Дата документу 10.10.2019 Справа № 337/2129/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №337/2129/17 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/20/19 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2019 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 .

Потерпілий ОСОБА_8 та захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_10 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбуття покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку три роки.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 10316,95 гривень в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, 25000 гривень - в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, судові витрати у розмірі 249, 60 гривень.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок у частині призначеного покарання та призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік, з іспитовим строком 1 (один) рік, змінити вирок у частині стягнутої моральної шкоди та стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.
В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим та невмотивованим як в частині призначеного покарання, яке є занадто суворим та не відповідає тяжкості вчиненого та обставинам справи, адже є максимальним, так і в частині стягнутої з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень, яка є завищеною, жодним чином не підтвердженою, та призначеною судом без врахування сімейного та фінансового становища обвинуваченого. Крім того, вважає, що судом не дана оцінка та не враховані такі обставини провадження, як показання потерпілого у сукупності з показаннями інших свідків по справі та показаннями обвинуваченого, які спростовують позицію потерпілого та вказують на неправомірну та провокаційну поведінку самого потерпілого, стан його алкогольного сп`яніння, те що потерпілий вів себе зухвало та перший розпочав фізичний конфлікт, штовхаючи обвинуваченого, доки не спинився його діями (віктимна поведінка). Також, при призначенні покарання та визначенні розміру моральної шкоди не було достатньо враховано: відсутність судимостей у обвинуваченого, пом`якшуючі обставини (щире каяття та сприяння розкриттю злочину), відсутність обтяжуючих обставин, позитивні характеристики з місця роботи та проживання, його сімейний стан (знаходиться у фактичних шлюбних відносинах, утримує родину з малолітньою дитиною, очікує на народження другої дитини) та фінансовий стан (наразі працює неофіційно на ТОВ "Анур" (турецький підрядчик) та виконує роботи по благоустрою міста Запоріжжя і має мінімальний заробіток), беззаперечне визнання вини та спричиненої матеріальної шкоди, часткове визнання моральної шкоди та поступове погашення завданих збитків.

На думку захисника, всі перелічені обставини у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_8 просить змінити вирок в частині призначеного покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання, яке є явно несправедливим через м`якість, призначивши обвинуваченому покарання у виді обмеження волі, яке є співмірним його діянню та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції належним чином не врахував: тяжкість спричинених обвинуваченим тілесних ушкоджень, які потягли тривалий розлад здоров`я, оперативне лікування, яке він вимушений був проходити через незаконні дії (та звертає увагу, що планується ще одна операція); небажання обвинуваченого працевлаштуватися та відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду, хоча справа неодноразово відкладалася саме за відсутності обвинуваченого; а також вчинення останнім неодноразово кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125 КК України та ч.1 ст.122 КК України. Вказане свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти подібні кримінальні правопорушення, які відносяться до злочинів проти здоров`я та життя особи, та його виправлення неможливо без тримання у кримінально-виконавчій установі з обов`язковим залученням до праці.

В запереченнях на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого потерпілий ОСОБА_8 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, як безпідставну та необґрунтовану.

Згідно з вироком суду, 05 травня 2017 року, приблизно о 02-00 годині, в парку «Перемоги» по пр.Ювілейному в м.Запоріжжі, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбувся конфлікт, в процесі якого ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, наніс йому кулаком правої руки один удар в область обличчя, після чого, обхопив двома руками тулуб ОСОБА_8 , кинув на правий бік на землю і наніс правою ногою один удар по тулубу. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 , згідно з висновком судово-медичного експерта № 1216 від 10 травня 2017 року, потерпілому ОСОБА_8 спричинені: садно в лобно-тім`яній області справа, синці на передній поверхні шиї, в правій завушній області, в області лівого плечового суглобу, що кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження; а також: закритий перелом нижньої щелепи зліва на рівні кута та між 42-43 зубами, без зміщення кісткових фрагментів, синець з набряком м`яких тканин в області правої щоки, які в сукупності кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості, що не є небезпечними для життя, але спричинили тривалий розлад здоров`я, більш ніж 21 день.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти доводів та вимог апеляційної скарги потерпілого; потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 на підтримання апеляційної скарги потерпілого та із запереченнями проти апеляційної скарги захисника обвинуваченого; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та вважав вирок суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що останні не підлягають задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство зобов`язує суд дослідити усі докази у провадженні (які відповідають вимогам ст.84 КПК України) та надати цим доказам відповідну оцінку у вироку, за винятком процесуальної процедури, передбаченої ч.3 ст.349 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді даного провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.122 КК України ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг потерпілого ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого щодо обґрунтованості призначеного ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який законом віднесено до злочинів середньої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою вину визнав, розкаявся, офіційно не працевлаштований, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, очікує на народження дитини, частково відшкодував заподіяну матеріальну шкоду. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують покарання, суд не встановив.

