ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2347/19 Справа № 172/774/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000260 за апеляційною скаргою начальника Васильківського відділу Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року, щодо:
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воскресенівка, Васильківського району, Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_11 ,
потерпілої ОСОБА_12 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України та призначено покарання:
- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року позбавлення волі;
- за ст. 128 КК України у виді 2 років обмеження волі.
За ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупності злочинів, визначено остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань у виді 1 року 29 днів позбавлення волі.
Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду, заподіяну злочином, в розмірі 195 000 грн. У відшкодуванні матеріальної шкоди відмовлено.
В задоволенні цивільного позову Комунального закладу Васильківська центральна районна лікарня Дніпропетровської області про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, в розмірі 1137,77 грн. відмовлено.
Вирішено питання речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, за таких обставин.
ОСОБА_8 , 04.05.2018 року приблизно о 17 год. 00 хв., будучи у стані алкогольного сп`яніння, знаходився в будинку АДРЕСА_2 , за місцем мешкання ОСОБА_13 , де на ґрунті виниклих особистих неприязних відносин вчинив сварку з останньою, в ході якої у нього раптово виник протиправний намір на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .
Так, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 04.05.2018 року о 17 год. 05 хв., перебуваючи в кімнаті кухні, вищевказаного будинку, з мотивів особистої неприязні, користуючись своєю перевагою у силі, умисно штовхнув ОСОБА_13 правою рукою в голову зліва, від чого потерпіла впала на підлогу, де наніс не менше двох ударів ногами по рукам, які потерпіла ОСОБА_13 тримала біля голови, від нанесених ударів ОСОБА_13 билася головою об кут шафи. Потім, продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 взяв під пахви ззаду та за одяг ОСОБА_13 та почав тягти її попереду себе на поріг будинку, два рази впустивши на підлогу будинку ОСОБА_13 , з висоти власного зросту. Витягнувши на поріг зазначеного будинку, з метою спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_13 , один удар кулаком руки в область верхньої ділянки тулуба та голови, наступний замах руки ОСОБА_8 був припинений сусідом потерпілої ОСОБА_14 .
Загалом діями ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньо - черепної травми: травматичного субарахноїдального крововиливу, крововиливи у м`які тканини голови, синця обличчя та шиї, синця на лівому плечовому суглобі та закритого перелому правої променевої кістки.
Сукупність пошкоджень в ділянці голови та обличчя (набряку головного мозку, внутрішньо - черепної травми, травматичного субарахноїдального крововиливу, крововиливи у м`які тканини голови, синці обличчя та шиї), які відносяться за ознакою небезпеки для життя до тяжких тілесних ушкоджень і знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілої ОСОБА_13 .
Сукупність пошкоджень виявлені на лівому плечовому суглобі та закритий перелом правої променевої кістки, які утворилися від дії тупих твердих предметів і мають ознаки ушкоджень середнього ступеню тяжкості.
Не погоджуючись з вказаним вироком, начальник Васильківського відділу Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги прокурор зазначає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Вказує, що змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України, суд першої інстанції виходив з того, що обвинувачений ОСОБА_8 не мав наміру на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 , щиросердно розкаявся. При нанесенні тілесних ушкоджень потерпілій не завдавав удари в область голови, а травми, які стали причиною смерті були нанесені необережно. На підставі цього суд дійшов висновку, що суб`єктивна сторона даного злочину відсутня у діях обвинуваченого. Проте, на думку прокурора такий висновок є невірним, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Встановлені у справі та надані суду докази дають підстави зробити висновок про наявність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Так, ОСОБА_8 04.05.2018 року о 17 год. 05 хв., перебуваючи в кімнаті кухні будинку, з мотивів особистої неприязні, користуючись своєю перевагою у силі, умисно наніс ОСОБА_13 удар кулаком правої руки в голову зліва, після чого, схвативши її за одяг стягнув на підлогу, де наніс не менше чотирьох ударів ногами по рукам, тулубу, голові ОСОБА_13 . Потім, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_8 взяв за одяг ОСОБА_13 та витяг на поріг зазначеного будинку, де з метою доведення злочину до кінця, ще наніс ОСОБА_13 , не менше двох ударів кулаками рук по голові, загалом спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді закритої внутрішньо-черепної травми: травматичного субарахноїдального крововиливу, крововиливи у м`які тканини голови, синця обличчя та шиї, синця на лівому плечовому суглобі та закритого перелому правої променевої кістки.
