Номер провадження: 11-кп/813/1234/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003545, від 11 червня 2018 року, відносно

ОСОБА_8 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Азербайджана, азербайджанця, з середньою освітою, не одруженого, тимчасово не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Приморського районного суду м. Одеси, від 12 червня 2019 року, ОСОБА_9 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_9 був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та на нього покладені обов`язки, передбачені ст.76 КК України.
Вирішено питання з судовими витратами у кримінальному провадженні.
Крім того, ухвалою слідчого судді, від 19 червня 2019 року, було виправлено описку у вироку Приморського районного суду м. Одеси, від 12 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 , та зазначено, що у резолютивній частині вироку необхідно вважати вірним «визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами».
Оскаржуваним вироком встановлено, що 05 червня 2018 року, при необмеженій видимості, приблизно о 13:20 годині, при сухому дорожньому покритті, водій ОСОБА_10 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем «FORD Transit» д.н.з. НОМЕР_1 , здійснював рух заднім ходом, по тротуару, який веде до паркінгу ринку «Привоз» у Приморському районі м.Одеса, з боку вул.Єкатерининська в напрямку вул. Преображенська. При під`їзді до зупинки маршрутних транспортних засобів на вул. Пантелеймонівська, у Приморському районі м. Одеси, де видимість руху для водія була не обмежена, водій ОСОБА_9 , рухаючись заднім ходом був неуважним, не переконався що подальший його рух не створить перешкод чи небезпеки для інших учасників дорожнього руху, які стояли на тротуарі позаду, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , 1956 року народження. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, з лінійним переломом потиличної кістки. Вказані тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.
Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції, прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України, а також доведеність вини ОСОБА_8 , вважав, що суд першої інстанції при призначенні покарання істотно порушив вимоги кримінального закону. Так, прокурор зазначив, що призначаючи ОСОБА_12 покарання суд першої інстанції в резолютивній частині вироку не зазначив про те, що не застосовує до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. У зв`язку з викладеним прокурор просив змінити вирок в частині призначення додаткового покарання та зазначити у резолютивній частині вироку, що ОСОБА_12 призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 доповнив вимоги апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу слідчого судді від 19.06.2019 року, якою було виправлено описку у вироку Приморського районного суду м. Одеси від 12 червня 2019 року відносно ОСОБА_8 (а.с.40), оскільки вона винесена незаконним складом суду (слідчий суддя, а не суд) за відсутністю секретаря та інших учасників кримінального провадження, які не повідомлялися про час та місце розгляду. В матеріалах провадження відсутній журнал та запис фіксації судового засідання від 19.06.2019 року. Зазначеною ухвалою фактично змінено покарання, що не передбачено ст.379 КПК України.

Обвинувачений та його захисник у судове засідання апеляційного суду не з`явились, про час та місце апеляційного розгляду повідомлялись належним чином. З заявами та клопотаннями до апеляційного суду не звертались.

Частиною 4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. Якщо для участі в розгляді в судове засідання не прибули учасники кримінального провадження, участь яких згідно з вимогами цього Кодексу або рішенням суду апеляційної інстанції є обов`язковою, апеляційний розгляд відкладається.
Відповідно до вимог ч.4 ст.401 КПК України обвинувачений підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо в апеляційній скарзі порушується питання про погіршення його становища або якщо суд визнає обов`язковою його участь, а обвинувачений, який утримується під вартою, - також у разі, якщо про це надійшло його клопотання.
Враховуючи викладене, а також те, що прокурор у своїй апеляційній скарзі не ставить питання про погіршення становища обвинуваченого, апеляційний суд визнав можливим проведення апеляційного розгляду за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора який підтримав доповнені вимоги апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_8 проводився в порядку ч.3 ст.349 КПК України, оскільки обвинувачений не оспорював фактичні обставини кримінального провадження, які відповідно до обвинувального акту прокурор вважав доведеними. Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому, у відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи прокурора про те, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального закону в частині призначення додаткового покарання ОСОБА_12 за ч.2 ст.286 КК України.

Так, санкція ч.2 ст.286 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Однак, згідно резолютивної частини оскарженого вироку, суд першої інстанції призначив ОСОБА_12 основне покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, при цьому, не зазначив у вироку своє рішення про застосування до обвинуваченого додаткового покарання, яке полягає у позбавленні права керувати транспортними засобами на певний строк або без такого.

Пленум Верховного Суду України у пункті 21 своєї постанови №14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зазначив, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 ст.287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Згідно журналу судового засідання (а.с.24,25) учасники справи висловлювали думку щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_12 додаткового покарання.

Викладені обставини свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, що є підставою для зміни вироку, відповідно до положень п.4) ч.1 ст.409, ст.413 КПК України, з включенням до резолютивної частини оскарженого вироку вказівки суду: «призначити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами».

Доводи апеляційної скарги про скасування ухвали слідчого судді від 19.06.2019 року, про виправлення описки у вироку, апеляційний суд вважає обґрунтованими з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 379 КК України, суд має право за власною ініціативою або за заявою учасника кримінального провадження чи іншої заінтересованої особи виправити допущені в судовому рішенні цього суду описки, очевидні арифметичні помилки незалежно від того, набрало судове рішення законної сили чи ні. Питання про внесення виправлень суд вирішує в судовому засіданні. Учасники судового провадження повідомляються про дату, час і місце засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

Передбачену статтею 379, а також ч.5 ст.371 КПК можливість усунення судом окремих недоліків свого рішення не можна вважати його зміною. Саме тому деякі недоліки судового рішення можуть бути усунені судом, який ухвалив (постановив) рішення шляхом виправлення описок і очевидних арифметичних помилок.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань речей, предметів, майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може ускладнити виконання судового рішення в цілому.

Згідно матеріалів провадження, ухвала про виправлення описки у вироку суду, в порушення вимог ст.379 КПК України, була винесена слідчим суддею, тобто незаконним складом суду, за відсутності секретаря та інших учасників провадження.

В матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення учасників провадження про час та місце розгляду питання про внесення виправлень у рішення суду. Також в матеріалах справи відсутній журнал судового засідання та запис його фіксації, від 19.06.2019 року.

Дослідивши зміст резолютивної частини оскарженої ухвали слідчого судді, від 19.06.2019 року, апеляційний суд дійшов висновку, що в даному випадку слідчий суддя не виправив описку чи арифметичну помилку допущенну у вироку від 12.06.2019 року, а фактично змінив своє рішення в частині призначення ОСОБА_12 додаткового покарання, а тому допущенні слідчим суддею виправлення в оскаржуваному вироку, не можуть вважатися законними в розумінні положень ст.379 КПК України.

Частиною 1 п.4 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково або ухвалити нову ухвалу.

Відповідно до п.3.ч.1 ст.409, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справ в суді апеляційної інстанції є істотне порушення норм кримінального процесуального закону.

При постановленні ухвали про виправлення описки, суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим, згідно п.п. 2,3,7 ч.2 ст.412 КК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню: якщо ухвалене незаконним складом суду, судове провадження здійснене за відсутністю учасників, відсутній журнал судового засідання на якому зафіксоване судове провадження.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доповнена апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді про виправлення описки у вироку Приморського районного суду м.Одеси від 12 червня 2019 року підлягає скасуванню, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення додаткового покарання.

Керуючись статями 376, 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Доповнену апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_7 задовольнити.

Скасувати ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 19.06.2019 року, про виправлення описки у вироку Приморського районного суду м.Одеси у справі №522/19484/18 від 12.06.2019 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч.2 ст.286 КК України.

Вирок Приморського районного суду м.Одеси від 12 червня 2019 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України змінити в частині призначення додаткового покарання.
Призначити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ч.3 ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

На підставі п.1,2, ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_8 обов`язки6

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала Одеського апеляційного суд набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4