Ухвала
Іменем України
25 листопада 2019 року

м. Київ
справа № 1-2/1999

провадження № 51- 9418 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року,
встановив:
Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, вироком Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року ОСОБА_4 засуджено за п. «а», п. «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 19 і ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року, із застосуванням ст. 42 КК України, до покарання у виді смертної кари - розстрілу з конфіскацією всього майна, яке є його особистою власністю.
ОСОБА_4 виправдано за ч. 3 ст. 193, ст. 208, ч. 1 ст. 222 КК України 1960 року у зв`язку із недоведеністю його вини у вчиненні злочинів.
Ухвалою Верховного Суду України від 25 травня 2000 року вирок Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року щодо ОСОБА_4 змінено. Призначене останньому покарання за п.п. «а», «г» ст. 93 КК України 1960 року у виді смертної кари замінено на довічне позбавлення волі.
На підставі ст. 42 КК України 1960 року постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за сукупністю злочинів п.п. «а», «г» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ст. 19 і ч. 3 ст. 140 КК України 1960 року до довічного позбавлення волі.
В решті вирок суду залишено без зміни.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року повернуто заяву ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року щодо нього.
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на вищевказану ухвалу апеляційного суду.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Зокрема, у касаційній скарзі не міститься обґрунтування необхідності скасування рішення суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, а саме:1)істотного порушення вимог кримінального процесуального закону; 2)неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3)невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Крім того, конкретні порушення закону, які б були допущені судом апеляційної інстанції та які б були підставами відповідно до ст. 438 КПК України для скасування вказаного судового рішення, ОСОБА_4 не наводить.
Також, звертаючись із «касаційною скаргою», засуджений ОСОБА_4 мотивує свої вимоги нормами кримінального процесуального закону, які передбачають як порядок перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, так і порядок такого звернення для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до ст. 436 КПК України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Так, зі змісту касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 вбачається, що він одночасно оспорює законність ухвали Вінницького апеляційного суду від 05 листопада 2019 року, якою повернуто його заяву про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року щодо нього за нововиявленими обставинами, та просить суд касаційної інстанції розглянути його заяву за нововиявленими обставинами про перегляд вироку Вінницького обласного суду від 16 червня 1999 року в порядку п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України 2012 року.
Крім того, ОСОБА_4 не висловлює конкретного прохання до суду касаційної інстанції.
За таких обставин, прохальна частина касаційної скарги засудженим викладена без урахування вимог ст. 436 КПК України, яка визначає повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Вказані порушення перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Згідно звимогами ч. 1 ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху.
Касаційна скарга може бути розглянута за умови усунення зазначених недоліків протягом 15 днів з дня одержання копії даної ухвали.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії цієї ухвали.
У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3