ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 644/3337/19 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/3185/19 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , та його захисника ОСОБА_8 , без участі інших учасників, а саме потерпілого, належним чином повідомленого про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові дану справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 10 2019 року, -
В С Т А Н ОВ И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Вказаною ухвалою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 06 12 2019 року включно.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосувавши до останнього запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, або визначити суму застави на рівні двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та покласти на нього певні процесуальні обов`язки.

Такі вимоги мотивував тим, що суд першої інстанції ухвалив своє рішення про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 керуючись не доказами, наданими стороною обвинувачення в обґрунтування ризиків, передбачених ст.177 КК України, а відомостями, раніше встановленими слідчим суддею в своїй ухвалі про обрання запобіжного заходу, яке не є преюдиційним для суду на стадії судового провадження. Вказав, що судом в оскаржуваній ухвалі неконкретизовані ризики, визначені процесуальним законом та не врахована практика Європейського суду з прав людини.
Зазначив, що прокурор неодноразово ініціюючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, не надав жодних доказів в обґрунтування свого клопотання, зокрема, щодо відсутності: міцних соціальних зв`язків на території України в цілому та у м. Харкові зокрема, офіційного працевлаштування, дружини, утриманців.
Вказав про те, що судом першої інстанції не враховано добровільне відшкодування ОСОБА_7 в повному обсязі матеріальної та моральної шкоди потерпілому.
Також, зазначив, що в оскаржуваному рішенні судом жодним чином не обґрунтовано неможливість визначення ОСОБА_7 застави.
Крім того, захисник не погоджується із обраним запобіжним заходом щодо його підзахисного, оскільки підставою для цього є незабезпечення прокурором явки свідків у судове засідання, у зв`язку із чим їх досі не допитано.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги, просили задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, просив залишити вимоги апеляційної скарги обвинуваченої без задоволення.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи обвинуваченого та його захисника, вислухавши думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
У відповідності до приписів ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не завершено, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.
Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням вимог чинного національного та міжнародного законодавства.
Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченим переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.
Як вбачається з оскаржуваної ухвали, обґрунтовуючи необхідність продовження строку тримання під вартою, суд зазначив, що термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого закінчується 16 10 2019 року, судовий розгляд даного провадження триває, тому, виходячи з необхідності уникнення ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, із ступеня тяжкості вчиненого злочину, а також тієї обставини, що підстави для застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою не відпали.
При цьому, суд дійшов висновку, що в ході розгляду даного клопотання прокурор довів, що заявлені ризики не зменшились та виправдовують тримання особи під вартою, оскільки є всі підстави вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Приймаючи відповідне рішення, суд першої інстанції дав належну оцінку наведеним прокурором доводам в їх сукупності та доводам сторони захисту, з огляду на конкретні обставини та на суспільну небезпечність діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , можливе покарання за тяжкий злочин, скоєння якого інкримінується останньому, взяв також до уваги те, що ОСОБА_7 неодружений, не працевлаштований, не має законних джерел для існування та міцних соціальних зав`язків, що свідчить про підвищений ризик переховування від суду.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі, у зв`язку з чим визнає доводи захисника обвинуваченого щодо недоведеності прокурором необхідності продовження строку тримання під вартою.
Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції ухвалив своє рішення про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 керуючись не доказами, наданими стороною обвинувачення в обґрунтування ризиків, передбачених ст.177 КК України, а відомостями, раніше встановленими слідчим суддею в своїй ухвалі про обрання запобіжного заходу, яке не є преюдиційним для суду на стадії судового провадження безпідставні, оскільки, як вбачається з виділених матеріалів справи, суд приймав рішення про продовження строку тримання під вартою, виходячи із заявленого прокурором відповідного клопотання, в якому він зазначив про доцільність повторно розгляду питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу, вказав про наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КК України та обґрунтував необхідність продовження строку дії тримання під вартою обвинуваченого.
Крім того, апелянт вказує, що прокурором не надано жодних доказів в обґрунтування свого клопотання, зокрема, щодо відсутності: міцних соціальних зв`язків на території України в цілому та у м. Харкові зокрема, офіційного працевлаштування, дружини, утриманців.
Слід зазначити, що прокурор посилався на конкретні достовірні на момент складання та затвердження обвинувального акту відомості, щодо анкетних даних обвинуваченого ОСОБА_7 , які були встановлені органами досудового розслідування та містяться в матеріалах кримінального провадження.
Разом з тим, ані самим обвинуваченим, ані його захисником дані відомості жодним чином не спростовані.
Відсутність міцних соціальних зв`язків на території України в цілому та у м. Харкові зокрема, офіційного працевлаштування, дружини, утриманців свідчить про підвищений ризик можливості переховування обвинуваченим від суду, тому саме запобіжний захід у виді тримання під вартою є належною гарантією для запобігання такому ризику.
Посилання захисника на те, що ОСОБА_7 відшкодовано в повному обсязі моральну та матеріальну шкоду потерпілому, хоча і мають місце, однак на обґрунтованість продовження дії запобіжного заходу не впливають, оскільки, як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд посилався лише на те, що свідки по справі ще не допитувалися та докази не досліджувалися.
Щодо не визначення розміру застави, на що вказує апелянт у поданій скарзі, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до приписів ч.4 ст.183 КК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.
Оскільки ОСОБА_7 інкримінується злочин, передбачений ч.1 ст.125 КК України, з урахуванням наведеного положення, суд першої не зобов`язаний застосовувати альтернативний запобіжний захід у виді застави.
Вирішення інших питань, наведених у апеляції, зокрема, щодо тривалості процесу, незабезпечення прокурором явки свідків у засідання, не входять до компетенції суду апеляційної інстанції та повинні вирішуватися в порядку кримінального законодавства.
З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.
За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких альтернативних запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та вважає, що за доводами апеляційної скарги обвинуваченого відсутні жодні підстави для зміни чи скасування рішення.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10 10 2019 року по справі щодо ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою до 06 12 2019 року, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4