Постанова

Іменем України
19 вересня 2019 року

м. Київ
справа № 161/6963/17

провадження № 51-6329 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 ,
законного представника
неповнолітнього засудженого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу з доповненнями законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року та вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2018 року у кримінальних провадженнях, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002579 та № 0002846, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ківерці Волинської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 15 листопада 2016 року за ч. 1 ст. 186 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин; за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців 6 днів,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 жовтня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців; за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вказаним вироком засуджено ОСОБА_9 , судові рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.
Згідно з вироком неповнолітнього ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 28 червня 2016 року близько 23:50 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кримінальне провадження відносно якого за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України на підставі ч. 1 п. 7 ст. 284 та ч.1 п. 3 ст. 477 КПК України закрито у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_11 від обвинувачення, за попередньою змовою між собою, групою осіб, умисно, переслідуючи корисливий мотив, проникли у квартиру АДРЕСА_2 , та із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_11 , відкрито викрали майно останньої, чим завдали їй майнову шкоду на суму 32 344 грн.
Крім цього, неповнолітній ОСОБА_6 31 травня 2017 року близько 15:30, перебуваючи в приміщенні гуртівні ТзОВ «Пакко Холдинг» по вул. Ковельській, 68 А у м. Луцьку Волинської області, умисно, повторно, з верхньої полиці торгового прилавку таємно викрав одну пляшку віскі «Таліскер» ємкістю 0,7 л, чим завдав ТзОВ «Пакко Холдинг» майнову шкоду на суму 800,50 грн.
Вироком Апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2018 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, апеляційну скаргу законного представника неповнолітнього ОСОБА_6 залишено без задоволення.
Вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано.
Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 186 КК України покаранняу виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року, визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.
Призначено ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 березня 2017 року, та визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі на строк 5 років.
В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі з доповненнями, та узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі законний представник неповнолітнього ОСОБА_6 ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить судові рішення змінити та пом`якшити призначене ОСОБА_6 покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України.

Свої вимоги ОСОБА_7 мотивує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано обставин, які пом`якшують покарання засудженому, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Зазначає, що суди при призначенні покарання засудженому не взяли до уваги позитивні характеристики ОСОБА_6 , умови життя та виховання неповнолітнього, який виховувався в неповній сім`ї та був фактично позбавлений батьківського піклування, та вважає, що всі ці обставини дають підстави застосувати положення ст. 69 КК України. Крім того, вказує про те, що суд апеляційної інстанції невірно застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України.

У доповненнях до касаційної скарги законний представник та захисник просять скасувати судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. При цьому наголошують, що у матеріалах кримінального провадження відсутнє рішення керівника органу досудового розслідування, яким було спеціально уповноважено слідчих на здійснення досудового розслідування щодо неповнолітніх, та відсутня постанова керівника про створення групи слідчих. Крім того зазначають, що матеріали кримінального провадження також не містять даних (витягу з протоколу зборів суддів), з яких можливо визначити, чи уповноважений був суддя ОСОБА_12 здійснювати судовий розгляд кримінального провадження щодо неповнолітніх. Вказують, що апеляційний суд не врахував факту явного впливу на неповнолітнього ОСОБА_6 з боку повнолітнього ОСОБА_9 , при цьому безпідставно призначив їм однакове покарання за ч. 3 ст. 186 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу з доповненнями законного представника не надходило.
У судовому засіданні засуджений, його законний представник та захисник підтримали касаційну скаргу з доповненнями, прокурор заперечував щодо її задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши наведені в касаційній скарзі з доповненнями доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Згідно зі статтями 370, 420 КПК України вирок апеляційного суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції має перевірити рішення суду першої інстанції з точки зору його законності й обґрунтованості, що передбачає оцінку його відповідності нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
Відповідно до статей 404, 407 КПК України апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням вимог ст. 409 КПК України. Водночас згідно із законодавчими положеннями вирок суду першої інстанції може бути скасовано й ухвалено новий лише за наявності правових підстав і в тій частині, де йдеться про погіршення становища засудженого.
Вирішуючи питання про скасування або зміну вироку місцевого суду, суд апеляційної інстанції має керуватися положеннями статей 408, 420 КПК України.
Зокрема, положеннями ч. 2 ст. 420 КПК України передбачено, що вирок суду апеляційної інстанції має відповідати загальним вимогам до вироків, визначеним ст. 374 КПК України.
Разом з тим, зі змісту статей 7, 420 КПК України у їх взаємозв`язку випливає, що апеляційний суд зобов`язаний перевірити всі доводи, наведені в апеляційних скаргах, врахувати позицію сторін кримінального провадження і учасників судового розгляду, дати у своєму рішенні на них вичерпну відповідь та у випадку незгоди з ними зазначити підстави їх необґрунтованості.
Колегія суддів вважає, що вказаних вимог кримінального процесуального закону апеляційним судом в повній мірі не дотримано.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор, а також законний представник неповнолітнього засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 оскаржили його у апеляційному порядку.
У апеляційній скарзі прокурором ставилось питання про скасування вироку місцевого суду та постановлення нового у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості злочинів та особі засудженого ОСОБА_6
Законний представник у своїй апеляційній скарзі стверджувала, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що засудженого ОСОБА_6 було втягнуто у злочинну діяльність, а також не враховано вчинення останнім злочину у неповнолітньому віці.
Ухвалюючи вирок, апеляційний суд частково задовольнив апеляційні вимоги прокурора, при цьому апеляційну скаргу законного представника залишив без задоволення.
Разом з тим, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу законного представника, апеляційний суд формально підійшов до її розгляду, ретельно не перевірив доводи такої скарги та не надав на них вичерпної відповіді, при цьому належним чином не вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів, чим порушив вимоги ст. 420 КПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412414 цього Кодексу.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ст. 412 КПК України).
Таким чином, на думку колегії суддів, вирок апеляційного суду не можна визнати законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки його постановлено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України є підставою для скасування такого вироку.
З урахуванням наведеного, касаційна скарга з доповненнями законного представника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню, а вирок апеляційного суду скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції суд повинен ретельно, використовуючи усі процесуальні можливості та дотримуючись положень процесуального закону, перевірити доводи апеляційних скарг, надати на них вмотивовану та вичерпну відповідь. Крім того, апеляційний суд має перевірити повноваження слідчих на здійснення досудового розслідування щодо неповнолітніх, та судді суду першої інстанції щодо можливості здійснення судового розгляду кримінального провадження стосовно неповнолітніх.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу з доповненнями законного представника неповнолітнього засудженого ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3