Дата документу 16.09.2019 Справа № 323/522/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 323/522/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1185/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 86 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2019 року м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участі прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого ОСОБА_7 ,
захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», -

В С Т А Н О В И Л А:

До Оріхівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_7 , засуджений вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року за ч. 1 ст. 121 із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі, з клопотанням про застосування до нього акту амністії згідно з Законом України «Про амністію у 2016 році».
Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , суд вказав на відсутність законних підстав для його задоволення з огляду на те, що засуджений він за ч. 1 ст. 121 КК України, тобто за тяжкий злочин, а також має три судимості за вчинення умисних тяжких злочинів, які не зняті та не погашені у встановленому законом порядку.
В апеляційній скарзі засуджений просить застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні малолітню дитину, цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відсутні, потерпілий не має до нього будь-яких претензій, а за час перебування під вартою він не має жодного стягнення.
Заслухавши доповідь судді, засудженого, який апеляційну скаргу підтримав, просив застосувати до нього амністію, пояснив, що йому відомо, що на цей час він за рішенням суду позбавлений батьківських прав щодо дитини ОСОБА_7 , 2010 року народження, але на час звернення до суду першої інстанції він ще не був ба збавлений вказаних батьківських прав, заслухавши захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 , яка також підтримала апеляційну скаргу та вважала, що вона підлягає задоволенню, оскільки на час звернення із клопотанням ОСОБА_7 відбув більше, ніж частину покарання, призначеного йому за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та не був позбавлений батьківських прав, вислухавши думку прокурора, який не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_7 , будучи тричі засудженим за вчинення тяжких злочинів, не є суб`єктом, до якого може бути застосований Закон України «Про амністію у 2016 році», крім того він вже позбавлений батьківських прав, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб, зазначених у статті 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні».

Зокрема, у п. «в» ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», амністія не може бути застосована до осіб, які мають дві і більше судимості за вчинення умисних тяжких та/або особливо тяжких злочинів, крім випадків індивідуальної амністії.

Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано послався на наявність у засудженого ОСОБА_7 двох і більше судимостей за вчинення умисних тяжких злочинів, як на підставу, що позбавляє його права на звільнення від покарання на підставі закону України про амністію, оскільки як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 раніше дійсно був засуджений вироками Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 червня 2011 року та від 11 грудня 2012 року за вчинення умисних тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (а.с. 13).
Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 89 КК такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені до позбавлення волі за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років із дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину.

Відповідно до ч. 5 ст. 90 КК в разі, якщо особа, котра відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить злочин, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново. У цих випадках строки погашення судимості обчислюється окремо за кожний злочин після фактичного відбуття покарання (основного та додаткового) за останній злочин.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 було неодноразово засуджено, останнього разу вироком суду першої інстанції від 22 травня 2018 року за ч. 1 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, тобто засуджений вчинив злочин до закінчення строку погашення судимостей за вищевказаними вироками від 9 червня 2011 року та 11 грудня 2012 року.
У зв`язку з наведеним, правові підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого відсутні, а його доводи, зазначені в апеляційній скарзі, не є передбаченими законом підставами для застосування амністії.
Такий висновок узгоджується з позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 21 травня 2019 року у справі № 51-10359км18 (єдиний унікальний номер 194/346/16-к).
Відтак прийняте судом першої інстанції рішення повністю відповідає вимогам закону, є належним чином обґрунтованим і мотивованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 86 КК України, ст. 9 Закону України «Про амністію в 2016 році», ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні», ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-
У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 квітня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування Закону України «Про амністію у 2016 році», залишити без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4