Номер провадження: 11-кп/813/1195/19
Номер справи місцевого суду: 523/2067/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.06.2019 року про повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акту в кримінальному провадженні №0003112, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2018 року, відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 187 КК України, разом з клопотанням про продовження строку домашнього арешту щодо ОСОБА_9 ,-

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25.06.2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0003112, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2018 року, відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 187 КК України, повернутий прокурору для усунення недоліків.

Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, оскільки не містить конкретного формулювання обвинувачення, відсутні відомості про обставини вступу обвинувачених у злочинну домовленість, відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України, дати затвердження та підписання обвинувального акту прокурором є різними.

Зміст вимог апеляційної скарги та короткий виклад доводів особи, яка її подала.

У своїй апеляційній скарзі прокурор вказує, що вважає оскаржувану ухвалу незаконною, просить її скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що суд повернув обвинувальний акт з надуманих підстав, оскільки обвинувальний акт містить належне формулювання обвинувачення із зазначенням усіх елементів складу кримінального правопорушення, та суд першої інстанції під час підготовчого засідання фактично вдався до встановлення та оцінки фактичних обставин кримінального провадження, що на даній стадії кримінального процесу є недопустимим.

16.08.2019 року до Одеського апеляційного суду надійшли клопотання прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_11 та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту щодо обвинуваченого ОСОБА_9 .

Прокурор мотивує своє клопотання тим, що строк тримання обвинуваченого під вартою закінчується 23.08.2019 року, ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме можливість обвинуваченого переховуватись від суду; здійснювати незаконний вплив на потерпілого, свідків, кримінального провадження; знищити, сховати чи спотворити будь-яку з речей і документів, які мають значення для кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню та вчинити інше кримінальне правопорушення, які на даний час не зменшились, а запобігти їм шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів неможливо.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 закінчується 23.08.2019 року, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, у кримінальному провадженні наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме здійснювати незаконний вплив на потерпілого, свідків, кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, які на даний час не зменшились, а запобігти їм шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів неможливо.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; виступ прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та клопотань і просив їх задовольнити; думку обвинуваченого ОСОБА_9 та захисників, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та клопотань прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги та клопотаннь, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення в скоєнні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Частиною другої статті 291 КПК України, передбачено відомості, які повинні містити обвинувальний акт. Зокрема, поряд з іншими відомостями, обвинувальний акт повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого судового засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду.

Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Згідно діючої практики, в підготовчому засіданні суддя може повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам статті 291 КПК України: зокрема, якщо він містить положення, що суперечать одне одному; у ньому наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; він не підписаний слідчим (крім випадків, коли прокурор склав його самостійно) чи не затверджений прокурором; до нього не долучено передбачені законом додатки.

Як убачається зі змісту обвинувального акта відносно ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України. Сам обвинувальний акт за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, а висновки суду першої інстанції про те, що в ньому не визначені обов`язкові за законом відомості про обставини вступу обвинувачених у злочинну домовленість, відповідно до вимог ч. 2 ст. 28 КК України, апеляційний суд вважає безпідставними, в зв`язку з тим, що згідно обвинувального акту в ньому зазначено, що злочин вчинено обвинуваченими за попередньою змовою групою осіб та дії обвинувачених кваліфіковано за вказаною ознакою.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про відсутність в обвинувальному акті відомостей, передбачених ч. 2 ст. 28 КК України є такими, що порушують, передбачений статтею 26 КПК України принцип диспозитивності, відповідно до якого суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом. В зв`язку з цим, апеляційний суд приходить до висновку, що, повертаючи обвинувальний акт прокурору з підстав, зазначених в оскаржуваній ухвалі, через відсутність в обвинувальному акті посилань на обставини вступу обвинувачених у злочинну домовленість, відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України, суд вийшов за межі вирішення тих питань, які пов`язані з підготовкою до судового розгляду, оскільки відповідно до положень ст. 314 КПК України, суд у підготовчому судовому засіданні не вправі давати оцінку фактичним обставинам, наведеним в обвинувальному акті та кваліфікації дій обвинуваченого, а також здійснювати аналіз процесуальних дій проведених органом досудового розслідування.

Висновки суду першої інстанції про невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України в зв`язку з тим, що обвинувальний акт містить різні дати його затвердження та підпису прокурором, апеляційний суд визнає хибними, з таких підстав.

Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт затверджено прокурором «31 січня 2019 року», а згідно останнього аркушу обвинувального акту, вказана дата його підписання та затвердження «31 грудня 2019 року» (а. с. 2, 6).

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен містити дату та місце його складення та затвердження.
З обвинувального акту, долученого до матеріалів справи, встановлено, що він відповідає вищезазначеним вимогам та в ньому вказано дату та місце його складення та затвердження.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що зазначення на останньому аркуші обвинувального акту дати його підписання та затвердження «31 грудня 2019 року», є технічною опискою, яка не впливає на суть та об`єм обвинувачення, апеляційний суд приходить до висновку, що дана обставина не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги, вважає, що обвинувальний акт складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, вказані судом недоліки не можуть бути перешкодою для подальшого судового розгляду, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню як незаконна, оскільки, зазначені в ній підстави повернення обвинувального акту не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, а інших підстав невідповідності обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України в оскаржуваній ухвалі суду не наведено.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Строк дії запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою та домашнього арешту в разі необхідності може бути продовжений за клопотанням прокурора.

Частиною 1 статті 193 КПК України передбачено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.
Частиною першою статті 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор не пізніше, ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

16.08.2019 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 .

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_11 не був доставлений в судове засідання Одеського апеляційного суду, призначене на 21.08.2019 року, тому, апеляційний суд позбавлений можливості розглянути клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 .

Розглядаючи клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 60 діб до обвинуваченого ОСОБА_9 , апеляційний суд виходить з такого.

Частинами першою та другою статті 181 КПК України передбачено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_9 обвинувачується в скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від від семи до десяти років із конфіскацією майна; обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення про що свідчить те, що він, будучи обвинуваченим за ч. 1 ст. 185 КК України, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні нового корисливого злочину, а також, може впливати на свідків та потерпілого, які ще не допитані в судовому засіданні; враховуючи дані про особу обвинуваченого (позитивні характеристики за місцем мешкання та роботи, постійне місце роботи, погашення майнової шкоди потерпілому), апеляційний суд приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також апеляційний суд вважає, що вказані ризик на даній стадії кримінального провадження не припинили своє існування, запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування менш суворих запобіжних заходів неможливо, а тому приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .

Будь-яких перешкод для продовження строку домашнього арешту обвинуваченому апеляційним судом не встановлено, жодних доводів з цього приводу учасниками провадження не надано.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги та клопотання прокурора знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду, в зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу та клопотання прокурора задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, призначити новий розгляд обвинувального акту в кримінальному провадженні №0003112, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 та ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, в тому ж суді зі стадії підготовчого судового засідання.

Продовжити строк домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_9 , до 20.10.2019 року.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 291, 331, 404, 405, 407, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_10 та клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 25.06.2019 року відносно ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 187 КК України, в частині повернення прокурору для усунення недоліків обвинувального акту - скасувати.

Обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0003112, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , за ч. 2 ст. 187 КК України, направити в той же суд для розгляду в іншому складі суду.

Продовжити строк дії домашнього арешту відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком до 20.10.2019 року, із забороною залишати житло в період з 22.00 години до 06.00 години наступної доби.

Продовжити строк дії покладених на ОСОБА_9 обов`язків до 20.10.2019 року.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4