Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України
16 липня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань Рівненського апеляційного суду апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року у кримінальному провадженні №0001942 щодо ОСОБА_6 ,

встановила :

Цим вироком ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Трускавець Львівської області та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, студент Національного університету водного господарства та природокористування, не працевлаштований, не одружений, раніше не судимий, визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України, та призначено йому покарання обмеження волі строком 2 роки.

На підставі п.1 ч.1 ст. 49 та ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_6 звільнено від призначеного покарання, за закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 200000 (двісті тисяч) гривень на відшкодування заподіяної моральної (немайнової) шкоди, а також 15938 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень 11 копійок на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 (п`ять тисяч) гривень витрат на правову допомогу.

Також, судом стягнуто з ОСОБА_6 на користь центральної міської лікарні м.Рівне (р/р 0002 в ГУДКСУ в Рівненській області, МФО 833017, отримувач УК у м. Рівне 24060300, код 38012714) - 4894(чотири тисячі вісімсот дев`яносто чотири) гривні 80 копійок витрат за перебування потерпілого ОСОБА_10 на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні центральної міської лікарні м. Рівне.

За вироком суду ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що 02 листопада 2014 року, він, приблизно о 01 год. 30 хв., перебуваючи на вулиці Забрама у місті Дубно Рівненської області, а саме на прилеглій території що між входом у приміщення кафе «Оріон» та автостанцією міста Дубно, під час розмови з ОСОБА_10 , яка в подальшому переросла у суперечку, наніс один удар кулаком правої руки у ліву половину обличчя ОСОБА_10 . Після отриманого удару, ОСОБА_10 внаслідок падіння, ударившись потиличною частиною голови в пологу поверхню асфальтового покриття, отримав тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння.

Таким чином, своїми діями, які полягали у заподіянні необережного тяжкого тілесного ушкодження, ОСОБА_6 , вчинив злочин передбачений ст.128 КК України.

Вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому, суд з`ясував, що з часу вчинення злочину, який за ступенем тяжкості згідно ч.4 ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, минуло 4 роки. Також суд встановив, що відповідно до ст.49 КК України, винна особа звільняється від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, що у даному конкретному випадку становлять 2 роки, а тому застосував положення ст.ст.49, 74 КК України, та звільнив обвинуваченого від відбування призначеного покарання.

Не погодившись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_7 оскаржили судове рішення в апеляційному порядку.

У апеляційних скаргах які є ідентичні за змістом, обвинувачений та його захисник вважають ухвалений судом вирок таким, що істотно порушує норми матеріального та процесуального права, а викладені у ньому висновки невідповідними фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначають, що обвинувачення ґрунтується виключно на показах потерпілого ОСОБА_10 та його близьких друзів, у компанії яких потерпілий відпочивав, а покази інших безпосередньо допитаних у суді свідків, які вказували на непричетність ОСОБА_6 до отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень суд оцінив критично. Також, доказами вини ОСОБА_6 суд визнав протоколи слідчого експерименту від 02.11.2014 року та судово-медичні експертизи, які ґрунтувалися на цих протоколах. Вказують, що стороною захисту заявлялось клопотання щодо визнання вказаних вище доказів недопустимими. Водночас, вважають, що докази надані стороною обвинувачення не вказують на те, що саме обвинуваченим нанесено удар потерпілому, який призвів до його падіння з висоти власного зросту та отримання тяжких тілесних ушкоджень, - таких доказів, на думку захисника, не здобуто і судом. Також, вважають невмотивованим рішення суду в частині задоволення цивільних позовів прокурора та потерпілого про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зокрема, зазначають що призначена судом сума відшкодування обвинуваченим в рахунок моральної шкоди 200 000 гривень, за своїм розміром не відповідає перенесеним потерпілим, внаслідок злочину, моральним та фізичним стражданням, через заподіяні тілесні ушкодження. При цьому такий розмір на думку захисника, не відповідає і засадам розумності, виваженості та справедливості.

Додають, що в матеріалах справи відсутні й належні і допустимі докази щодо понесених потерпілим витрат на правову допомогу, а тому стягнення таких вважають безпідставним.

Просять вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості та вичерпання можливостей їх отримати, відмовити у задоволенні цивільного позову прокурора та потерпілого.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які просили вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження з наведених у апеляційній скарзі підстав, думку прокурора ОСОБА_5 та адвоката ОСОБА_9 які просили вирок суду залишити в силі, як законний і обґрунтований, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.
Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог, передбачених КПК України.
Висновок суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ст.128 КК України необережному тяжкому тілесному ушкодженні, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст.91 КПК України, яким судом дана правильна юридична оцінка.

Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника ОСОБА_7 про те, що висновки суду щодо винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину за ст.128 КК України не відповідають фактичним обставинам справи, а саме що докази надані стороною обвинувачення не вказують на те, що саме обвинуваченим нанесено удар потерпілому, який призвів до падіння потерпілого з висоти власного зросту, та отримання ним тяжких тілесних ушкоджень, то колегія суддів розцінює таку позицію як реалізацію права на захист, адже вказані твердження у ході апеляційного перегляду судового рішення місцевого суду - не підтвердилися.

Так, не зважаючи на те, що ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, - однак твердження такого щодо невинуватості спростовуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які були очевидцями події, та показаннями судово-медичних експертів ОСОБА_15 й ОСОБА_16 , які попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Їх показання узгоджуються між собою, є послідовними й логічними як кожен самостійно, так і у своїй сукупності.
Невизнання вини обвинуваченим у вчиненому колегія суддів розцінює як спосіб його захисту від пред`явленого обвинувачення.
Так, з показань потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що він пояснив подію отримання ним тілесного ушкодження внаслідок дій ОСОБА_6 02.11.2014 року на прилеглій території, що між входом у приміщення кафе «Оріон» та автостанцією м.Дубно. Зокрема дав показання, що знаходився поблизу кафе «Оріон», недалеко стояв ОСОБА_6 та з ним 10-15 молодих осіб. ОСОБА_6 вступив з ним у словесний конфлікт, а потім взяв його лівою рукою за шию, нагнув його тулуб в напрямку до себе та вдарив правою рукою в надвушну ділянку голови, від чого він втратив свідомість.
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що 02.11.2014 року приблизно о 01 годині в районі автовокзалу м.Дубно, на вулиці, поблизу кафе «Оріон» стала свідком конфлікту між ОСОБА_17 та ОСОБА_18 зазначила, що саме ОСОБА_19 через суперечку почав висловлюватися нецензурними словами як до неї, так і до ОСОБА_10 , та взяв ОСОБА_10 за потилицю, нагнув до низу, щось йому кажучи на вухо, а потім з правої руки вдарив його в обличчя, в результаті чого ОСОБА_20 впав на землю та з потиличної ділянки голови у нього почала текти кров. Від удару об асфальтову поверхню ОСОБА_20 втратив свідомість.
Свідок ОСОБА_12 пояснив, що 02.11.2014 року приблизно о 01 годині 30 хвилин на повір`ї, поблизу кафе «Оріон» що у м.Дубно почув крик та побачив хлопців, які про щось голосно розмовляли. Побачив ОСОБА_21 , який заточився назад, і впав головою на асфальт. Підбіг до потерпілого, взяв його разом з іншими на руки, віднесли на лаву та зателефонували у швидку.
З пояснень свідка ОСОБА_13 вбачається, що він 02.11.2014 року, розмовляючи з ОСОБА_17 , став очевидцем словесного конфлікту між ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , з приводу втручання ОСОБА_10 у їх із ОСОБА_17 розмову. Зазначив, що після цього поїхав на таксі у с.Семидуби, однак дорогою йому зателефонував ОСОБА_22 та повідомив, що ОСОБА_20 лежить непритомний і просив повернутися до кафе «Оріон», також у ході розмови із ОСОБА_23 свідок чув голоси хлопців, які казали до ОСОБА_24 «бий».
Свідок ОСОБА_14 пояснив що став очевидцем того, як 02.11.2014 року, близько 02 год. ночі, на вулиці поряд з кафе «Оріон» що у м.Дубно, між молодими людьми одного з яких звали « ОСОБА_25 » та ОСОБА_26 виник конфлікт. Тоді, ОСОБА_20 підійшов до цих хлопців та ОСОБА_27 та попросив, щоб вони заспокоїлись, однак « ОСОБА_25 » підійшов до ОСОБА_10 , про щось із ним говорив, а тоді наніс йому удар кулаком правої руки в область щелепи. Після удару ОСОБА_20 миттєво впав на землю, всі підбігли до нього, й побачили що він був без свідомості.
Крім того, показання наведених вище свідків та потерпілого повністю узгоджуються з іншими письмовими доказами вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ст.128 КК України, зокрема :

