Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1237/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.199 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2019 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі матеріали судового провадження №290/1237/18 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року,
в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити йому вид запобіжного заходу на більш м`який, а саме - цілодобовий домашній арешт. При цьому, зазначає, що проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні 4-х малолітніх дітей, остання дитина є інвалідом дитинства, має постійне місце проживання. Зазначає, що утримується під вартою більше року, є інвалідом за загальним захворюванням, має цілу низку захворювань та потребує медичної допомоги у тому числі оперативного втручання, що неможливо в умовах СІЗО.

Згідно оскарженої ухвали Баранівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року, продовжено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 28 жовтня 2019 року включно. Цією ж ухвалою, відмовлено обвинуваченому ОСОБА_8 у задоволенні його клопотання про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката та обвинуваченого, які просили апеляційну скаргу задовольнити, думку прокурора, який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як вбачається з виділених матеріалів судового провадження №290/1237/18, в провадженні Баранівського районного суду Житомирської області перебуває кримінальне провадження №0000319 від 03.09.2018 відносно ОСОБА_8 за п.п.4, 12 ч.2 ст.115 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_8 знаходиться під вартою з моменту затримання 04.09.2018. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 перебуває в провадженні суду першої інстанції з 30.11.2018.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності до вимог ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та, що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах провадження №290/1237/18, 30.08.2019 в судовому засіданні Баранівським районним судом, в порядку ст.331 КПК України, було розглянуто клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого (а.п.30-33) та клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 , підтримане його адвокатом ОСОБА_7 , про зміну запобіжного заходу на більш м`який у виді домашнього арешту.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та правильно прийшов до висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

При цьому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та доводи останнього щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання про продовження строку тримання під вартою.

Зважає апеляційний суд і на те, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_8 умисного особливо тяжкого правопорушення, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на обґрунтованість застосування саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою останнього.

Зважає суд апеляційної інстанції і на те, що суспільно-небезпечні наслідки дій, що інкримінуються обвинуваченому, та передбачене законом покарання вказують на необхідність врахування реальної можливості вчинення неправомірних дій, в тому числі і у відношенні до потерпілого, свідків, оскільки належного стримуючого фактору, враховуючи загрозу покарання у виді довічного позбавлення волі, не існує.

При цьому, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що останній має постійне місце проживання, проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні 4-х малолітніх дітей, остання дитина є інвалідом дитинства, сам ОСОБА_8 є інвалідом за загальним захворюванням, має цілу низку захворювань та потребує медичної допомоги, на думку апеляційного суду не можуть, в цьому випадку, бути тими беззаперечними стримуючими факторами котрі переконливо забезпечать належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 в разі зміни останньому запобіжного заходу на більш м`який, на що наголошує останній в своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції перевірив доводи обвинуваченого щодо зміни запобіжного заходу на домашній арешт, з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 .

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та останнім в судовому засіданні апеляційного суду не доведені, як не доведено це і його захисником.

В даному випадку, апеляційний суд враховує й відповідь Житомирської міської медичної частини філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Житомирській області (а.п.29), у відповідності до якої, обвинувачений ОСОБА_8 має задовільний стан здоров`я та є інвалідом ІІІ групи з 16.01.2017, безтерміново.

Як на час судового розгляду судом першої інстанції клопотань прокурора та обвинуваченого, так і на час апеляційного розгляду в суді апеляційної інстанції, відсутні будь-які обґрунтовані докази того, що ОСОБА_8 за станом здоров`я не може утримуватись в умовах СІЗО.

Таким чином, вирішуючи клопотання, як прокурора про продовження строку тримання під вартою, так і обвинуваченого та його адвоката щодо зміни запобіжного заходу на більш м`який (домашній арешт), суд першої інстанції, відповідно до ст.178 КПК України, врахував тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання його винним, дані про особу обвинуваченого, який обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, та відповідно наявність передбачених ст.177 КПК ризиків переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Баранівського районного суду Житомирської області від 30 серпня 2019 року, якою продовжено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по 28 жовтня 2019 року включно без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :