Справа № 635/7791/19
Провадження по справі № 1-в/635/745/2019
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2019 року Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ? ОСОБА_1

за участю прокурора ? ОСОБА_2 ,

захисника - ОСОБА_3 ,

засудженого - ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ? ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області у режимі відеоконференції під час трансляції з приміщення Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» клопотання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Щорсівка Генічеського району Херсонської області, громадянина України, одруженого, раніше судимого, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 засуджений вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року за ч. 3 ст. 296 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2015 року звільнення від відбування покарання з випробовуванням скасовано, засудженого ОСОБА_4 направлено для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі, призначеного вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року.

Початок строку відбування покарання 02 лютого 2017 року.

Кінець строку відбування покарання 02 лютого 2020 року.

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в порядку ст. 81 КК України.

Засуджений у судовому засіданні клопотання підтримав, просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що за час відбування покарання він зареєстрував шлюб з жінкою, яка йому народила дитину, у зв`язку з чим він зробив для себе належні висновки, усвідомив свою вину і вважає, що на даний час йому є для кого жити.

Захисник засудженого ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримала позицію підзахисного.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_6 у судовому засіданні вважав можливим застосувати до засудженого ст. 81 КК України.
Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого.
Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали особової справи на засудженого, вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмеженьдля військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року у задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100) ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року відмовлено. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 травня 2019 року апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 повернуто апелянту у зв`язку з пропуском останнім процесуального строку на оскарження ухвали. Ухвала Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року набрала законної сили 25 квітня 2019 року.

Так, зі змісту ухвали Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року вбачається, що підставою для відмови у задоволенні подання начальника Державної установи «Темнівська виправна колонія (№100) ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_4 за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року стало те, матеріали справи на засудженого не містили будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Суд прийшов до висновку, що застосування до засудженого трьох заохочень у вигляді подяки, з яких лише два було застосовано після відмови засудженому комісією державної установи «Темнівська виправна колонія №100» в представленні матеріалів до Харківського районного суду Харківської області на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України як особі, які не стала на шлях виправлення, а також відбуття засудженим 2/3 строку покарання без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення. Крім того, засуджений, будучи періодично працевлаштованим та отримуючи заробітну плату, не здійснив жодних заходів щодо відшкодування шкоди потерпілому відповідно до вироку Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року, а матеріали справи не містили достовірних даних щодо сплати засудженим витрат на залучення експертів у розмірі 1321,20 гривень, що також стало підставою для відмови у задоволенні вищевказаного подання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів особової справи на засудженого, після постановлення ухвали Харківським районним судом Харківської області від 03 квітня 2019 року про відмову в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_4 , до останнього Рішенням дисциплінарної комісії установи було застосовано лише одне заохочення у вигляді подяки за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки встановлених КВК України та ПВР установи, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці, а саме 15 липня 2019 року; ОСОБА_4 у зазначений період не працював; матеріали справи не містять жодних даних щодо відшкодування потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року та щодо сплати витрат на залучення експертів у розмірі 1321,20 гривень, які також були стягнуті із засудженого за вказаним вироком, саме засудженим ОСОБА_4 . Суд не приймає в якості доказу виправлення долучену до матеріалів справи квитанцію ПриватБанку від 01 лютого 2019 року на суму 1350 гривень, оскільки оцінка зазначеній квитанцій вже була надана судом в ухвалі Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2019 року. Зазначене свідчить про те, що засуджений після розгляду відносно нього питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, належних висновків для себе не зробив.

Отже, матеріали особової справи не відображають процес виправлення засудженого за вищевказаний період, зміст зазначених матеріалів не свідчить, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року.
Матеріали справи на засудженого не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений після постановлення Харківським районним судом Харківської області ухвали від 03 квітня 2019 року своєю активною діяльністю, системою вчинків та сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення.

Засуджений в обґрунтування свого клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання посилається на наявність у нього дружини та дитини. Безумовно зазначені обставини враховуються судом під час вирішення питання щодо умовно-дострокового звільнення, однак такі обставини надають лише уявлення про можливу соціальну адаптацію засудженого після звільнення, але ж ніяк не про ступінь його виправлення.
Позитивна характеристика, надана начальником відділення СПС старшим лейтенантом внутрішньої служби ОСОБА_9 05 листопада 2019 року, наявність чотирьох заохочень, з яких лише одне було застосовано після постановлення вищевказаної ухвали, відсутність стягнень, а також відбуття засудженим строку покарання, без наявності будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили про сумлінне ставлення до праці, не є достатніми даними, які б давали безсумнівні підстави суду вважати, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

При вирішенні питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, окрім вищевказаних обставин, суд враховує дані про особу засудженого. Так, останній має ряд непогашених судимостей за злочини проти власності та злочини проти громадського порядку та моральності, а саме був засуджений:

1)26 вересня 2001 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки,

2)07 червня 2002 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 18 грудня 2003 року умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 5 місяців 28 днів,

3)15 грудня 2005 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 296, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

4)10 листопада 2008 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 296, ст. 71 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі, звільненого 30 липня 2011 року за відбуттям строку покарання.
Суд враховує ту обставину, що до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення, зокрема за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 червня 2002 року та звільнення від відбування покарання з випробовуванням за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2001 року, однак засуджений належних висновків для себе не робив та вчиняв нові злочини, в тому числі в період умовно-дострокового звільнення.

Зазначені факти свідчать про стійку тенденцію засудженого на систематичне вчинення злочинів та небажання ставати на шлях перевиховання та виправлення, а також про неефективність застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
На даний час ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року за вчинення злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до злочинів середньої тяжкості, вчинив зазначений злочин в стані алкогольного сп`яніння. Будучи засудженим за вчинення зазначеного злочину до 3 років позбавлення волі на звільненим на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, систематично не виконував покладені на нього зазначеним вироком суду такі обов`язки, у зв`язку з чим на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 09 вересня 2015 року був направлений для відбування реального покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

З огляду на наведене, у суду виникають сумніви щодо виправлення засудженого, що є необхідною умовою під час застосування умовно-дострокового звільнення.

Враховуючи викладене, а також дані про особу засудженого ОСОБА_4 , суд приходить до висновку про неможливість застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року та вважає клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання передчасним та таким, що задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, ст. 81 КК України, ст. 154 КВК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2014 року відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області, а засудженим в той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 19 листопада 2019 року.

Суддя ОСОБА_1