- протоколом слідчого експерименту від 02.11.2014 року із свідком ОСОБА_14 , де вказаний свідок пояснив що саме ОСОБА_6 02.11.2014 року поблизу кафе «Оріон» наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_10 від чого той впав на землю, з висоти власного росту та вдарився головою об асфальт (а.с.81-88, т.2);

- протоколом слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_28 , де вказаний свідок пояснив що ОСОБА_6 02.11.2014 року поблизу кафе «Оріон» наніс один удар правою рукою затиснутою в кулак в область голови ОСОБА_10 від чого той впав на землю та вдарився головою об асфальт (а.с.90-97, т.2);

- протоколом слідчого експерименту від 02.11.2014 року із свідком ОСОБА_11 , яка зазначила такі ж обставини (як вказані вище) щодо нанесення ОСОБА_29 ОСОБА_17 тілесного ушкодження, від якого потерпілий впав (а.с.63-72, т.2);

- висновком експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи від 07.11.2014 року за №321, згідно якого отримані ОСОБА_10 ,1995 р.н., тілесні ушкодження належать до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння, а механізм їх виникнення у потерпілого може відповідати механізмові, на який вказують ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_28 під час проведення з ними слідчих дій (а.с.103-104, т.2);

- висновком судово медичної експертизи № 338/321 від 27.11.2014 року встановлено, що черепно-мозкова травма, отримана ОСОБА_10 утворилась внаслідок одноразового, досить вираженого за силою, травматичного впливу тупого предмета з плоскою переважаючою поверхнею і загалом є властивою для падіння навзнак на площині з наступним ударом волосяною ділянкою голови до підлягаючої поверхні. При цьому, падінню на площині цілком могло передувати наданні тілу прискорення шляхом удару тупим предметом в обличчя. Механізм виникнення такого тілесного ушкодження у потерпілого ОСОБА_10 може відповідати механізмові, на які вказують свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_28 під час проведення з ними слідчих дій внаслідок нанесення удару в обличчя з послідуючим падінням потерпілого та ударом головою до підлягаючої поверхні (а.с.106-108, т.2);

- водночас, згідно висновку судово-медичної експертизи від 20.02.2017 №10 експертна комісія ствердила саме інертний механізм виникнення черепно-мозкової травми у ОСОБА_10 , зокрема: після надання тілу потерпілого прискорення внаслідок удару в ліву половину обличчя відбулось його падіння, з положення стоячи, навзнак з ударом правою скронево-потиличною ділянкою голови в пологу переважаючу поверхню (асфальтне покриття) з наступним утворенням на прилежним до місця контактування голови з площиною так званих «протиударних» внутрішньо-черепних ушкоджень речовини і оболонок мозку з переважаючою базально-полюсною локалізацією (а.с.3-9, т.4).

У ході апеляційного розгляду з`ясовано, що відомості які містяться у висновках проведених судових експертиз повністю узгоджуються між собою й сумнівів у колегії суддів не викликають.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника про критичну оцінку місцевим судом показів інших безпосередньо допитаних у суді свідків, які вказували на можливу непричетність ОСОБА_6 до отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, то колегією суддів з`ясовано, що показам вказаних свідків, зокрема - ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , - місцевим судом дано таку оцінку після з`ясування дружніх стосунків вказаних свідків із обвинуваченим, крім того їх покази спростовуються повністю узгодженими між собою показами свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 - які були очевидцями події, потерпілого ОСОБА_10 , а також показами допитаних безпосередньо у судовому засіданні судово-медичних експертів ОСОБА_15 і ОСОБА_16 , щодо механізму нанесення тілесних ушкоджень та обставин їх спричинення ОСОБА_10 саме обвинуваченим ОСОБА_6 .

