28 ч.1 ст.366 КК України.

04 березня 2019 року на підставі ухвал Солом`янського районного суду міста Києва від 28 лютого 2019 року проведено обшуки в приміщеннях квартири АДРЕСА_1 та в будинку АДРЕСА_2 , в ході проведення яких виявлено і вилучено речі та документи.

Постановою детектива Національного бюро України від 05 березня 2019 року вилучене під час обшуків майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

17 вересня 2019 року до Вищого антикорупційного суду детективом Національного антикорупційного бюро України подано погоджене прокурором Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України клопотання про накладення арешту майна, вилученого під час обшуків 04 березня 2019 року.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 вересня 2019 року вказане клопотання детектива задоволене частково, накладено арешт на майно, відмовлено у клопотанні в частині арешту майна, на яке діє арешт, накладений ухвалою слідчого судді Соломенського районного суду м.Києва від 12.03.2019 року. Ухвала від 19 вересня 2019 року мотивована необхідністю забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, збереження речових доказів, а також подальшої конфіскації майна як виду можливого кримінального покарання.

Вимоги апеляційної скарги і доводи особи, яка її подала.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 09 жовтня 2019 року звернулась до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду з апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку апеляційного оскарження.

В обґрунтування апеляційної скарги та доповнень до неї захисник ОСОБА_6 вказує на відсутність правових підстав для арешту майна, оскільки майно вилучено із грубим порушенням як прямої заборони, що містилася в ухвалі слідчого судді на проведення обшуку, так і процесуального порядку вилучення майна, вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів. У доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 зазначає на те, що непроведення товарознавчої експертизи щодо вилучених речей унеможливлює їх конфіскацію з метою подальшого відшкодування збитків, слідчим суддею під час розгляду клопотання про накладення арешту у судовому засіданні не досліджувались всі документи, на які посилався детектив, а розгляд клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя здійснював вже після завершення досудового розслідування, що є грубим порушенням норм КПК України.

Щодо поновлення процесуального строку апеляційного оскарження, захисник ОСОБА_6 зазначає, що строк пропущений з поважної причини, оскільки розгляд клопотання детектива про накладення арешту відбувся без участі власника майна та його представника, а ухвала слідчого судді отримана захисником ОСОБА_6 04 жовтня 2019 року.

Відтак, захисник ОСОБА_6 просить суд поновити процесуальний строк апеляційного оскарження, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 вересня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива про накладення арешту на майно.

Позиції учасників судового провадження.
Захисник підозрюваного ОСОБА_6 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у ній та доповненнях до апеляційної скарги від 08.11.2019 року.
Прокурор проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви суду.
Згідно ч.3 ст.392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п.3 ч. 2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення, якщо інше не передбачене цим Кодексом.

За положеннями абз.2 ч.3 ст.395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду відповідно до ч.1 ст.117 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що 19 вересня 2019 року розгляд клопотання детектива про накладення арешту відбувся без участі власника майна чи його представника та в цей же день дана ухвала слідчого судді була направлена на його адресу. Засобами поштового зв`язку вказана ухвала була отримана захисником ОСОБА_6 04 жовтня 2019 року, а 09 жовтня 2019 року захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу.

Колегія суддів вважає, що причина пропуску строку апеляційного оскарження, наведена захисником в апеляційній скарзі, заслуговує на увагу та визнається поважною, оскільки копію оскаржуваної ухвали слідчого судді отримано 04 жовтня 2019 року, а апеляційну скаргу подано 09 жовтня 2019 року, доказів іншого до суду не надано та учасниками судового провадження не зазначено. Тому, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя та реалізації права особи на апеляційне оскарження, суд вважає за необхідне клопотання захисника ОСОБА_6 задовольнити, поновивши строк апеляційного оскарження.

Надаючи оцінку зазначеним в апеляційній скарзі та доповненнях до неї обставинам, колегія суддів виходить з наступного.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення ч.3 ст.170 КПК України передбачають, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

З огляду на положення ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Як встановлено колегією суддів, арештоване майно у даному кримінальному провадженні визнано речовими доказами відповідно до постанов детектива Національного антикорупційного бюро України від 05 березня 2019 року, 15 липня 2019 року та 05 серпня 2019 року. Тому слідчим суддею вірно визначено, що вилучені під час обшуку речі та документи мають значення для кримінального провадження та можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також іншої необхідної для належного досудового розслідування інформації.

Колегія суддів зазначає, що слідчим суддею прийнято до уваги те, що ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді конфіскації майна, у зв`язку з чим на підставі п.3 ч.2 ст.170 КПК України слідчим суддею накладено арешт на майно особи, в тому числі на годинник та діамантову каблучку з відповідним касовим чеком (на яке посилається захисник в апеляційній скарзі), для забезпечення можливої конфіскації майна.

До того ж колегія суддів враховує рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 pоку, в якому викладено позицію, що «32. ... наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність таких фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин.» та рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», згідно з яким «…факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доказів фактичних негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна особи, захисником підозрюваного не надано та колегією суддів не встановлено.

Посилання скаржника на те, що слідчим суддею безпідставно накладено арешт на вищевказане майно, не можуть прийматися до уваги, оскільки арешт на вказане майно накладено з правових підстав, передбачених п.2, 3 ч.2 ст.170 КПК України, з дотриманням процесуальних вимог.

Доводи скаржника, що слідчим суддею під час розгляду клопотання про накладення арешту у судовому засіданні не досліджувались всі документи, на які посилався детектив колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки як вбачається із журналу судового засідання та самого оскаржуваного рішення слідчим суддею досліджувались матеріали клопотання та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначена причетність ОСОБА_7 до скоєння кримінальних правопорушень, підозра у яких йому повідомлена, та встановлено підстави для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, а тому судове рішення відповідає вимогам ч.3 ст.370 КПК України щодо обґрунтованості судового рішення.

Зауваження захисника підозрюваного про вилучення майна з грубим порушенням як прямої заборони, що містилися в ухвалі слідчого судді на проведення обшуку, так й процесуального порядку вилучення майна колегія суддів вважає непереконливими з тих підстав, що слідчим суддею всебічно досліджувались дані обставини, суддя вірно прийшов до висновку, що вказане у клопотанні майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, та/або може бути конфісковане за вироком суду. Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно порушень вимог КПК України.

Крім того, пунктом 5 ч.1 ст.3 КПК України визначено, що досудове розслідування є стадією кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується направленням до суду обвинувального акта.

Згідно з положеннями ст.293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Отже, закінчення досудового розслідування як стадії кримінального провадження законодавець пов`язує у часі з моментом направленням до суду обвинувального акту, проте в судовому засіданні встановлено та підтверджено учасниками судового провадження, що в порядку ст.290 КПК України стороні захисту відкрито матеріали досудового розслідування, проте обвинувальний акт не складався та до суду не направлявся, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.3 КПК України досудове розслідування в даному кримінальному провадженні не вважається закінченим.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, при розгляді апеляційної скарги не вбачається, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , з урахуванням викладених в ній та доповненнях до неї доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 173, 309, 376, 392, 395, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Поновити захиснику ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 вересня 2019 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 19 вересня 2019 року по справі № 4910/11/19-к про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000889 від 20 грудня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

___________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3