Дата документу 03.10.2019
Справа № 334/6702/19
Провадження № 1-кс/334/3641/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Ленінського райсуду м. Запоріжжя клопотання Слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 та матеріали кримінального провадження № 0003229, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 вересня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.186 КК України про арешт майна

встановив

До Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання Слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 клопотання про арешт майна. В обґрунтування свого клопотання слідчий вказує, що 16.09.2019 приблизно о 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 та невстановленою особою, маючи умисел на викрадення чужого майна, під`їхали на автомобілі «Форд Ескорт» в кузові червоного кольору до домоволодіння АДРЕСА_1 , далі, згідно розподілених ролей, невстановлена особа залишилась очікувати ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в автомобілі, останні підійшли до домоволодіння.

Після чого. ОСОБА_6 залишився чекати біля паркану домоволодіння доки ОСОБА_8 вчинить крадіжку.

ОСОБА_8 в свою чергу, продовжуючи злочинний умисел, переліз через паркан, проникнувши на територію домоволодіння АДРЕСА_1 , підійшов до вікна будинку та за допомогою заздалегідь підготовлених підручних засобів та фізичної сили, шляхом віджиму віконної рами проник до приміщення будинку.

В той час, приблизно о 16 годині 25 хвилин, до свого помешкання повернувся потерпілий ОСОБА_9 , який помітив протиправні дії ОСОБА_8 та зажадав їх припинення. ОСОБА_8 усвідомлюючи, що його злочинні дії помічені, діючи умисно, утримуючи при собі викрадене майно, почав погрожувати потерпілому та утримуючи при собі викрадене вистрибнув через вікно будинку на подвір`я де його наздогнав ОСОБА_9 та намагався затримати, але на допомогу ОСОБА_8 підійшов ОСОБА_6 котрий застосувавши насильство до потерпілого, нейтралізував потерпілого та останні спільно втекли з території домоволодіння.

В подальшому, ОСОБА_8 сів до салону автомобілю «Форд Ескорт» в кузові червоного кольору з д.н.з. НОМЕР_1 та від`їхав у невідомому напрямку, ОСОБА_6 був затриманий потерпілим за участю сусіда.

На даний час транспортний засіб, за допомогою якого ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та невстановлена особа пересувались з метою вчинення кримінального правопорушення, а саме автомобіль «Форд Ескорт» з д.н.з. НОМЕР_1 визнано речовим доказам у кримінальному провадженні та з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, знищення, передачі, відчуження у відповідності до п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України виникла необхідність в забезпеченні арешту та вилученні автомобілю «Форд Ескорт» з д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «Форд Ескорт» з д.н.з. НОМЕР_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, а також у зв`язку з невідкладністю та першочерговістю проведення слідчих дій, а також враховуючи, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вказаний автомобіль відповідає критеріям п. 2 ст. 167 КПК України, а саме є достатні підстави вважати, що він зберегає на собі сліди скоєння злочину, виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказану річ.

У судовому засіданні слідчий наполягаючи на фактах, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити клопотання з підстав, викладених у ньому.

Прокурор просив суд задовольнити дане клопотання.

Адвокат ОСОБА_5 , який представляє інтереси власника автомобіля просив суд відмовити у задоволенні клопотання, оскільки воно не ґрунтується на вимогах кримінально процесуального закону.

Вислухавши доводи та пояснення слідчого, думку захисника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку:

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У клопотанні слідчий просить суд, застосувати захід забезпечення кримінального провадження арешт майна, а саме: на автомобіль «Форд Ескорт» з д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові червоного кольору.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий мотивує накладення арешту на вищевказане майно тим, що воно має суттєве значення для встановлення обставин, з метою проведення ряду судових експертиз, а також збереження речових доказів.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У клопотанні про арешт майна не зазначено власників або користувачів вказаним майном, не долучено жодних документів, які б вказували на власника або користувача майном.

Більше того, слідчим взагалі не конкретизовано що за майно, а саме, його кількісні та якісні показники. Наразі не відомо що це за майно, не встановлено його вид та будь-які характеристики.

Згідно вимог КПК України арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчим не обґрунтована заборона особам користуватися, розпоряджатися та відчужувати зазначене майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої ст.170 цього Кодексу.

Обовязок доведення необхідності застосування цього засобу забезпечення та цілі накладення арешту на майно перед слідчим суддею покладено на прокурора, слідчого.

Матеріали клопотання не місять документальних підтверджень, що по даному кримінальному провадженню є підозрюваним/обвинуваченим. Та в судовому засіданні цей факт не було доведено, що предявлена підозра, є ризики знищення чи пошкодження майна.

В клопотанні, в порушення ч.ч.1, 2 ст.170 КПК України, чітко не зазначені підстави та мета накладення арешту на майно, не доведенні наявність ризиків, що зазначене майно може бути не збережене як речовий доказ, що в межах кримінального провадження має місце спеціальна конфіскація, конфіскація майна як вид додаткового покарання чи відшкодування матеріальних збитків завданих злочином.

Отже, слідчим не дотриманні вимоги ч.ч.3,5 ст.132 КПК України щодо доведеності обставин застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Вимоги ч.1ст.173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першоїстатті 170 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає, що в судовому засіданні під час розгляду клопотання слідчим не доведена необхідність арешту на перелічене у клопотанні майно та не доведена наявність хоча б одного з ризиків, передбачених ч.1 ст.170 цього Кодексу, тому слідчим суддею передбачених законом підстав для задоволення клопотання слідчого про арешт майна на теперішній час не встановлено. Тому, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.167,170,171,172 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Слідчого Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом пяти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1