печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю представника особи, яка звернулась із клопотанням захисника ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0000224, -

ВСТАНОВИВ:

13.09.2019 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0000224, а саме на: квартиру загальною площею 67,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки Volkswagen Golf Variant 1968, (2015), червоний, VIN НОМЕР_1 ; автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 1584, (2008), червоний, VIN НОМЕР_2 .
Мотивуючи подане клопотання про скасування арешту майна, заявник вказує, що арешт було накладено безпідставно, необґрунтовано, також посилається на те, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження минула потреба, вказує на те, що ОСОБА_5 не є підозрюваною в даному кримінальному провадженні.
Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просив задовольнити.
Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні щодо задоволення клопотання заперечував в повному обсязі, просив відмовити.
Слідчий суддя, заслухавши пояснення адвоката, заперечення прокурора, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.
Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування, а відділом процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000224 за підозрою у вчиненні власником ТОВ «BIOTEXCOM» ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України та за підозрою у вчиненні головним лікарем медичного центру «BIOTEXCOM» ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 366 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 3 ст. 149, ч. ч. 2, 3 ст. 190, ч. 3 ст. 212 та ч. 1 ст. 366 КК України.
Процесуальне керівництво здійснюється відділом процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/41714/18-к від 23.08.2018 частково задоволено клопотання заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України ОСОБА_8 . Накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на майно, яке перебуває у власності у ОСОБА_5 , а саме: квартиру загальною площею 67,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіль марки Volkswagen Golf Variant 1968, (2015), червоний, VIN НОМЕР_1 ; автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 1584, (2008), червоний, VIN НОМЕР_2 .
При цьому слідчим суддею відмовлено у задоволенні клопотання в частині вимоги передати арештоване майно в управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
20.09.2018 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва (справа 757/46374/18-к) задоволено клопотання прокурора групи прокурорів Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 про передачу в управління речових доказів, передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління з метою забезпечення збереження, в тому числі збереження економічної вартості, речові докази у вигляді нерухомого та рухомого майна, яке на праві власності належить 15 різним суб`єктам права власності, включаючи вищевказане майно, яке належать ОСОБА_5 .
Обґрунтовуючи накладення арешту слідчий суддя вказав лише на те, що відділом процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених на тимчасово окупованих територіях, Генеральної прокуратури України здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000224 від 19.07.2016 за підозрою власника ТОВ «ВІОТЕХСОМ» ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 149 КК України, та головного лікаря вказаного підприємства ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 149, ч. 1 ст. 366 КК України, а також за фактами скоєння службовими особами відповідного товариства кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1,3 ст. 149, ч. ч. 2, 3 ст. 190, ч. 3 ст. 212 та ч. 1 ст. 366 КК України.
Натомість ОСОБА_5 не була і не є підозрюваною у кримінальному провадженні, її процесуальний статус визначено п. 16-1 ч. 1 ст. 3 КПК України: інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
Майно, на яке накладено арешт, набуто на законних підставах, за кошти, набуті у встановленому законом порядку, та не має зв`язку із кримінальним провадженням, що підтверджується такими фактами:
Автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 1584, (2008), червоний, VIN НОМЕР_2 було придбано 25.04.2008 року, в той час, як ТОВ «ВІОТЕХСОМ», про яке йдеться у фабулі кримінального провадження, створено 01.07.2009, отже, очевидно, що цей автомобіль не міг бути придбаний за кошти, здобуті внаслідок незаконної діяльності ТОВ «ВІОТЕХСОМ». Вказаний автомобіль придбавався за кошти батька ОСОБА_5 - ОСОБА_10 , в кредит та виступав забезпеченням за кредитним договором.
07.08.2008 ОСОБА_5 укладено шлюб з ОСОБА_11 , шлюбного договору між ними не укладено, отже, на майно, набуте під час шлюбу, діють положення спільної сумісної власності подружжя (ч. 1 ст. 60 СК України), що підтверджується свідоцтвом про шлюб. ОСОБА_11 є фізичною особою - підприємцем (РНОКПП НОМЕР_3 ), та має достатні доходи, з яких і було придбано майно, про яке йдеться в ухвалі. Так, у 2011 році ним отримано дохід 151012,00 грн, у 2012 році - 294495,63 грн, у 2013 році - 935748,00 грн, у 2015 році - 973377,00 грн, у 2016 році - 938572,00 грн, у 2017 році - 897532,00 грн, що підтверджується деклараціями за відповідні роки.
Також слід зазначити, що достатні доходи мають і батьки ОСОБА_5 , що підтверджується деклараціями про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2012-2017 pp.
Квартира загальною площею 67,2 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 була придбана за кошти, отримані чоловіком ОСОБА_5 під час здійснення господарської діяльності (п. 12 Договору купівлі-продажу квартири, у якому йдеться про надання згоди чоловіком на придбання квартири).
Так само за кошти, отримані під час здійснення господарської діяльності, було придбано автомобіль марки Volkswagen Golf Variant 1968, (2015), червоний, VIN НОМЕР_1 .
У відповідності до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність у заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.
Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
Як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2019 при накладенні арешту слідчий суддя виходив з того, що на даному етапі досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту майна з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до відчуження майна.
Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.
Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).
Незважаючи на те, що досудове розслідування здійснюється на протязі тривалого проміжку часу, стороною обвинувачення не надано доказів, які б свідчили про будь-які логічні та об`єктивні підстави для накладення арешту на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_5 не пред`явлена.
Стороною обвинувачення не надано суду допустимих, в розумінні ст. 86 КПК України, доказів що вказують про прямий, або опосередкований зв`язок заявника та інших осіб, які вчинили кримінальне правопорушення з обставинами, які є предметом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, а також відсутні підстави відповідальності заявника за незаконні дії третіх осіб.
Версія органу досудового розслідування, що майно на яке накладено арешт відповідає ознакам визначених ст. 98 КПК України, тобто відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0000224 від 19.07.2016, належним чином не досліджена та не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, а спростована наданими доказами в обґрунтування скасування арешту майна.
Разом з цим слідчий суддя звертає увагу, що у відповідності ч. 8 ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів», передбачено, що у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора, а також судового рішення, що набрало законної сили, яким скасовано арешт прийнятих в управління активів, Національне агентство у триденний строк повертає їх законному власнику.
Враховуючи вказане, підстав вважати, що існує правова підстава для арешту майна заявника взагалі спростовується, а також враховуючи ту обставину, що однією із засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, тоді як представник органу досудового розслідування в судове засідання не з`явився та не представив слідчому судді належних доказів для безспірного висновку щодо необхідності продовження дії даного заходу забезпечення кримінального провадження, та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявника належним йому майном, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.
Керуючись ст. ст. 98, 167, 170,171, 172, 173, 174, 379 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.08.2018 року, на майно, у кримінальному провадженні № 0000224 задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/41714/18-к від 23.08.2018 на майно яке перебуває у власності ОСОБА_5 , а саме:
- квартиру загальною площею 67,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
- автомобіль марки Volkswagen Golf Variant 1968, (2015), червоний, VIN НОМЕР_1 ;
- автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 1584, (2008), червоний, VIN НОМЕР_2 .
Скасувати передачу в управління Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, майна, яке перебуває у власності ОСОБА_5 , а саме:
- квартиру загальною площею 67,2 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;
- автомобіль марки Volkswagen Golf Variant 1968, (2015), червоний, VIN НОМЕР_1 ;
- автомобіль марки Mitsubishi Lancer 1.6 1584, (2008), червоний, VIN НОМЕР_2 .
Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1