ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження апел.суду №11-кп/818/3296/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ч.4 ст.189, ч.2 ст.15, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194,
ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28 ч.2 ст.194,
ч.3 ст.28 ч.2 ст.122, ч.1 ст.263 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові судове провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 ,

УСТАНОВИЛА:
Цією ухвалою продовжено строк тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» обвинуваченим ОСОБА_8 , 1976 року народження, ОСОБА_9 , 1976 року народження, ОСОБА_10 , 1975 року народження, на 60 днів, тобто до 19 грудня 2019 року.

В апеляційній скарзі захисник посилається на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначив, що ухвала суду першої інстанції не містить належного обґрунтування ризиків, які передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, посилань на конкретні обставини та дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , які свідчать про доцільність продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Указав, що в судовому засіданні не досліджувалися ризики передбачені ст.177 КПК України, а також ухвала суду не містить посилань на конкретні докази якими вони підтверджуються. Крім того, зазначив, що суд продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою одразу щодо трьох обвинувачених, без урахування конкретних обставин щодо кожного з них.

Наголосив, що ОСОБА_8 не має на меті уникати кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню, має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_11 2010 року народження та ОСОБА_12 2003 року народження, має постійне місце проживання.

Просить ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2019 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора про законність та обґрунтованість ухвалу суду, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених: ч.4 ст.189 КК України, який відноситься до категорії особливо тяжких злочинів; ч.2 ст.15, ч.2 ст.28 ч.2 ст.194, ч.2 ст.28 - ч.2 ст.194, ч.2 ст.15, ч.3 ст.28 ч.2 ст.194, ч.1 ст.263 КК України, які відносяться до категорії тяжких злочинів; ч.3 ст.28 ч.2 ст.122 КК України, який є злочином середньої тяжкості. Крім того, частиною 4 статті 189 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до дванадцяти років, на що обґрунтовано послався суд в своєму рішенні.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин кримінального провадження, а саме того, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, які згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 вчинив групою осіб, шляхом здійснення підривів, підпалу двох офісних приміщень та семи аптек із застосуванням ручних гранат та легкозаймистих речовин, тобто загально-небезпечним способом, на думку колегії суддів у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.
При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з апеляційними доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю апеляційних доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Твердження сторони захисту щодо недоведеності існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки існування ризиків в тому числі і втечі від правоохоронних органів та суду об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні.
Крім того, відповідно до клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 від 21.10.2019 року слідує, що до ОСОБА_8 ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.12.2017 року було обрано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою з одночасним визначенням розміру застави, однак обвинувачений по внесенню застави порушив покладенні на нього обов`язки та був оголошений у розшук. 28.04.2018 року ОСОБА_8 був затриманий у м. Дніпро на виконання ухвали Київського районного суду м. Харкова.

Зазначені обставини обґрунтовано свідчать про існування ризику, що ОСОБА_8 в разі зміни запобіжного заходу буде повторно переховуватись від правоохоронних органів та правосуддя.

Посилання захисника на наявність в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, а саме двох неповнолітніх дітей ОСОБА_11 2010 року народження та ОСОБА_12 2003 року народження та постійного місця проживання, в даному конкретному випадку не може свідчити про можливість належного виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків при обранні щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки зазначені обставини існували на час вчинення, інкримінованих йому злочинних дій, однак не стали стримуючим фактором.

Стосовно посилань сторони захисту на тривалий розгляд кримінального провадження, то колегія суддів зазначає, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2019 року було звернуто увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду цього кримінального провадження.
Інших повноважень суд апеляційної інстанції, згідно чинного кримінального процесуального закону, не має.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики встановленні під час обрання запобіжного заходу на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.177, 178, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: