УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 жовтня 2019 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 20000177 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Богуславського районного суду Київської області від 03 вересня 2019 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Юхни, Миронівського району, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
законного представника потерпілої ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник просить вирок Богуславського районного суду Київської області від 03 вересня 2019 року змінити та призначити покарання із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.

Вироком Богуславського районного суду Київської області від 03 вересня 2019 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки. Прийнято рішення про обрання ОСОБА_6 міру запобіжного заходу - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, взяття під варту в залі суду. Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня його взяття під варту в залі суду, тобто з 03.09.2019 року. Зараховано у строк відбування покарання строк перебування ОСОБА_6 під вартою з часу фактичного затримання, а саме: період з 24 березня 2018 року по 26 березня 2018 року включно.

В доводах апеляційної скарги захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , не оскаржуючи фактичних обставин злочину, вважає, призначене покарання таким, що за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Апелянт зазначає, що допитаний в судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину визнав частково і пояснив, що 24 березня 2018 року вранці пішов до лугу заготовлювати дрова. Повернувшись додому роздягнувся і пішов митися до ванни. При цьому двері будинку не зачиняв так як ніяких протиправних дій вчиняти наміру не мав. Коли вийшов із ванни до нього в кімнату зайшла неповнолітня ОСОБА_8 . Він лише обняв її. У зв`язку із чим і визнає вину частково, так як усвідомив, що не мав права цього робити. Дій сексуального характеру, на які вказує неповнолітня, не чинив.
Захисник вказує, що відповідно до довідки лікаря-гінеколога від 24.03.2018 та висновків експертного дослідження за № 29 від 24.03.2019, будь-яких ушкоджень на тілі ОСОБА_8 та ушкоджень статевих органів не виявлено.
Крім того апелянт звертає увагу суду на те, що у пункті 7 виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 941 зазначено, що неповнолітня ОСОБА_8 схильна до надмірного фантазування, прагне привернути до себе увагу, показатись більш значущою, з цією метою вигадує різні історії.
Захисник зазначає, що вищеперераховане підтверджує показання ОСОБА_6 що ніяких чітко спрямованих дій сексуального характеру стосовно ОСОБА_8 він не чинив.
Також апелянт вказує, що суд першої інстанції залишив поза увагою, що обвинувачений раніше не судимий, на обліку нарколога та психіатра не перебуває, за останнім місцем роботи ОСОБА_6 характеризується позитивно.
Крім того захисник звертає увагу на те, що відповідно висновку досудової доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні: беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, історію правопорушень, спосіб життя, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 березня 2018 року близько 12 години 10 хвилин, ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи разом з неповнолітньою ОСОБА_8 за місцем проживання в кімнаті житлового будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті шляхом вчинення розпусних дій сексуального характеру відносно ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що остання є неповнолітньою особою, оскільки достовірно знав про дату її народження, а також те, що вона хворіє на відставання в фізичному і нервово - психічному розвитку, скориставшись відсутністю сторонніх осіб у будинку та безпорадним станом, з огляду на вік та хворобу, роздягнув її, знявши з неї одяг й спідню білизну та поклав на ліжко, після чого, знявши з себе спідню білизну, почав доторкатись своїми руками до статевих органів та грудей ОСОБА_8 , внаслідок чого завдав шкоду нормальному моральному та фізичному становленню неповнолітньої потерпілої, а також сприяв у неї антиморальних поглядів.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_5 та законний представник потерпілої підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурор заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обсяг і доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та правильно кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 156 КК України як вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку.
Висновки суду в частині доведення винуватості та кваліфікації дій ніким не оскаржуються.
Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.
Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання в разі ухвалення обвинувального вироку.
Колегія суддів вважає, що ухвалений судом стосовно ОСОБА_6 вирок відповідає цим вимогам закону.
В доводах апеляційної скарги захисник зазначає, що обвинувачений ніяких чітко спрямованих дій сексуального характеру стосовно ОСОБА_8 не чинив, та зазначає що відповідно до наявних в матеріалах провадження доказів, будь яких ушкоджень на тілі та статевих органах потерпілої не виявлено, що, на його думку, спростовує покази потерпілої. З таким висновком колегія суддів не погоджується.
Так, злочин, який інкримінується обвинуваченому, це вчинення розпусних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку. Під розпусними діями розуміється зокрема і оголення статевих органів винної або потерпілої особи, непристойні дотики, які викликають статеве збудження. Відтак те, що статеві органи потерпілої не пошкоджені, не спростовує того, що обвинувачений чинив саме розпусні дії відносно потерпілої, зокрема оголення статевих органів, про що зазначає і сам обвинувачений.
Колегія суддів не погоджується із доводами апелянта, що призначене обвинуваченому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та зазначає наступне.
Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Вирішуючи питання про вид покарання суд у відповідності до положень ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який за класифікацією, визначеною ст. 12 КК України є середньої тяжкості, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності.
Судом враховано також те, що ОСОБА_6 вчинив злочин щодо особи, яка перебуває в залежності від нього, оскільки неповнолітня потерпіла перебуваючи під опікою виховується в сім`ї обвинуваченого, вчинення злочину щодо особи, що перебуває в безпорадному стані, оскільки потерпіла має вади розумового розвитку та страждає психічним захворюванням у виді легкої розумової відсталості та вчинення злочину особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, що вірно розцінено судом як обставини, які обтяжують покарання.
Крім того, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо, є пенсіонером, на обліку у лікаря - нарколога та лікаря психіатра не перебуває, враховано також, що неповнолітня потерпіла не може в повній мірі самостійно захистити свої права та інтереси, а тому суд першої інстанції вірно дійшов висновку про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та призначив покарання у виді позбавлення волі.
Призначаючи ОСОБА_6 такий вид покарання суд мотивував, чому більш м`який вид покарання до обвинуваченого не може бути застосований. З такими висновками погоджується колегія суддів.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст. 75 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, вказані обставини враховані судом першої інстанції, що і відображено у вироку суду. Також колегія суддів погоджується із висновком суду про не можливість перевиховання та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.
Крім того, колегія суддів зазначає, що призначення покарання носить індивідуальний характер і його вид та розмір визначається з урахуванням положень ст. 65 КК України.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду щодопризначення ОСОБА_6 покарання, у виді позбавлення волі на строк три рокиє достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , залишити без задоволення.
Вирок Богуславського районного суду Київської області від 03 вересня 2019 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 1 ст. 156 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3