Крім того, експерт ОСОБА_15 , будучи допитаним судом першої інстанції, пояснив, що проведеною ним експертизою встановлено важку закриту черепно-мозкову травму, забої судин мозку, гостру субдоральну гематому лівої гемісфери головного мозку, осаднену рану лівої частини обличчя, - й такі тілесні ушкодження наносились тупим предметом в обличчя, коли потерпілий стояв обличчям до нападника, від чого потерпілий впав, отримавши тілесні ушкодження. Потерпілий вдарився в площину потилицею, внаслідок чого з лівої сторони утворилася гематома. Зазначив, що гостра субдоральна гематома лівої гемісфери головного мозку - є крововиливом, який міг виникнути внаслідок падіння з прискоренням та відображається на протилежній частині.

Також, місцевим судом, допитано й експерта ОСОБА_16 , який пояснив, що внутрішньо-черепні ушкодження, які кваліфікувані у потерпілого як тяжкі, виникли від удару головою в асфальтне покриття. Щодо відображення у висновку тілесного ушкодження вуха, або ж скроневої ділянки то такі ушкодження, зазначенні у висновку в ділянці, що була зміщена в сторону потилиці потерпілого. Підтвердив, що лікарі у медичних документах первинного огляду потерпілого не уточнили конкретну ділянку, де був наявний підшкірний крововилив. Пояснив, що від удару кулаком внутрішньочерепні ушкодження в таких випадках не утворюються. Такі внутрішньо мозкові крововиливи утворюються тільки при падінні з прискоренням, а не при безпосередній дії в цю ділянку якогось травмуючого предмету.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції що послідовність отримання потерпілим ушкоджень була саме такою, яка викладена в підсумках судово-медичної експертизи. Тяжкі тілесні ушкодження, які отримав потерпілий є характерними для отримання при падінні і ударяні в тверду площину, але перед тим, при цьому падінні, в даному випадку, перебував травматичний вплив, тобто надання тілу прискорення.

На думку колегії суддів є необґрунтованими й доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника щодо визнання недопустимими наступних доказів, про які стороною захисту заявлялось суду відповідне клопотання: протоколу проведення слідчого експерименту від 02.11.2014 року з участю свідка ОСОБА_11 , протоколу проведення слідчого експерименту від 02.11.2014 року з участю свідка ОСОБА_28 , протоколу проведення слідчого експерименту від 02.11.2014 року з участю свідка ОСОБА_35 , а також судово-медичних експертиз які ґрунтувалися на зазначених протоколах.

Так, судом апеляційної інстанції з`ясовано, що місцевим судом уже дано оцінку доводам наведеним у клопотанні стороною захисту стосовно недопустимості наведених доказів, та за результатами розгляду клопотання ухвалою суду від 01.02.2019 року прийнято рішення щодо відмови у задоволенні клопотання. (а.с.109 т.4) Клопотання щодо повторного дослідження зазначених доказів, як таких, що досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями до суду апеляційної інстанції не надходило.

У відповідності до вимог ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Так, відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні покарання правомірно врахувавши ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину, який відповідно до ст.12 КК України є злочином невеликої тяжкості, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих вину обставин, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого, який хоча і вперше притягується до кримінальної відповідальності, однак з метою уникнення відповідальності повністю заперечував свою винуватість, беручи до уваги обставини справи а саме тяжкість наслідків, які спричинили тривалий розлад здоров`я потерпілого, з урахуванням позиції потерпілого та прокурора які наполягали на суворості покарання - та дійшов обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді максимального строку обмеження волі в межах санкції ст.128 КК України, що є справедливим покаранням та відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Водночас, щодо покликань апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника стосовно відсутності у матеріалах справи підтверджень понесених потерпілим стягнутих з ОСОБА_6 на користь потерпілого ОСОБА_10 витрат на правову допомогу, то колегією суддів з`ясовано, що такі є слушними й підлягають до задоволення.
Так, у п.4.1 Договору про надання правової допомоги укладеному з адвокатом ОСОБА_9 , де повинна вказуватись вартість послуг адвоката така не зазначена. (а.с.55 т.1) Доказів, які б підтверджували суму витрат стягнутої із обвинуваченого ОСОБА_6 у користь потерпілого правової допомоги не здобуто.
Не подано таких доказів представником потерпілого ОСОБА_10 адвокатом ОСОБА_9 і під час апеляційного слухання судової справи.
Тому, в контексті наведеного, доводи апеляційних скарг щодо виключення з вироку покликання на стягнення із ОСОБА_6 у відшкодування витрат потерпілого на правову допомогу, колегія суддів розцінює як такі, що заслуговують на увагу.
Що стосується витрат на відшкодування матеріальної й моральної шкоди, стягнутих із обвинуваченого, - то під час апеляційного розгляду матеріалів провадження матеріальна шкода повністю підтвердилась документально понесеними потерпілим витратами, а моральна характером та обсягом страждань (фізичних, душевних, психічних) яких зазнав ОСОБА_10 .
Так, матеріальна шкода завдана потерпілому, визначена судом у сумі 15 938 гривень 11 копійок, включає вартість ліків, та підтверджується (а.с.46-53 т.1) фіскальними чеками: № 0001 (574,50 грн.), № 0122 (89,05 грн.), № 0018 (668,85 грн.), № 0031 (687,85 грн.), № 41736 (182,12 грн.), № 0015 (937,90 грн.), № 0053 (275,00 грн.), № 0044 (140,00 грн.), № 0054 (356,40 грн.), № 0024 (380, 45 грн.), №0107 (13,90 грн.), № 137473 (678, 82 грн.), № 41268 (442,99 грн.), № 98287 (210,00 грн.), № 137495 (443,69 грн.), № 24697 (23,00 грн.), №1 (382,00 грн.), №25059 (75,00 грн.), №0036 (215,25 грн.), № 83123 (224,95 грн.), №98106 (151,65 грн.), № 0107 (170,05 грн.), № 0100 (390,90 грн.), № 48159 (114, 00 грн.), № 641 (335, 00 грн.), № 48229 (40,00 грн.), № 48052 (156, 40 грн.), № 0016 (473,18 грн.), №41878 (136,59 грн.), №18626 (48,00 грн.), №0050 (512,90 грн.), № 41822 (270,82 грн.), № 0174 (520,00 грн.), №0043 (524,10 грн.), №1951 (10,00 грн.), № 48550 (122,40 грн.), № 0161 (436,20 грн.), № 0075 (859,85 грн.), №0094 (578,00 грн.), № 0082 (1325,95 грн.), №0105 (651,30 грн.), №0076 (707, 55 грн.).
Що стосується розміру моральної шкоди завданої потерпілому, то на думку колегії суддів, місцевий суд визначаючи його саме у сумі 200 000 гривень, виходив із засад розумності, доведеності факту заподіяння такої шкоди, а також справедливості та обґрунтованості позовних вимог, крім того врахував суд і тяжкі наслідки злочину, а також складність та тривалість лікування потерпілого.
Так, згідно з положеннями ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірним рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд місцевий навів у рішенні відповідні мотиви.
А тому, на думку колегії суддів, розмір грошового стягнення у відшкодування потерпілому заподіяної моральної шкоди із обвинуваченого, завданої злочинними діями, враховуючи позицію прокурора та представника потерпілого у ході апеляційного розгляду, а також тяжкі наслідки злочину що настали, складність й тривалість лікування потерпілого, ставлення обвинуваченого до скоєного, який знехтував принципами моралі, не вибачився перед потерпілим й не вжив жодних дій до відшкодування шкоди, - у сумі 200 000 гривень є розумним й виваженим.
Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника стосовно невмотивованості сум стягнення матеріальної та моральної шкоди із ОСОБА_6 на користь потерпілого, в контексті наведеного, колегія суддів розцінює як необґрунтовані.
З огляду на викладене, вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 підлягає зміні в частині цивільного позову а саме стягнення із ОСОБА_6 витрат на відшкодування правової допомоги ОСОБА_10 .

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Дубенського міськрайонного районного суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 в частині цивільного позову - змінити.

Виключити з вироку суду покликання на стягнення з ОСОБА_6 5000 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді :

__________ _____________ _____________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3