З урахуванням викладеного, фактичних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого злочину, часткового відшкодування шкоди, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.1 ст.122 КК України, однак із застосуванням до останнього положень ст.75 КК України та із звільненням обвинуваченого від відбування покарання із випробуванням.

Призначене покарання, на думку колегії суддів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та сприятиме досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Доводи, викладені в апеляційних скаргах потерпілого та захисника обвинуваченого, правильність вказаних висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки обставини, на які посилаються останні, фактично вже були враховані судом при призначенні покарання.

Так, доводи апеляційної скарги потерпілого про те, що призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції належним чином не врахував тяжкість спричинених тілесних ушкоджень є безпідставними, оскільки суд в повній мірі врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим злочину та призначив ОСОБА_6 найсуворіше покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.122 КК України, а при звільненні від відбування цього покарання з випробуванням встановив максимальний іспитовий строк.

Також, є необґрунтованими твердження потерпілого про небажання обвинуваченого відшкодувати йому матеріальну та моральну шкоду, оскільки, згідно з матеріалами провадження, під час його розгляду в суді першої інстанції обвинувачений відшкодував потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 12 000 грн, а за час перебування кримінального провадження в апеляційній інстанції обвинувачений відшкодував потерпілому 17 000 гривень, що свідчить про його активну поведінку, направлену на відшкодування шкоди.

Посилання потерпілого в апеляційній скарзі на неодноразове притягнення обвинуваченого до кримінального відповідальності є безпідставними, оскільки в матеріалах провадження відсутні відомості про наявність обвинувальних вироків відносно ОСОБА_6 , які б набрали законної сили. Судимостей останній не має.

З огляду на викладене, ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його фактичні обставини та відомості про особу обвинуваченого у сукупності, безпідставними є і доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, і підстав для посилення або пом`якшення призначеного покарання не вбачає.

Положення ст.ст.75,76 КК України судом першої інстанції застосовані також вірно, оскільки, з врахуванням відомостей про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки, висновки суду першої інстанції про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, є обґрунтованими. На цей час обвинувачений має на утриманні малолітню дитину.

Більш того, потерпілий в своїй апеляційній скарзі просить призначити обвинуваченому покарання без застосування положень ст.ст.75,76 КК України, тобто погіршити становище обвинуваченого, шляхом зміни вироку, що є неможливим, оскільки суперечить вимогам п.4 ч.1 ст.408 КПК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_10 про неправильне вирішення судом цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 , колегія суддів виходить з такого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 , якому кримінальним правопорушенням було завдано моральної та матеріальної шкоди, звернувся до суду з цивільним позовом до обвинуваченого ОСОБА_6 , що відповідає положенням ст.128 КПК України.

Так, потерпілий просив стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 22 316,95 грн, моральну шкоду в сумі 120 000 грн та витрати зі сплати судового збору.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи вказаний позов, у вироку зазначив про те, що матеріальна шкода підлягає стягненню з обвинуваченого в повному обсязі, а моральна шкода, з урахуванням обставин справи, підлягає стягненню в сумі 25 000 грн, в свою чергу, витрати зі сплати судового збору підлягають частковому стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, оскільки ці висновки зроблені за наслідками всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин кримінального провадження, та з врахуванням наслідків, що настали для здоров`я потерпілого, а доводи сторони захисту про протилежне суперечать матеріалам провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги потерпілого ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 06 червня 2018 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст.122 КК України, без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4