ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 червня 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська матеріали кримінального провадження № 201/11208/15-к (пр. № 1-кп/201/192/2019), відомості про яке внесено 16 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000226, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, освіта вища, одруженого, раніше не судимого, працюючого директором ТОВ «ВКФ ПМК-1», який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення:
Обвинувачений ОСОБА_6 16 квітня 2015 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «Мітсубісі Лансер», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , під час виїзду заднім ходом з території парковки на проїзну частину в районі будинку № З-д по пр. Героїв в м. Дніпропетровську, грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, не переконався у безпеці виконуваного маневру, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка стояла на шляху його руху. В подальшому обвинувачений з місця події зник.

В результаті дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_7 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці з задовільненим стоянням відламків; закритого перелому п`ятої плюснової кістки лівої ступні у верхній третині зі зміщенням відламків; синця та садна лівого колінного суглобу, садна середньої третини лівої гомілки, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день).

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «Мітсубісі», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , не виконав вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України, який свідчить: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб», невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Показання учасників кримінального провадження наданих суду:
Обвинувачений ОСОБА_6 , у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що 16 квітня 2015 року приблизно в обідній час він під`їхав на своєму автомобілі «Мітсубісі» до магазину «АТБ» на пр. Героїв, 3-д в м. Дніпропетровську та зупинився у місці для паркування, припаркувавшись на крайньому місці, після цього його дружина пішла в магазин. Десь через 5-10 хвилин дружина повернулась і він включив передачу заднього руху для того щоб виїхати з парковки. При цьому, під час виїзду на дорогу з місця стоянки він помітив літню жінку (потерпіла ОСОБА_7 ), яка рухалась по проїзній частині за припаркованими автомобілями, які стояли у відповідному місці та по відношенню до його автомобіля остання наближалась з лівого боку. Темп цього пішохода був досить швидким і в той час коли він виїжджав, то пропустив останню, а потім включив передачу, для того щоб їхати вперед, однак, подивившись в ліве дзеркало бокового виду, щоб пропустити транспорт, який рухався в попутному напрямку, він побачив як вказана жінка спіткнулась та впала передніми руками у калюжу. Переключивши коробку передач в режим паркінгу та вимкнувши запалювання, він вийшов з автомобіля для того щоб допомогти жінці піднятись, проте, коли він до неї підійшов, то остання вже підвелась. Оскільки його допомога вже не була потрібна, він повернувся до автомобіля, а ОСОБА_7 пішла далі за припаркованими автомобілями по проїзній частині, минувши в`їзди в магазин «АТБ» та у двори. Перед тим як сісти за кермо, він ще раз подивився в сторону потерпілої, яка також обернулась, він подумав, що останній все ж таки потрібна допомога та зробив крок вперед, однак остання пішла далі та зникла з його поля зору за припаркованим транспортним засобом, зокрема фургоном «Газель» білого кольору, водій якого вивантажував товар у хлібний кіоск поряд. Після цього він сів у свій автомобіль та попрямував далі у своїх справах. Крім того він хоче звернути увагу, що в той момент коли він виїхав на дорогу та вийшов з автомобіля, то потерпіла знаходилась десь в 4 метрах від автомобіля. Повернувшись до автомобіля на ньому не було якихось пошкоджень, хоча він завжди автоматично оглядає свій автомобіль перед тим як сісти в нього. Пізніше від цих подій, приблизно о 14 годині того ж дня, йому подзвонила невідома особа та представилась слідчим, в нього запитали, чи був він нещодавно на жилому масиві Перемога, на що він відповів, що знаходився у вказаному місці.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 суду пояснила, що 16 квітня 2015 року вона вийшла з магазину «АТБ» по пр. Героїв в м. Дніпропетровську та перед собою в декількох кроках побачила обвинуваченого ОСОБА_6 , який відчинив автомобіль червоного кольору, від котрого спрацювала звукова та світова сигналізація, у зв`язку з чим вона звернула свою увагу на останнього. Потім ОСОБА_6 сів в свій автомобіль, а вона пішла далі, однак побачила, що інший транспортний засіб перекрив в`їзд до магазину, а тому вона вирішали обійти останній позаду, оскільки в її руках були сумки та пройти там було важко. Коли вона наблизилась до транспортного засобу, то виглянула із-за його краю та зрозуміла, що ввімкнений зелений сигнал світлофора для руху транспорту їй назустріч, а тому вона зупинилась біля краю парковочної зони та дивилась вправо, чекаючи коли закінчиться рух транспорту. В цей момент вона відчула удар в правий бік та спину, від якого вона впала в калюжу обличчям вперед, при цьому її ноги опинились під автомобілем, який спочатку зупинився, а потім здав вперед та зупинився паралельно магазину, при цьому від його коліс вів мокрий слід з калюжі, куди вона впала. Піднявшись, вона побачила, що її рука зламана, а пакети знаходяться в калюжі, в той же час ОСОБА_6 розглядав задній бампер свого автомобіля з правої сторони. Звернувшись до обвинуваченого, вона повідомила йому, що він наніс їй тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_6 запитав у водія транспортного засобу, який вона обходила, про це, на що той підтвердив її слова. Обвинувачений повернувся до свого автомобіля, почекав біля нього деякий час, потім зрозумів, що більше свідків немає, сів за кермо та уїхав. Потім вона направилась до світлофора та перейшла дорогу, де зустріла свого сусіда ОСОБА_8 , який допоміг їй донести сумки. Вдома її чоловік викликав швидку та міліцію, а у лікарні, куди її доставила швидка, її зустрів слідчий, який, паралельно з її оглядом, задавав питання про обставини, що відбулись. Після цього вони направились на місце пригоди, де їй ще раз були задані питання про ДТП та складено протокол, який вона підписала.

Зі сторони обвинувачення:
Свідок ОСОБА_9 під час судового розгляду надав суду наступні пояснення, а саме, що десь 15-16 квітня 2015 року близько 12 години дня він знаходився біля магазину «АТБ» на пр. Героїв в м. Дніпропетровську за кермом свого автомобіля «Мерседес-Бенц Спрінтер», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який розвантажував його напарник. Коли товар був розвантажений, він вийшов з автомобіля та побачив як автомобіль «Мітсубісі Лансер» червоного кольору стоїть у калюжі, де лежала жінка, після цього автомобіль від`їхав вперед та з під його коліс вів мокрий слід. З автомобіля вийшов обвинувачений, який почав роздивлятися свій автомобіль ззаду, а потім задав питання, чи це він це зробив, на що він йому повідомив, що якщо тут більше нікого немає, то значить це він зробив. Після цього ОСОБА_6 сів в автомобіль та поїхав, а він разом з вантажником підняли потерпілу та її сумки, які дали останній в одну руку, оскільки інша рука була зламана та висіла кисть. Потерпіла була одягнута у верхній одяг на кшталт пальто, яке було червоного кольору. Він побачив момент виїзду автомобіля «Мітсубісі Лансер» на дорогу з парковочної зони, оскільки в той час він ще знаходився в салоні свого транспортного засобу, який стояв правіше від магазину, а тому його огляду відкривалось місце стоянки зліва. При цьому самого момент наїзду на потерпілу він не бачив, так яка не обертався з кабіни свого автомобіля на дорогу. Він може припустити, що потерпіла була травмована саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки іншого пояснення цьому немає з огляду на те, що в тому місці окрім водія ОСОБА_6 , який виїжджав заднім ходом на дорогу, нікого більше не було. Його допитував на стадії досудового розслідування слідчий, який викликав його через керівництво з місця роботи, а саме підприємство «Гаврилівські курчата», в якому він працював на момент ДТП, при цьому його покази були внесені в протокол з його слів, після чого він підписав останній.

Свідок ОСОБА_10 під час допиту у судовому засіданні суду пояснив, що він приймав участь в якості понятого при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась біля магазину «АТБ» на пр. Героїв в м. Дніпропетровську. Перед початком цієї слідчої дії йому та іншому понятому роз`яснили, що на пішохода був здійснений наїзд автомобілем, який після цього залишив місце пригоди, потім слідчим були проведені вимірювання, а також складено схему місця ДТП, під чим вони поставили свої підписи у протоколі. Він бачив на тому місці потерпілу ОСОБА_7 , яка сиділа в автомобілі, при цьому в останньої була зламана рука. Крім того свідок наголосив, що саме його попросив слідчий здійснити на його телефон фотознімки місця пригоди, оскільки сам слідчий в той час проводив якісь вимірювання та не міг цього зробити самостійно. Його запросили до участі в цій слідчій дії в той момент коли він проходив поряд.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту у судовому засіданні суду пояснив, що він знаходився в своєму автомобілі на парковці біля магазину «АТБ» на пр. Героїв в м. Дніпропетровську, де до нього підійшов співробітник міліції, який запросив бути понятим при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди. В ході цієї слідчої дії проводились вимірювання, зокрема відстань від місця наїзду замірялась за допомогою вимірювальної рулетки. На це місце вказав співробітник міліції, який відповів йому, що тут відбувся наїзд на потерпілу. Він точно не пам`ятає, хто ще був присутні при цій слідчій дії, зокрема потерпілу на місці пригоди він не бачив, однак міліціонер, на його питання де потерпіла, показав рукою в напрямку автомобіля, в якому напевно сиділа остання. Він зараз не може сказати з точністю чи був при огляді ще один понятий, йому нікого не представляли та ні з ким не знайомили, при цьому окрім нього та міліціонера на місці події ще був хтось, зокрема якийсь чоловік. На фотографії до протоколу огляду місця пригоди він впізнає себе разом з міліціонером, проте не може пояснити хто робив ці знімки. Після огляду був складений відповідний протокол, який він підписав особисто.

Допитаний за клопотанням потерпілої свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він проживає по сусідству з потерпілою ОСОБА_7 , яку зустрів десь в середині квітня 2015 року приблизно о 12 годині біля пішохідного переходу на пр. Героїв в м. Дніпропетровську, коли він йшов на роботу. У потерпілої була неприродньо вивернута ліва рука в районі кисті, а в іншій руці, правій, у неї були дві сумки, крім того ОСОБА_7 була одягнута у верхній одяг червоного кольору. На його запитання, що трапилось, ОСОБА_7 повідомила йому, що біля магазину «АТБ» її збив автомобіль, який після цього залишив місце пригоди. Взявши сумки, він провів додому потерпілу, при цьому звернув свою увагу на те, що остання помітно кульгала. Лише увечері в цей день він дізнався, що у потерпілої зламана рука та нога.

Допитаний за клопотанням потерпілої свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що він не був очевидцем дорожньо-транспортної пригоди, йому зателефонував його знайомий ОСОБА_13 та повідомив, що його мати ОСОБА_7 потрапила в ДТП та госпіталізована в лікарню. Оскільки він знаходився поряд з цією лікарнею та сам працює лікарем, то вирішив прийти на допомогу до матері свого друга. В лікарні він попрохав щоб з уважністю віднеслись до потерпілої та зробили необхідні знімки та ретельно провели її огляд. Після цього вони всі разом направились на місце дорожньо-транспортної пригоди, де слідчий разом з понятими проводили огляд. Під час огляду потерпіла знаходилась в салоні автомобіля на передньому пасажирському сидінні, оскільки останній наклали гіпс.

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердила надані нею висновки судово-медичної експертизи № 1977е від 27 квітня 2015 року (том 1, а.с. 155-158) та додаткової судово-медичної експертизи № 2537е від 02 червня 2015 року (том 1, а.с. 162-163), при цьому звернувши увагу на те, що вказані дослідження нею були проведені на підставі медичних та рентгенологічних даних потерпілої ОСОБА_7 , в результаті чого у неї була встановлена ступінь тілесних ушкоджень. В той же час, у наданій на дослідження медичній документації не було жодних даних, які б давали підстави зробити висновок про те, що тілесні ушкодження могли бути завдані потерпілій у різні проміжки часу та в результаті спотикання або перечеплення об виступаючі елементи проїзної частини. Механізм утворення перелому лівої ступні не виключений лише тільки внаслідок здавлення, а також можливий в результаті дії тупого твердого предмету, однак такий предмет повинен бути з обмеженою контактуючою поверхнею. Враховуючи всі тілесні ушкодження виявлені у потерпілої, можливо сказати, що остання знаходилась задньою частиною до автомобіля, оскільки в неї також наявні ушкодження на передній поверхні, при цьому з огляду на те, що була зламана ліва рука, то напевно контакт прийшов саме з цієї сторони. З такими тілесними ушкодженнями як у потерпілої, людина ще може рухатись самостійно деякий час, особливо враховуючи такі фактори як перехвилювання та шок, однак більш точно відповісти на це питання не надається можливим. При особистому огляді потерпілої під час проведення додаткової судово-медичної експертизи вона описувала всі наявні на тілі останньої ушкодження, в тому числі у вигляді синців та саден, які могли бути спричинені в день ДТП. Також ОСОБА_14 повідомила суду, що, будучи судовим експертом, вона приймала участь у цьому кримінальному провадженні в якості спеціаліста та надавала методичну допомогу при проведенні слідчого експерименту від 27 травня 2015 року (том 1, а.с. 143-147), в ході якого відтворювалась обстановка та обставини події за участі потерпілої, у якої вона запитувала, чи максимально близько відповідає відтворена обстановка тій, яка мала місце в момент ДТП. На це потерпіла вказувала всі ті обставини як вона пам`ятала та бачила особисто.

Зі сторони захисту:
Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що 16 квітня 2015 року близько 13 години він рухався не велосипеді та проїхав кільце доріг в районі пр. Героїв в м. Дніпропетровську, у нього трапились якісь проблеми з велосипедом і він зупинився його оглянути. В цей момент він побачив як жінка (вказує на потерпілу ОСОБА_7 ) почала перебігати дорогу, спотикнулась та впала на землю, зокрема, як він розуміє, у калюжу. Механізм падіння потерпілої він не може точно описати та лише припускає, що у потерпілої підкосились ноги і вона впала трохи вперед зі зміщенням. Після цього автомобіль червоного кольору почав здавати заднім ходом та зупинився, а з цього автомобіля вийшов чоловік (вказує на обвинуваченого ОСОБА_6 ), який підійшов до жінки, вони про щось поговорили недовго, а потім остання встала та пішла далі через дорогу в районі світлофору, а чоловік сів та уїхав. Темп ходи потерпілої після цього не був швидким, було видно, що останній якось некомфортно йти. Від місця падіння, тобто від місця в`їзду в магазин «АТБ», він знаходився через дорогу на відстані близько 30 метрів, ближче до кільця доріг, а не в районі магазину «Білла». Він може сказати, що жінка була літньою, середньої статури та одягнута у темний плащ, із якимось сумками в обох руках. Він не бачив контактування автомобіля з пішоходом та не може пояснити на якій відстані від автомобіля впала жінка. Він не пам`ятає щоб хтось окрім обвинуваченого підходив до потерпілої. На даний момент він розуміє, що обвинувачений рухався на автомобілі марки «Мітсубісі». Через 4 місяця після цих обставин він прочитав оголошення про розшук очевидців, після чого зателефонував по вказаному у ньому номері.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснив, що 16 квітня 2015 року близько 13 години він знаходився напроти магазину «АТБ», в районі кіосків, що розташовані метрах в 15-20 від дороги, яка поділена на протилежні напрямки руху по три смуги у кожному напрямку, зокрема він стояв біля кіоску «Раки». При цьому в той момент він звернув свою увагу на те, як потерпіла вийшла з магазину з сумками в руках та направилась навскіс до пішохідного переходу, хоча до нього було ще метрів 20 і в тому місці був ускладнений рух, оскільки уздовж парковки магазину «АТБ» була велика калюжа на дорозі. Там потерпіла раптово впала фактично у калюжу, при цьому це відбулось природнім чином, тобто без якихось сторонніх впливів на останню, однак з точністю він не може стверджувати, що відбулось з потерпілою, чи послизнулась вона, чи перечепилась через щось, остання лише впала на ліву сторону по ходу її руху. Потім від стоянки біля магазину «АТБ» став виїжджати автомобіль «Мітсубісі Лансер» вишневого кольору, який зупинився біля потерпілої метрах в 3-4, тобто контактування автомобіля з потерпілою бути не могло. З автомобіля вийшов обвинувачений ОСОБА_6 , який направився до потерпілої та звернувся до потерпілої. Десь через півтори хвилини ОСОБА_7 піднялась та пішла в напрямку пішохідного переходу, однак перейшла дорогу не по ньому. При цьому темп ходи потерпілої був досить швидкий, остання не кульгала, а в її обох руках були сумки. Окрім обвинуваченого до потерпілої більше ніхто не підходив, хоча поряд стояв автомобіль «Газель», який розвантажувався біля кіоску з хлібом. Пізніше, десь у вересні можливо того ж року, він побачив на телебаченні оголошення про розшук очевидців тих обставин, яким він став свідком.

Мотиви суду:
Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною 3 ст. 26 КПК України встановлено, що суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Така загальна засада кримінального провадження як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, передбачена ст. 17 КПК України і встановлює, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

На підставі ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 визначено, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).

У висновках Європейського суду з прав людини, висловлених у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Згідно з п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійснені правосуддя» визнання особи винною у вчиненні злочину можливо лише за умови доведеності її винуватості. За змістом ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Статтею 373 КПК України передбачено, що якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Частиною 3 статті 374 КПК України передбачено, що у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи виправданою, зазначаються формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Таким чином, дослідивши безпосередньо під час судового розгляду визначений обсяг доказів та з`ясувавши обставини кримінального провадження, суд, вирішуючи обвинувачення по суті, приходить до висновку про доведення винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, з таких мотивів.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів:
Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 квітня 2015 року зі схемою та фотознімками до нього (том 1, а.с. 190-195), який складено слідчим в присутності потерпілої ОСОБА_7 за результатами огляду ділянки дороги в районі буд. № 3-д по пр. Героїв в м. Дніпропетровську, де відбувся наїзд на пішохода в результаті виїзду з автостоянки автомобіля, що залишив місце пригоди, у зв`язку з чим таке місце зіткнення було встановлено лише зі слів ОСОБА_7 , що графічно зображено на схемі місця ДТП на проїзній частині в 1,8 м. від уявної лінії від місця стоянки біля магазину «АТБ».

Протокол огляду транспортного засобу від 16 квітня 2015 року з фотознімками до нього (том 1, а.с. 131-134), яким оглянуто автомобіль «Мітсубісі Лансер», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , на задньому бампері якого посередині наявні незначні потертості бруду.

Медична довідка КЗ «Дніпропетровська клінічна міська лікарня № 16» ДОР від 13 години 20 хвилин 16 квітня 2015 року (том 1, а.с. 179) про стан здоров`я постраждалої ОСОБА_7 , яку було госпіталізовано до травматологічного відділення.
Відповідь на запит КЗ «Дніпропетровська клінічна міська лікарня № 16» ДОР від 26 травня 2017 року № 143 (том 2, а.с. 226), якою повідомлено, що потерпілу ОСОБА_7 було доставлено до травматологічного відділення о 13 годині 20 хвилин 16 квітня 2015 року.
Висновок судово-медичної експертизи № 1977е від 27 квітня 2015 року (том 1, а.с. 155-158), відповідно до якого у пішохода ОСОБА_7 були виявлені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці з задовільненим стоянням відламків; закритого перелому п`ятої плюснової кістки лівої ступні у верхній третині зі зміщенням відламків; синця та садна лівого колінного суглобу, садна середньої третини лівої гомілки, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день). При цьому, враховуючи характер та локалізацію виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень можливо вказати, що вони могли утворитись від дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючи частини рухаючогося автомобіля з послідуючим падінням на тверде покриття, можливо за умов дорожньо-транспортної пригоди. Такі тілесні ушкодження могли утворитись незадовго до звернення потерпілої до медичного закладу, тобто можливо і в термін на який вказує обстежена. З огляду на характер виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому п`ятої плюснової кістки лівої ступні у верхній третині зі зміщенням відламків, можливо вказати, що вони характері виникненням внаслідок механічної дії тупих твердих предметів або при здавленні між ними, пряма механічна дія (можливо здавлення стопи при наїзді колесом), а тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці з задовільним стоянням відламків, можливо вказати, що вони характері для виникнення їх внаслідок падіння з висоти власного зросту, як з приданим тілу прискоренням, так і без нього.

Висновок додаткової судово-медичної експертизи № 2537е від 02 червня 2015 року (том 1, а.с. 162-163), який повністю співпадає з висновком первинної судово-медичної експертизи, окрім надання додаткової відповіді на питання про те, чи можливо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 при обставинах вказаних нею при слідчому експерименті за її участю, зокрема, враховуючи характер та локалізацію виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони не суперечать механізму їх утворення, на який вказувала остання в ході проведення слідчого експерименту від 27 травня 2015 року.

Висновок судово-автотехнічної експертизи № 70/27-245 від 23 квітня 2015 року (том 1, а.с. 140-141), яким на поставлені запитання надані наступні відповіді: 1. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Мітсубісі Лансер» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України; 2. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія ОСОБА_6 визначалась шляхом виконання вимог п. 10.9 Правил дорожнього руху України та у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які перешкодили б йому виконати ці правила; 3. При заданому механізмі події дії водія ОСОБА_6 не відповідали вимогам п. 10.9 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Протокол слідчого експерименту від 27 травня 2015 року (том 1, а.с. 143-147), під час якого перевірено і уточнено відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, зокрема за участі спеціаліста ОСОБА_14 , потерпілою ОСОБА_7 було вказано на механізм дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась внаслідок наїзду автомобіля на останню, а саме контактування автомобіля відбулось із задньою поверхнею спини ближче до поперекової ділянки потерпілої, від чого ОСОБА_7 впала на передню частину тулубу.

Отже, враховуючи, що відповідно до висновків судово-медичних експертиз, як первинної так і додаткової, характер та локалізація виявлених у потерпілої тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому п`ятої плюснової кістки лівої ступні у верхній третині зі зміщенням відламків характері виникненням саме внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаючогося транспортного засобу, або при здавленні між ними пряма механічна дія (можливо здавлення стопи при наїзді колесом), а тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої променевої кістки в типовому місці з задовільним стоянням відламків характерні для виникнення внаслідок послідуючого падіння з висоти власного зросту, як з приданим тілу прискоренням, так і без нього на тверде покриття, разом з тим, такі тілесні ушкодження, з медичної точки зору, могли виникнути саме в час та за умов дорожньо-транспортної пригоди, а тому у суду не виникає сумнів в достовірності зібраних доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зокрема, зроблені експертом висновки науково обґрунтовують механізм утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_7 , а тому слід вважати її покази щодо обставин цього кримінального правопорушення достовірними і такими, що взаємоузгоджуються та зіставляють з результатами проведених експертних досліджень. У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 обґрунтовано, чітко та послідовно пояснювала обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 16 квітня 2015 року приблизно о 12 годині 30 хвилин біля магазину «АТБ» по пр. Героїв, 3-д в м. Дніпропетровську під час виїзду заднім ходом автомобіля, під керуванням водія ОСОБА_6 , з місця парковки на проїзну частину, де остання знаходилась спиною до автомобіля, внаслідок чого між автомобілем та потерпілою відбулось контактування, від якого ОСОБА_7 впала обличчям на дорогу, а її ноги опинились під автомобілем. Відповідний механізм виникнення тілесних ушкоджень у потерпілої повністю притаманний дорожній ситуації в результаті якої водії під час руху заднім ходом не переконуються в безпечності своїх дій, чим створюють небезпеку для інших учасників руху, як в даному випадку пішоходу ОСОБА_7 , яка здебільшого знаходилась спиною до вказаного автомобіля, у зв`язку з чим падіння останньої відбулось обличчям вперед. Тобто водій ОСОБА_6 при здійсненні руху заднім ходом та виїзді на дорогу з місця паркування повинен був переконатись, що це буде безпечним та не створить перешкод та небезпеки не тільки перед початком маневрування, а також і в ході (впродовж) всього його здійснення, однак останнім не була врахована дорожня обстановка та інтенсивність руху на даній ділянці дороги, коли позаду з`явилась потерпіла ОСОБА_7 , яка намагалась обійти зайняту частину тротуару по дорозі, однак в цей час обвинувачений почав рух заднім ходом та здійснив на неї наїзд зі сторони спини, від чого остання впала обличчям на дорогу виставляючи руки перед собою.

Висновки вказаних судово-медичних експертиз також підтвердила у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 , яка роз`яснила, що у наданій на дослідження медичній документації не було жодних даних, які б давали підстави стверджувати про те, що різні тілесні ушкодження, виявлені у потерпілої, могли бути завдані у різні проміжки часу або в результаті спотикання, чи перечеплення останньої об виступаючі елементи проїзної частини. Крім того, експерт звернула увагу, що враховуючи сукупність тілесних ушкодження, виявлених у потерпілої, можливо припустити, що остання дійсно знаходилась спиною до автомобіля, оскільки в неї виявлені тілесні ушкодження передньої частини тіла, при цьому, з огляду на те, що була зламана ліва рука, то напевно контакт прийшов саме з цієї сторони. Щодо обставин того чи могла потерпіла самостійна пересуватись після отриманих тілесних ушкоджень, експерт пояснила, що в умовах шокового стану від отриманих травм пересування людини можливе впродовж невеликого проміжку часу і залежить від суб`єктивних особливостей кожної окремої людини.

Крім того, як пояснював свідок ОСОБА_9 , хоч він і не був очевидцем наїзду на потерпілу автомобілем «Мітсубісі», що знаходився під керуванням водія ОСОБА_6 , однак, коли він ще знаходився за кермом свого транспортного засобу, то побачив як вказаний автомобіль починав рух заднім ходом з місця парковки, після чого він вийшов за керма та побачив потерпілу, яка вже лежала у калюжі на дорозі. При цьому автомобіль «Мітсубісі Лансер» також знаходився у калюжі, з якої від`їхав вперед, у зв`язку з чим з під коліс останнього вів мокрий слід, після чого обвинувачений вийшов та став роздивлятись задній бампер свого автомобіля. Він може припустити, що потерпіла була травмована саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки іншого пояснення цьому немає з огляду на те, що в тому місці окрім водія ОСОБА_6 , який виїжджав заднім ходом на дорогу, нікого більше не було.

Слід зазначити, що слідчим при огляді автомобіля «Мітсубісі Лансер», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , не було виявлено механічних та лакофарбових пошкоджень, однак, разом з тим необхідно враховувати, що спричинення таких пошкоджень автомобілю не притаманне внаслідок взаємодії контактуючої поверхні його виступаючих частин з тілом людини, яка знаходиться на невеликій відстані від автомобіля, що здійснював рух заднім ходом з місця стоянки на дорогу, а тому можливо стверджувати, що навіть потертості бруду посередині заднього бампера оглянутого транспортного засобу могли виникнути внаслідок відповідної взаємодії з потерпілою, яка крім того була одягнута у верхній одяг, що явно пом`якшувало контакт та зменшувало руйнівну дію на задню частину автомобіля, надаючи йому більше штовхального характеру по відношенню до пішохода.

Всі вищенаведені докази винуватості обвинуваченого, зокрема висновки судово-медичних експертиз, покази потерпілої та свідка ОСОБА_9 , протокол огляду транспортного засобу, повністю зіставляють та взаємоузгоджуються як між собою, так і з іншими доказами у цій справі, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх достовірності, що дозволяє покласти їх в основу даного процесуального рішення.

Отже, доводи обвинуваченого про його невинуватість суд визнає неприйнятними, оскільки під час судового розгляду було достовірно встановлено, що саме водій ОСОБА_6 здійснював рух заднім ходом в місці та у час зазначені в обвинувальному акті, при цьому дії останнього, відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 70/27-245 від 23 квітня 2015 року, не відповідали вимогам п. 10.9 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП.

Таким чином всі альтернативні пояснення представлених вище доказів надзвичайно малоймовірні, а отже можливо стверджувати, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 доведена поза розумним сумнівом.

В той же час, перевіряючи на достовірність показання свідків захисту ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були допитані за клопотання цієї сторони на підтвердження непричетності обвинуваченого ОСОБА_6 до подій, які інкримінуються йому за ч. 1 ст. 286 КК України, необхідно зазначити наступне.

Так, свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснювали, що обвинувачений ОСОБА_6 не здійснював наїзд на потерпілу ОСОБА_7 , яка сама спотикнулась або перечепилась та впала на проїзну частину у калюжу обличчям вперед. Однак, вказані покази свідків прямо суперечать механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілої, характер та локалізація яких, згідно висновку судово-медичної експертизи № 1977е від 27 квітня 2015 року та висновку додаткової судово-медичної експертизи № 2537е від 02 червня 2015 року, характері для виникнення саме внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути виступаючі частини рухаючогося транспортного засобу, або при здавленні між ними пряма механічна дія (можливо здавлення стопи при наїзді колесом), що спричинило закритий перелом п`ятої плюснової кістки лівої ступні у верхній третині зі зміщенням відламків, та послідуючого падіння з висоти власного зросту, як з приданим тілу прискоренням, так і без нього на тверде покриття, що спричинило закритий перелом лівої променевої кістки в типовому місці з задовільним стоянням відламків. Тобто той факт, що безпосередньо після обставин, які мали місце згідно обвинувального акту, у потерпілої ОСОБА_7 було виявлено перелом лівої нижньої кінцівки, який міг бути спричинений лише від дії тупого твердого предмету або при здавленні між ними, свідчить про те, що такі тілесні ушкодження не могли бути спричинені внаслідок спотикання або перечеплення потерпілої та її падіння з висоти власного зросту, у зв`язку з чим в цій частині слід вважати покази свідків захисту недостовірними, оскільки вони не зіставляються та не взаємопов`язуються з вказаними висновками судово-медичних експертиз, які також підтвердила у судовому засіданні експерт ОСОБА_14 .

Крім того слід враховувати, що свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 знаходились від місця пригоди на віддаленні через проїзну частину, що могло значно ускладнювати їх оглядовість та вплинути на об`єктивність сприйнятих ними обставин. Зокрема, на уточнюючі питання щодо місця їх розташування, свідок ОСОБА_15 повідомив, що стояв ближче до кільця доріг перед магазином «Білла», що розташований на протилежній стороні від магазину «АТБ», а свідок ОСОБА_16 повідомив, що знаходився біля кіоску з продажу раків, що також розташований на протилежній від магазину «АТБ» стороні понад дорогою, а тому необхідно зауважити, що вказані свідки не знаходились в безпосередній близькості від місця пригоди і їх власні розрахунки щодо відстані до їх місцезнаходження не ґрунтуються на об`єктивних даних, а є лише їх суб`єктивними точками зору, якими значно зменшується така відстань в порівнянні з дійсними обставинами, оскільки їх місце знаходження було значно далі, аніж вважали останні.

Щодо пояснень свідка захисту ОСОБА_16 , то слід зазначити, що покази цього свідка не взаємопов`язані з показами іншого свідка захисту ОСОБА_15 , оскільки останні пояснювали по різному обставини, які мали місце після падіння потерпілої ОСОБА_7 . Зокрема, свідок ОСОБА_16 стверджував, що потерпіла після цього рухалась дуже жваво та перейшла дорогу не по пішохідному переходу, а свідок ОСОБА_15 наголошував на тому, що ОСОБА_7 після падіння не йшла з великим темпом, при цьому по ній було видно, що її щось турбує, хоча остання все одно дійшла до світлофорного об`єкту та перейшла дорогу через пішохідний перехід. Такі розбіжності свідчать про те, що наведені обставини, як і те, що було побачено останніми раніше, могло викарбуватись в пам`яті свідків по різному та вплинути на об`єктивність і достовірність повідомлених ними обставин.

Отже, суд не може покласти в основу прийнятого рішення показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які, до того ж не могли надати чіткі та послідовні відповіді на уточнюючі питання з приводу того в який день, місяць та рік останні побачили оголошення про розшук очевидців вказаних подій, при цьому вони пам`ятали лише тільки обставини, які охоплювались проміжком часу інкримінованим обвинуваченому, разом з тим інші відомості щодо обставин, що могли мати місце раніше або після цього, такі свідки з такою ж точністю пояснити не могли, а тому повідомлені ними у судовому засіданні обставини не можуть вважатися належними, що свідчить про їх неприйнятність в цій справі. У зв`язку з цим слід зробити висновок, що покази цих свідків всього-на-всього спрямовані на підтвердження позиції сторони процесу, за клопотанням якої вони були допитані, а не є такими, які спрямовані на встановлення істини по справі.

Стосовно аргументів захисника про недопустимість як доказу протоколу огляду місця ДТП та похідного від нього доказу, висновку судово-автотехнічної експертизи № 70/27-245 від 23 квітня 2015 року, у зв`язку з тим, що час закінчення проведеного оглядну на місці пригоди співпадає з часом початку проведення допиту потерпілої зовсім в іншому місці, то слід зазначити, що до матеріалів цього кримінального провадження не було долучено протоколу допиту потерпілої на стадії досудового розслідування, при цьому його долучення не було обумовлено необхідністю його дослідження, оскільки, ґрунтуючись на вимогах ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження отримує усно, та на вимогах ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, у зв`язку з чим суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, а відтак, на підставі ч. 2 ст. 23 КПК України, не можуть визнаватися доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду. Всупереч наданим статтею 22 КПК України можливостям, стороною захисту не було надано означеного доказу задля самостійного обстоювання своїх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, хоча частина 2 вказаної статті передбачає, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів та інших доказів. Згідно ч. 3 ст. 22 КПК України на один і той самий орган, в даному випадку суд, не можуть покладатися функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду, при цьому в частинах 4, 5 цієї статті зазначено, що підтримання державного обвинувачення здійснюється прокурором, а захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Тобто, на підставі ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, повинен лише створювати необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, однак, в даному випадку стороною захисту на підтвердження своїх доводів щодо збігу початку проведення однієї слідчої дії з кінцем зовсім іншої слідчої дії не надано жодного доказу. У зв`язку з цим, судом не можуть бути перевірені та зіставлені на відповідність вказані аргументи сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця пригоди, в той же час необхідно звернути увагу учасників процесу, що такий доказ повністю відповідає вимогам статей 223, 237 КПК України, оскільки така слідча дія була проведення у передбаченому цим Кодексом порядку, уповноваженою на те посадовою особою слідчим, за участю потерпілої ОСОБА_7 та двох понятих ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які підтвердили у судовому засіданні свою незаінтересованість під час допиту в якості свідків, в результаті чого було оглянуто місцевість, а саме ділянку дороги, де відбулась дорожньо-транспортна пригоди, проведені вимірювання, фотографування та складено відповідну схему місця ДТП. Отже, можливо зробити висновок, що в протоколі огляду та додатках до нього було відображено всі необхідні відомості, які характеризують дорожню обстановку та умови, які зіставляються з фактичними обставинами справи та є достатніми для прийняття обґрунтованого та справедливого рішення по ній, у зв`язку з чим невідповідностей протоколу огляду місця пригоди не було встановлено, а тому слід вважати доводи сторони захисту безпідставними. При цьому слід враховувати, що навіть у випадку збігу часу закінчення цієї слідчої дії з початком іншої, що могло мати місце в силу незначної технічної помилки з боку слідчого, це не буде впливати на об`єктивність та достовірність проведеного огляду, результати якого належно відповідають обставинам викладеним в обвинувальному акті відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , а тому у допустимості та належності означеного доказу не виникає сумніву.

Разом з тим аналізуючи покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які були понятими під час проведення огляду місця пригоди, можливо зробити висновок про незаінтересованість таких осіб, що є головною умовою їх участі в слідчій дії відповідно до вимог ч. 7 ст. 223 КПК України, а отже не ставиться під сумнів добросовісна репутація та чесність цих свідків. Надані у судовому засіданні показання свідків є чіткими та послідовними, вони зіставляються та взаємоузгоджуються як між собою, так і з іншими долученими до матеріалів кримінального провадження документами, а тому не виникає сумніву в їх достовірності.

Таким чином, дослідивши всі обставини кримінального правопорушення, оцінюючи надані суду докази та пояснення учасників кримінального провадження з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, суд вважає, що вони у своїй сукупності є достатніми для встановлення фактичних даних, на підставі яких суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Враховуючи викладене, суд робить висновок про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Мотиви призначення покарання:
При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, який характеризується позитивно, має постійне місце проживання та роботи, являється батьком малолітньої дитину, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, що суд відносить до пом`якшуючих його покарання обставин. При цьому, обтяжуючих покарання останнього обставин, судом не встановлено.

Крім того, вирішуючи питання про міру покарання, суд, на підставі ст. 314-1 КПК України, враховує інформацію органу пробаціїї, що була зібрана уповноваженим представником у досудовій доповіді відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , яким, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній, а отже виправлення останнього можливе без ізоляції від суспільства.

З врахуванням викладеного, а також думки потерпілої та зважаючи на інформацію зібрану органом пробації щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому слід призначити покарання у виді обмеження волі, однак не в максимальному розмірі строку цього покарання, встановленого в санкції частини даної статті, а також з позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення, конкретним обставинам та наслідкам його вчинення, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину не визнав та конкретних заходів для відшкодування потерпілій завданої шкоди не прийняв, крім того таке покарання буде відповідати встановленим під час розгляду кримінального провадження обставинам, що пом`якшують покарання обвинуваченого, а також, на думку суду, посприяє подальшому виправленню останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. В той же час, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , слід зважати на те, що згідно ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України належить до злочину невеликого ступеня тяжкості, а строк давності відповідно до ст. 49 КК України минув, у зв`язку із чим, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України останній підлягає звільненню від покарання.

Підстави для вирішення цивільного позову:
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 про відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, враховуючи вимоги ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, суд вважає за необхідне задовольнити частково. Зокрема, на підставі вимог ч. 1 ст. 129 КПК України, суд вважає не доведеним розмір позову в частині завдання матеріальної шкоди в сумі 1 498,83 грн., оскільки цей розмір не підтверджується відповідними письмовими доказами в матеріалах кримінального провадження, а також належними розрахунковими документами, які б вказували на витрати потерпілої, пов`язані саме з її лікування в результаті заподіяння їй тілесних ушкоджень від дорожньо-транспортної пригоди. При цьому, вирішуючи позов в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 78 926,40 грн., суд виходить з того, що потерпілій було завдану таку шкоду внаслідок спричинення їй тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більше як 21 день), як наслідок остання понесла фізичні та моральні страждання, які виразилися у втраті душевного спокою та звичайного ритму життя, постійного перебування в стресовому стані та здійснення довготривалого лікування, а також наявності додаткових витрат часу для відновлення стану здоров`я, у зв`язку з чим, дотримуючись вимог ст.ст. 23, 1167, 1168, ЦК України, а також ґрунтуючись на засадах справедливості, розумності і достатності, суд вважає за необхідне зменшити суму заявленого відшкодування до 30 000,00 гривень, оскільки саме такий розмір моральної шкоди буде відповідати характеру вчиненого кримінального правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань потерпілої, а також ступеню вини обвинуваченого, який своїми діями завдав потерпілій моральну шкоду.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку:
Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374-376 КПК України, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на один рік, звільнивши від призначеного основного та додаткового покарання на підставі ст.ст. 49, 74 ч. 5 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000 грн. (тридцять тисяч гривень) 00 коп., в іншій частині цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди 1 498 грн. (однієї тисячі чотирьохсот дев`яносто восьми гривень) 83 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення судово- автотехнічної експертизи № 70/27-245 від 23 квітня 2015 року у розмірі 491 грн. (чотирьохсот дев`яносто однієї гривні) 04 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.
Головуючий - суддя: ОСОБА_1