ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2107/19 Справа № 201/6198/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001410 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України,
В с т а н о в и л а:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001410 відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України, повернуто прокурору другого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.
Рішення суду обґрунтовано тим, що прокурором кваліфіковано дії обвинувачених за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України і сформульовано обвинувачення як прийняття пропозиції та одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є наявність особи, уповноваженої на виконання функцій держави, на прийняття рішення якої пропонується здійснити вплив.
З фактичних обставин злочину, викладених в обвинувальному акті, вбачається, що обвинувачені мали намір впливати на службових осіб Першої Української міжрегіональної біржі та ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство». Вказані юридичні особи не являються юридичними особами публічного права і їх працівники не являються особами, уповноваженими на виконання функцій держави згідно примітки 1 ст. 368-2 КК України та п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Отже, очевидним є те, що фактичні обставини злочину, викладені в обвинувальному акті, не містять всіх обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, і призначення обвинувального акту до судового розгляду в такому вигляді приведе до порушення права на захист обвинувачених, зокрема права бути детально проінформованим про причину обвинувачення.
Прокурор не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта за обвинуваченням ОСОБА_9 та ОСОБА_10 скасувати у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, призначити нове підготовче судове засідання в суді першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в порушення вимог КПК України в ухвалі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20.06.2019 року загально зазначено начебто порушення вимог ст. 291 КПК України, при цьому суд першої інстанції при проведенні підготовчого засідання вийшов за межі питань, передбачених ст.314 КПК України, та перейшов до оцінки дій обвинуваченого та перевірки правильності формулювання обвинувачення, надав оцінку фактичним обставинам, викладеним у обвинувальному акті, без дослідження будь-яких доказів.
Крім того, на думку апелянта, судом першої інстанції проігноровано передбачене законодавцем право прокурора змінювати та висовувати нове обвинувачення під час судового розгляду, як це передбачено вимогами ст.ст.338, 339 КПК України, якщо у ході судового слідства будуть встановлені недоліки чи неточності при складанні обвинувального акту, які підлягають доказуванню.

На дану апеляцію прокурора обвинуваченим ОСОБА_10 були подані заперечення з доповненнями, в яких останній просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2019 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Виходячи з вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.
Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Вказаною нормою законодавець встановив вимоги до змісту обвинувального акта та підстави для повернення його судом першої інстанції прокурору, що передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Цією ж нормою передбачено вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Системний аналіз положень кримінального процесуального законодавства свідчить, що обвинувальний акт є результатом оцінки прокурором отриманих протягом досудового розслідування доказів вчинення кримінального правопорушення, які будуть перевірені судом в межах судового розгляду. Тому він має містити деталізований опис фактичних обставин кримінального правопорушення, який дозволить суду прийняти рішення про призначення судового розгляду на підставі цього обвинувального акта.
Як убачається з обвинувального акта, вказані вимоги закону органом досудового розслідування були дотримані не належним чином.
Так, виклад фактичних обставин злочину прокурором в обвинувальному акті суперечить формулюванню обвинувачення, що перешкодило суду призначити судовий розгляд на підставі цього обвинувального акту.
В даному випадку прокурором кваліфіковано дії обвинувачених за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 369-2 КК України і сформульовано обвинувачення як прийняття пропозиції та одержання неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Однак обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є наявність особи, уповноваженої на виконання функцій держави, на прийняття рішення якої пропонується здійснити вплив, а за обставин злочину, викладених в обвинувальному акті прокурором, убачається, що обвинувачені мали намір впливати на службових осіб Першої Української міжрегіональної біржі та ПрАТ «Українське Дунайське Пароплавство». Вказані ж юридичні особи не є юридичними особами публічного права і їх працівники не є особами уповноваженими на виконання функцій держави згідно примітки до інкримінованої норми Закону. В обвинувальному акті взагалі не зазначено конкретних фізичних осіб, на яких обвинувачені здійснювали вплив, не зазначено, яка саме особа, що уповноважена на виконання функцій держави, мала прийняти рішення, та в чому саме полягало вказане рішення.
Разом з цим, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуванням п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого КК України, із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, зокрема з метою, щоб особа мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обрати власну правову позицію захисту.
Отже, очевидним є те, що фактичні обставини злочину, викладені в обвинувальному акті, не містять всіх обов`язкових ознак об`єктивної сторони злочину передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України і призначення обвинувального акту до судового розгляду в такому вигляді призвело б до порушення права на захист СеребряногоЮ.Л. та ОСОБА_9 від пред`явленого їм обвинувачення всіма встановленими законом засобами, оскільки усе вищевикладене призвело, на думку колегії суддів, до нечіткості та неконкретності пред`явленого останнім обвинувачення.
В той же час, про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішенні ЄСПЛ у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в якому зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту, а у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року Європейський суд з прав людини зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання головуючий з`ясовує в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.
У підготовчому судовому засіданні у відповідності до ст. 314 ч. 3 п. 3 КПК України суд першої інстанції має право прийняти рішення про повернення прокурору обвинувального акта за умови його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.
Нормами чинного законодавства передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291,292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту, а саме щодо невідповідності реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам ст.109 КПК України, чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що обставини, які суд першої інстанції поклав в обґрунтування повернення даного обвинувального акту, є цілком вірними та такими, що відповідають вимогам кримінального процесуального закону, а тому ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2019 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора залишенню без задоволення.
На підставі вищевикладеного, керуючись ч.2 ст. 376, ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2019 року про повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4