ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1291/19 Справа № 199/8479/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
Головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001192 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року, щодо:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпро, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
За участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,
потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
представника потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , -
ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожному з них, по 100 000 гривень моральної шкоди.
Вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, за таких обставин.
25.10.2017 приблизно о 06 годині 56 хвилин водій ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-21011» № НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_13 , здійснював рух у м.Дніпро по вулиці Передовій, зі сторони вулиці Мінусінської, в напрямку вулиці Широкої.
Під час руху в зазначений час по проїзній частині вулиці Передової міста Дніпро, поблизу будинку №309, водій ОСОБА_6 не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України.
При цьому під час руху водій ОСОБА_6 , проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, маючи об`єктивну можливість виявити велосипедиста ОСОБА_14 , який рухався на велосипеді «Україна» біля правого краю проїзної частини дороги вулиці Передової зі сторони вулиці Мінусінської в напрямку вулиці Широкої у попутному з автомобілем напрямку, не вжив своєчасно заходів для зменшений швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного об`їзду перешкод, в результаті чого допустив зіткнення передньою правою частиною автомобіля з задньою частиною велосипеду під керуванням ОСОБА_14 .
Своїми діями водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України (далі по тексту скорочено ПДРУ):
- п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;
- п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;
- п.2.3.(б) «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;
- п.13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».
Порушення п.12.3 ПДРУ водієм ОСОБА_6 знаходиться з технічної точки зору в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події (далі по тексту скорочено ДТП), в результаті якої ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла; численних саден на голові; обличчі; лівій верхній кінцівці та ніжних кінцівках; численних синців на голові, обличчі та лівій нижній кінцівці; рани на обличчі та лівій гомілці; численні дефекти з крововиливами у слизовій оболонці губ; крововиливи у товщу м`яких покривних тканин голови; перелом потиличної кістки праворуч; крововиливи під м`якими мозковими оболонками; крововиливи у речовину головного мозку; перелом тіла кістки нижньої щелепи ліворуч з крововиливами у м`які тканини навколо; великовогнищеві крововиливи під плевру легень та тканину легень; численні крововиливи у м`які тканини лівого стегна у всіх третинах по всіх поверхнях з переходом на проекцію колінного суглоба по зовнішньо-задньо-внутрішній поверхні та на зовнішньо-задню-внутрішню поверхню лівої гомілки у верхній третині; перелом лівої малогомілкової кістки у верхній третині; переломи 2-7-го ребер праворуч з крововиливами у м`які тканини навколо.
Виявлені тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла виникли в короткий проміжок часу, не задовго до настання смерті, від дії твердого предмету, предметів), чи о такий (такі), за умов ДТП, тобто при ударі об виступаючі частини велосипеду або його деталі, ударі виступаючими частинами транспортного засобу, з послідуючим закиданням та відкиданням і контактом з дорожнім покриттям або ґрунтом, у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті, за умов ДТП, яка мала місце 25.10.2017 о 06 годині 56 хвилин.
Не погоджуючись з рішенням суду обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок суду змінити та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що призначене покарання несправедливе через суворість, судом першої інстанції не враховано його особу, оскільки він є молодою людиною, не притягувався до адміністративної, дисциплінарної чи кримінальної відповідальності, на роботі та за місцем проживання характеризується позитивно, не зловживає спиртним, наркотичних засобів не вживає, одружений, має малолітню дитину, матір пенсіонерку, фактично єдиним джерелом існування родини, в матеріальному сенсі, є його зарплата, перебування його в умовах ізоляції від суспільства не буде на користь потерпілим, оскільки працювати в місцях позбавлення волі не зможе, тому відшкодування спричиненої шкоди буде неможливим, також вказує, що має поганий стан здоров`я.
В запереченнях на апеляційну скаргу представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_11 просить в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 відмовити, вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вказує, що призначене ОСОБА_6 покарання є законним, справедливим та сприятиме перевихованню винного та попередженню вчинення ним нових правопорушень.
При апеляційному розгляді обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та просили її задовольнити. Прокурор ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду заперечувала проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , просила вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їх представники ОСОБА_11 , ОСОБА_12 заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та просили вирок суду першої інстанції залишити без змін.
В судових дебатах учасники кримінального провадження підтримали такі ж позиції.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши учасників кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Так, висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України, доведеність його вини в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку з чим, судом апеляційної інстанції не переглядаються.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Перевіривши доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо необхідності призначення йому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів вважає їх безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.
Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Як вбачається з вироку суду першої інстанції, суд при призначенні покарання ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, свою провину визнав повністю, щиро розкаявся та дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки, має на своєму утриманні малолітнього сина 2017 року народження, а також дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, має постійне місце проживання та постійне місце роботи, відомостей та даних, які б його компрометували не має, відсутні відомості, що обвинувачений притягався до адміністративної відповідальності за адміністративні правопорушення на транспорті, відсутні відносно нього інші кримінальні провадження, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , до яких суд першої інстанції відніс повне визнання вини, щире каяття, надання критичної оцінки своїй злочинній поведінці, надання правдивих свідчень, висловлення жалю з приводу вчиненого, бажання виправити ситуацію, яка склалася, перебування на утриманні малолітнього сина 2017 року народження, а також дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, намагання прийняти міри про відшкодуванню матеріальних збитків потерпілим в частині поховання загиблого та організації поминального обіду, а також відсутність обставин, що обтяжуються покарання обвинуваченому, та призначив покарання в мінімальній межі санкції частини статті Особливої частини Кримінального кодексу України за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
При цьому, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_6 скоїв необережний тяжкий злочин, об`єктом якого є безпека руху й експлуатації транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом життя та здоров`я особи. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та грубого порушення обвинуваченим ОСОБА_6 Правил дорожнього руху України настала смерть пішохода ОСОБА_14 . Вказаний злочин з його тяжкими наслідками у вигляді смерті людини несе підвищену суспільну небезпеку і є дуже актуальним питанням для суспільства. Враховано також і думку потерпілих та їх представників, які наполягали на реальному позбавлені волі обвинуваченого ОСОБА_6 , з позбавленням права керувати транспортними засобами.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при призначенні саме такого покарання дотримався вимог кримінального закону. Будь - яких підстав для призначення більш м`якого покарання з мотивів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого, колегія суддів не вбачає, та підстав вважати таке покарання несправедливим унаслідок суворості, немає. Колегія суддів з правильністю висновків суду першої інстанції погоджується та, з урахуванням вищенаведених обставин, вважає призначене покарання законним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому, доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 вказаних висновків суду не спростовують, оскільки обставини, на які він посилається, були відомі суду першої інстанції та достатньою мірою враховані при призначенні покарання, та, на думку колегії суддів, у сукупності не свідчать про необхідність призначення іншого розміру покарання.
Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_6 на те, що судом першої інстанції не враховано його молодий вік, стан здоров`я, проходження служби у лавах Збройних сил України та перебування на його утриманні матері пенсіонерки є необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції належним чином враховано дані про особу обвинуваченого, що і стало підставою для призначення йому покарання в мінімальному розмірі.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України в разі якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може ухвалити рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема на відомостях про вчинений особою злочин та посткримінальну поведінку, на відомостях про особу, її характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки тощо.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необхідності реального відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_6 та про відсутність підстав для ухвалення рішення про звільнення його від відбування покарання з випробуванням. Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_6 розміру покарання, суд першої інстанції узяв до уваги відомості про особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.
Оскаржуваний вирок містить переконливе обґрунтування того, що зазначені обставини у своїй сукупності дають підстави для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 основного покарання у мінімальному розмірі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, проте не є достатніми підставами для висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання. Дійшовши висновку про неможливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 без реального відбування покарання, суд першої інстанції належним чином його обґрунтував, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, заподіяних наслідків, та положень статей 65, 75, 76 КК України. При цьому, колегія суддів відзначає, що позицію потерпілих стосовно призначення покарання обвинуваченому, судом першої інстанції враховано в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і вона не мала над ними пріоритету.
Враховуючи викладене, підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання не пов`язаного з позбавленням волі, колегія суддів не вбачає, так як призначене судом першої інстанції покарання є справедливим і достатнім для виправлення обвинуваченого.
Істотних порушень норм кримінального процесуального законодавства, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку, в матеріалах кримінального провадження колегією суддів не встановлено.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2019 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.
Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Кримінального касаційного суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: