УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 червня 2019 року

м. Київ
справа № 313/629/15-к

провадження № 51-5515км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року,
встановив:
За вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2017 року ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 115 КК на строк 11 років; ч. 2 ст. 185 КК 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Веселівського районного суду Запорізької області від 25 серпня 2014 року та ОСОБА_4 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 02 квітня 2019 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 без змін. На підставі ч. 5 ст.72 КК(в редакції Закону від 26 листопада 2015 року № 838-VIII) ОСОБА_4 зараховано у строк покарання термін попереднього ув`язнення з 21 червня 2017 року по 02 квітня 2018 року та з 09 жовтня 2018 року по 02 квітня 2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_4 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, просить скасувати вирок місцевого суду та повернути справу на новий судовий розгляд.
Верховний Суд ухвалою від 06 травня 2019 року касаційну скаргу засудженої залишив без руху через її невідповідність вимогам ст. 427 КПК і надав строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків. Також засудженій було роз`яснено, що в разі, якщо він не усуне недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, скаргу буде повернуто.
У межах наданого строку для усунення недоліків касаційної скарги та на виконання ухвали касаційного суду засуджена направила нову касаційну скаргу, проте недоліків, які пов`язані зі змістом касаційної скарги, не усунула.
Суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Відповідно до приписів ст. 433 КПК цей суд перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна конкретизувати та чітко вказати передбачені цим Кодексом норми права, які, на її думку, порушено або неправильно застосовано, та які в силу ст. 438 КПК є підставою для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог.
Проте, усупереч цим положенням процесуального закону, засуджена у повторній скарзі не навела в аспекті статей 412-414 КПК обґрунтування незаконності вироку і ухвали та необхідності їх скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу.
При цьому ОСОБА_5 у касаційній скарзі повторно посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, вказує на недостовірність доказів та неправильну їх оцінку, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

Крім того, доводи засудженої щодо незаконності, на її думку, судових рішень, які вона наводить в обґрунтування своєї касаційної скарги, фактично стосуються вироку суду першої інстанції. При цьому засуджена знову не зазначає щодо незаконності ухвали апеляційного суду, не наводить доводів щодо неправильності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі на спростування доводів її апеляційної скарги, про що їй наголошувалося в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху.

Також засуджена у повторній скарзі знову порушує питання про скасування лише вирокурайонного суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте не зазначає вимоги щодо ухвали апеляційного суду, якою вирок залишено без зміни, що не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Враховуючи викладене, оскільки засуджена ОСОБА_5 не усунула недоліки касаційної скарги, залишеної без руху, в установлений строк, Верховний Суд на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК вважає за необхідне повернути касаційну скаргу засудженої з усіма доданими до неї матеріалами.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Веселівського районного суду Запорізької області від 31 липня 2017 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 квітня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3