КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
за участі секретаря ОСОБА_4
прокурора ОСОБА_5
захисника ОСОБА_6
розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22 серпня 2019 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.08.2019 задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000604 від 16.08.2019, та накладено арешт на майно, а саме: автомобіль «Jeep Compass», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15.09.2016, виданого ТСЦ 0544, перебуває у власності Приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" (надалі - ПрАТ "ПК "Поділля"), що зареєстроване за адресою: Вінницька область смт. Крижопіль, вул. Тютюнника 74 А.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ПрАТ "ПК "Поділля", подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000604 про арешт майна, та зобов`язати СУ ГУНП у Київській області повернути автомобіль «Jeep Compass», реєстраційний номер НОМЕР_1 власнику - ПрАТ "ПК "Поділля".

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник зазначав, що на час накладення арешту на автомобіль, останній був вилучений органом досудового розслідування у позапроцесуальний спосіб та перебуває у віданні органу досудового розслідування незаконно.
Зокрема, автомобіль марки «JeepCompass», державний номер НОМЕР_1 , оглянуто та вилучено з місця події на підставі акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.08.2019. Вказаний акт є додатком до «Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції», затвердженої наказом МВС України № 1376 від 06.11.2015. При цьому, на час огляду та вилучення автомобіля з місця дорожньо-транспортної пригоди, слідчому було достеменно відомо про смерть потерпілого та, відповідно, необхідність внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та початку досудового розслідування, а не складення протоколу про адміністративне правопорушення на водія. Тому огляд та вилучення автомобіля повинен був проводитися відповідно до норм КПК України, який не передбачає складення подібних актів.
Прокурором порушено встановлений ч. 5 ст. 171 КПК України строк на звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, оскільки автомобіль вилучено з місця події 15.08.2019, а клопотання про арешт майна фактично передано прокурором для доставки до суду через кур`єрську службу «Нова пошта» 19.08.2019 та у цей же день надійшло на адресу суду. При цьому, клопотання про поновлення процесуальних строків в порядку ст. 117 КПК України прокурором не подавалося.
Слідчий суддя постановив ухвалу про накладення арешту з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 172 та ч. 6 ст. 173 КПК України, та без повідомлення представника ПрАТ «ПК «Поділля» про розгляд клопотання.

Наявна у матеріалах справи повістка не є належним доказом повідомлення підприємства, так як відсутні будь-які дані про її фактичне направлення за адресою підприємства та вручення уповноваженій особі.
У слідчого судді були відсутні підстави для накладення арешту на автомобіль, оскільки прокурором не доведено наявності ризиків можливої зміни речового доказу - автомобіля. Належних доказів на підтвердження своїх припущень прокурор не надав.
Крім того, прокурор у клопотанні послався лише на абстрактну необхідність накладення арешту на майно підприємства, як на речовий доказ, при цьому не деталізував та не навів, в якому саме обсязі і на який строк необхідно обмежити право власника майна мирно володіти останнім.
Слідчий суддя також не зазначив та не навів належних підстав з посиланням на докази, які б підтверджували висновки щодо заборони та/або обмеження у володінні та користуванні майном, або щодо заборони та/або обмеження розпорядження майном.
Посилання слідчого судді на постанову слідчого від 16.08.2019 про визнання автомобіля речовим доказом не є достатньою підставою для визнання його як такого.
Крім того, у резолютивній частині ухвали слідчий суддя не зазначив конкретний спосіб арешту майна та не умотивував, чому саме цей спосіб арешту майна та з таким ступенем обтяження має бути застосований у цьому випадку.
Апелянт зазначав, що ухвалу слідчого судді постановлено у відсутності представника ПрАТ «ПК «Поділля», та зі змістом оскаржуваної ухвали представник товариства ознайомився 30.08.2019.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи захисника ОСОБА_6 в інтересах ПрАТ «ПК «Поділля», який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити в повному обсязі, прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.
Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання слідчого про арешт майна розглянуто у відсутності представника ПрАТ «ПК «Поділля», дані про вручення ухвали слідчого судді вказаному товариству у матеріалах справи відсутні.
Як зазначено у апеляційній скарзі, зі змістом оскаржуваної ухвали представник ПрАТ «ПК «Поділля» ознайомився 30.08.2019, тоді як апеляційну скаргу подано 02.09.2019, тобто в строк, передбачений п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 395 КПК України.
Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним управлінням Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000604 від 16.08.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Як встановлено органом досудового розслідування, 15.08.2019 о 21:35 год. водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «Jeep Compass», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на 35 км. +850 м. автодороги сполученням «Бориспіль-Дніпро» в напрямку м. Бориспіль, в межах Переяслав-Хмельницького району, здійснив зіткнення із велосипедом «Titan», без реєстраційного номера, під керуванням невстановленого чоловіка, який рухався в попутному напрямку.
Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди невстановлений чоловік від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.
Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 від 16.08.2019, автомобіль «Jeep Compass» реєстраційний номер НОМЕР_1 , визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000604.
19.08.2019 прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Київської області ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на автомобіль «Jeep Compass», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15.09.2016, виданого ТСЦ 0544, перебуває у власності ПРАТ ПК «Поділля», що зареєстроване за адресою: Вінницька область смт. Крижопіль, вул. Тютюнника 74 А.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.08.2019 задоволено клопотання прокурора.
Постановляючи ухвалу про накладення арешту на майно, слідчий суддя виходив з необхідності забезпечення збереження речових доказів.
З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).
У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на автомобіль «Jeep Compass», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з тих підстав, що вказаний автомобіль у встановленому законом порядку визнаний речовим доказом у межах кримінального провадження №0000604та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів.
З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке слідчий просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вказаний в оскаржуваній ухвалі транспортний засіб, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути передане, приховане або відчужене.
Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 173 КПК України, наклав арешт на майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені у апеляційній скарзі доводи щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді є непереконливими, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що транспортний засіб «Jeep Compass», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зберіг на собі сліди кримінального правопорушення та має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а отже відповідає ознакам, зазначеним в ст.98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.
З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на таке майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Посилання апелянта на те, що автомобіль марки «JeepCompass», державний номер НОМЕР_1 , оглянуто та вилучено з місця події на підставі акта огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 15.08.2019, який не передбачений чинним КПК України, слід визнати передчасними, оскільки обставини, на які посилається апелянт, не є предметом розгляду при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження.
Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Посилання апелянта на те, що прокурором порушено встановлений ч. 5 ст. 171 КПК України строк на звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, а слідчий суддя постановив ухвалу про накладення арешту з порушенням строків, передбачених ч. 1 ст. 172, ч. 6 ст. 173 КПК України, та без повідомлення представника ПрАТ «ПК «Поділля» про розгляд клопотання, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.
Доводиапелянта про те, що прокурор у клопотанні не деталізував та не зазначив, в якому саме обсязі і на який строк необхідно обмежити право власника мирно володіти майном, не можуть бути визнані самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, оскільки не є визначеною законом підставою для відмови у накладенні арешту, які містяться у ст. 173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 372 КПК України, та містить у собі відомості, передбачені ч. 5 ст. 173 КПК України а тому доводи апелянта у цій частині є необгрунтованими.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах приватного акціонерного товариства "Продовольча компанія "Поділля" залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 22.08.про накладення арешту на автомобіль «Jeep Compass», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 15.09.2016, виданого ТСЦ 0544, перебуває у власності ПРАТ ПК «Поділля», що зареєстроване за адресою: Вінницька область смт. Крижопіль, вул. Тютюнника 74 А, - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3