УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 жовтня 2019 року

м. Київ
справа № 759/11871/19
провадження № 51-5395ска19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року щодо нього у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
Встановлені обставини
З інформації, що міститься в провадженні за скаргою убачається, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП до штрафу в розмірі 20-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить

340 грн. Також стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 0,2 розміру

від прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 384,20 грн.

Київський апеляційний суд постановою від 27 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на зазначене судове рішення задовольнив частково, змінивши його, шляхом виключення з мотивувальної частини висновок про порушення

ОСОБА_4 пунктів 10.2 та 26.4 Правил дорожнього руху України.

В решті постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня

2019 року стосовно ОСОБА_4 суд апеляційної інстанції залишив без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_4 зазначає про незаконність рішень місцевого й апеляційного судів, через що просить скасувати їх постанови та направити справу

№ 759/11871/19 на новий розгляд до суду першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).
У Кодексі України про адміністративні правопорушення, який має відповідну логічно вибудувану конструкцію, унормовано, зокрема, послідовність процедурних дій щодо розгляду та вирішення питань, пов`язаних із притягненням особи до адміністративної відповідальності; порядок оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, ухваленої по суті; порядок виконання постанови про накладення адміністративного стягнення.
Так, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності може бути оскаржена до апеляційного суду; постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає (частини 2, 10 ст. 294 КУпАП).
Таким чином, обмеження права на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції у справах про адміністративні правопорушення, встановлене у

ст. 294 цього Кодексу, відповідає основним засадам судочинства, що визначені Конституцією України, є пропорційним та обґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, судові рішення постановлені у справі про адміністративне правопорушення в порядку, передбаченому КУпАП, не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
З огляду на викладене оскільки ОСОБА_4 у касаційній скарзі порушує питання про скасування постанов місцевого й апеляційного судів по справі про адміністративне правопорушення, яка не підлягає оскарженню в касаційному порядку, Верховний Суд, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 294 КУпАП і п. 1

ч. 2 ст. 428 КПК, вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою

ОСОБА_4 на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 14 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 вересня 2019 року щодо нього у справі про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню

не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3