Прокурор вказує, що об`єктивно дії самого обвинуваченого, який під час сварки наносив удари померлій ОСОБА_13 дають підстави зробити висновок, що такі дії можуть свідчити про наявність у ОСОБА_8 умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень. Про це свідчать тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої. Також зазначає, що обвинувачений ОСОБА_8 знав про те, що потерпіла ОСОБА_13 є особою похилого віку і завдання їй тілесних ушкоджень може призвести до настання тяжких наслідків.
Зазначає, що рішенням щодо призначення ОСОБА_8 такого м`якого покарання за вчинення ним тяжкого кримінального правопорушення, нівелює і таку мету покарання, як попередження вчинення злочинів іншими особами. Вказує, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння та у відношенні до особи похилого віку, проте при призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки вказаним обставинам, не врахував їх при обранні міри покарання.
Прокурор посилається на те, що покарання, призначене ОСОБА_8 за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України замість ч. 2 ст. 121 КК України судом першої інстанції є явно несправедливим через м`якість і не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого.
Крім того зазначає, що вироком суду змінено правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 122 КК України, а також додатково кваліфіковано дії обвинуваченого за ст. 128 КК України, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 337 КПК України.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу та просила вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_11 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду першої інстанції залишити без змін, потерпілу ОСОБА_12 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Згідно зі ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
З положень ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
За вимогами ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: 1) у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; 2) у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення нагрунтованною, якщо судом приймалися такі рішення, мотиви призначення покарання.
Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.
У справі Kari-Pekka Pietilainen v. Finland (Кари-Пека Питилайнен проти Фінляндії, рішення від 22.09.2009 року), у §33 Європейський суд зазначив, що право сторін надавати міркування по справі, які вони вважають такими, що стосуються справи, визначає відповідний обов`язок суду належним чином досліджувати всі доводи, представлені сторонами: Розділ 13 Застосування положень ст. 6 Конвенції з прав людини 167 «...право на справедливий судовий розгляд, гарантоване за статтею 6 §1 Конвенції, охоплює, між іншим, право сторін у провадженні надавати доводи, які вони вважають такими, що стосуються їхньої справи. Оскільки призначення Конвенції гарантувати не права, які є теоретичними чи ілюзорними, а права, які є реальними та ефективними..., це право може розглядатись як ефективне лише, якщо заявник дійсно «заслуховується», тобто його доводи належним чином досліджуються судом. Стаття 6 §1 Конвенції покладає на суди обов`язок провести належне дослідження доводів, аргументів та доказів, представлених сторонами, без упередженості до їхньої оцінки або релевантності до їхнього рішення...».
Судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону були порушені.
Відповідно до ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.
Перевіряючи у межах апеляційної скарги прокурора вирок суду першої інстанції з огляду на його відповідність вимогам законності та обґрунтованості, колегія суддів зазначає, що за приписами статей 404 та 405 КПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, у тому числі за необхідності - і шляхом дослідження доказів.
Так, прокурор в апеляційній скарзі наводив доводи щодо безпідставності перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України, пославшись на допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.
Разом з цим, обґрунтовуючи обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України суд першої інстанції взяв за основу, зокрема, позицію сторони захисту відносно того, що обвинувачений не мав наміру на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 та взяв до уваги покази ОСОБА_8 , а саме, що останній дійсно бив ОСОБА_13 по руках, але в голову її не бив та смерті потерпілої не хотів. 04.05.2018 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_8 приїхав до ОСОБА_15 з пляшкою горілки для того, щоб її розпити, але останнього вдома не було, вдома лише була його мати ОСОБА_13 . ОСОБА_8 спитав де її син ОСОБА_16 , на що вона відповіла, що не знає куди він пішов. Після чого, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_13 випити з ним, але вона відмовилася та обізвала його п`яницею, в результаті чого він на неї сильно розсердився та у нього виникло бажання нанести їй тілесні ушкодження. ОСОБА_8 штовхнув ОСОБА_13 , від чого остання впала на підлогу та почала кричати, закриваючи голову рукам, потім ОСОБА_8 ударив ОСОБА_13 2 рази по рукам, після чого взяв її ззаду під мишки та поніс з кухні до виходу з будинку. Коли ОСОБА_8 ніс ОСОБА_13 , 2 рази перечіпався через її ноги та падав разом з нею на підлогу, на порозі будинку він ще один раз впустив її та ще один раз ударив рукою, куди саме не пам`ятає. Пам`ятає, що декілька разів у будинку ударив ОСОБА_13 ногою по руках, коли вона лежала на підлозі і від його ударів ОСОБА_13 ударилася об кут шафи. Багато разів ОСОБА_8 її не бив, потерпіла ОСОБА_13 закривала обличчя руками та можливо, коли від його ударів ОСОБА_13 билася головою об шафу, то сприймала це як нанесені ним удари. На вулиці ОСОБА_8 ударив ОСОБА_13 один раз, куди не пам`ятає, у верхню ділянку тулуба.
Наведені вище обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_8 , на думку суду першої інстанції є суттєвими щодо кваліфікації його дій, і позиція ОСОБА_8 щодо не спричинення з прямим або непрямим умислом трьох ударів в область голови потерпілої ОСОБА_13 нічим стороною обвинувачення не спростовується, а тому його дії підлягають іншій кваліфікації відповідно до КК України.
При цьому, у мотивувальній частині вироку судом першої інстанції зазначено, що для суду залишаються не з`ясованими питання щодо того, чи був удар в голову зліва потерпілої ОСОБА_13 , чи був поштовх в область тіла потерпілої, від якого вона впала. Потерпіла ОСОБА_13 допитана на досудовому слідстві стверджувала, що її бив обвинувачений по правій і лівій руці та по обличчю, на що обвинувачений не заперечує, щодо спричинення ударів ногами, проте наполягає, що потерпіла при ударах ногою по руках билася головою об шафу. Всі ці суперечності можливо було б з`ясувати при більш детальному допиті потерпілої ОСОБА_13 шляхом встановлення кількості спричинених ударів та їх сили, ділянки тіла, в які були спричинені удари та чи бачила потерпіла удари або відчувала, з яких боків і в які проміжки часу наносилися удари.
Разом з цим, на думку колегії суддів, судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги покази потерпілої ОСОБА_12 про те, що її матір ОСОБА_13 розповіла їй, як все відбувалося, а саме: що в той день 04.05.2018 року ОСОБА_13 сиділа в будинку пила чай, як зайшов до будинку ОСОБА_8 , дістав пляшку самогону, закуску, взяв в буфеті дві кофейні чашки та запропонував їй випити, на що вона відмовилася, після чого ОСОБА_8 почав їй погрожувати, ударив рукою у скроню, стягнув до підлоги, ударив ногами, витягнув до крильця, а потім добивав її там.
При цьому, судом першої інстанції було проігноровано клопотання прокурора про повне дослідження всіх письмових доказів та взагалі не досліджено, не оцінено, а також і не мотивовано, з яких підстав судом не взято до уваги як доказ CD - диск з двома звукозаписами, зробленими потерпілою ОСОБА_12 за допомогою її мобільного телефону в період перебування її матері ОСОБА_13 у Комунальному закладі Васильківська ЦРЛ ДОР після її побиття ОСОБА_8 та сім фотографій, які постановою слідчого СВ Васильківського ВП Синельниківського ВП Головного управління поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_17 від 05.06.2018 року визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження (т. 1, а.кп. 118-123).
За наведених вище обставин висновки суду про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України є передчасними, зробленими без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу наявних у кримінальному провадженні доказів, а тому не може визнаватися законним та обґрунтованим.
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право, в тому числі, скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
При цьому, як слідує з положень п. 1, п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Відповідно до ст. 404 КПК України апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження та докази, які не досліджувалися судом першої інстанції лише за клопотанням учасників судового провадження. В той же час жодна із сторін в суді апеляційної інстанції клопотання про дослідження обставин та доказів не заявляла.
Пунктом 19 ч. 1 ст. 7 КПК України, ч. 2, ч. 3 ст. 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом, з огляду на необхідність дослідження обставин, зазначених вище, колегія суддів в даному випадку позбавлена можливості винесення кінцевого рішення по справі.
Згідно з ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою ст. 7 цього Кодексу.
Приймаючи до уваги той факт, що діючим КПК України чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції без клопотання учасників судового провадження, а дані вимоги покладено кримінальним процесуальним законом саме на суд першої інстанції, який цих вимог не дотримався, тому виходячи із загальних засад кримінального провадження, а саме з вимог ст. 7 КПК України, зважаючи на істотність зазначених вище порушень допущених судом першої інстанції, вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року, ухвалений за результатами кримінального провадження № 0000260 стосовно ОСОБА_8 , у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України, на підставі вимог ч. 1 ст. 410 КПК України, ч. 1 ст. 412 КПК України, з огляду на вимоги ст. 7 КПК України, ч. 6 ст. 9 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням, відповідно до вимог ч. 1 ст. 415 КПК України, нового судового розгляду у суді першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
При новому розгляді кримінального провадження суду першої інстанції слід виправити недоліки, зазначені судом апеляційної інстанції в цій ухвалі, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, при вирішенні питання про правильність кваліфікації надати оцінку всім доказам, які ці обставини підтверджують або спростовують та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу начальника Васильківського відділу Синельниківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2019 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ст. 128 КК України скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: