ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1546/19 Справа № 206/5501/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001726 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.
Цивільний позов задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 грошові кошти у сумі 6 071,89 гривень 89 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та 50 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої злочином.
Судом також вирішено долю речових доказів та питання розподілу процесуальних витрат.
Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він 23.07.2018 року близько 08 годин 00 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ - 2104» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , рухався в Самарському районі міста Дніпро по вул. 20-річчя Перемоги з боку вул. Електричної в напрямку вул. Космонавтів.
Під час руху водій ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, на перехресті з вул. Роторною не обрав безпечну швидкість руху та не урахував дорожню обстановку внаслідок чого не впорався з керуванням свого автомобіля та в районі буд. № 2 вул. 20-річчя Перемоги виїхав за межі проїзної частини праворуч, де скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка стояла на узбіччі.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_9 , отримала тілесні ушкодження у вигляді сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку 1 ступеню, субарахноїдального крововиливу, закритого лінійного перелому зовнішньої пластинки лобної пазухи праворуч, багатоуламкового перелому кісток носу та латеральної пластина комірок (ячеек) решітчастої кістки праворуч, лінійного перелому передньої та латеральної стінок правої гайморовоі пазухи, гемосинусу, значної гематоми правої половини обличчя, параорбітальної гематоми, субкон`юнктивального крововиливу правого ока, саден обличчя, закритого перелому правої ключиці у середній третині з заходженням відламків, відкритого осколкового перелому лівої ладьєподібної кістки та основи 5-ї плюсневої кістки, відкритого вивиху основ 2-4 плюснових кісток, обширні рвані рани лівої стопи, з приводу чого було проведене оперативне втручання (аутодермопластика), садна по зовнішній поверхні правої гомілки на межі середньої та нижньої третини, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2993е від 26.09.2018 року за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовило тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), на підставі п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджені наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому, що ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом - автомобілем «ВАЗ - 2104» реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно висновку судової автотехнічної експертизи №5/10.1/721 від 18 вересня 2018 року порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. В своїй апеляційній скарзі просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.03.2019 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині призначення покарання. Ухвалити свій вирок, яким призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст.. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Відповідно до ст.. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України засуджені особи звільняються з випробуванням лише від відбування певних видів основного покарання, а призначені при цьому додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд також має зазначити у резолютивній частині вироку.
Проте суд, вмотивувавши рішення щодо призначення покарання ОСОБА_7 при постановленні вироку на підставі ст.. 75 КК України звільнив обвинуваченого з випробуванням, не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на два роки, що вочевидь суперечить вказаним вимогам законодавства, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Під час апеляційного розгляду прокурор підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити, обвинувачений не заперечував проти задоволення даної апеляції.
В судових дебатах сторони підтримали такі ж позиції.

Заслухавши суддю-доповідача, думки учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
На підставі викладеного, колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин кримінального провадження, які не оскаржувались. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурором також не оскаржується.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вимог ст. ст. 50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується посередньо, частково відшкодував збитки потерпілій, щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченому та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та прийшов до висновку про призначення покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки із звільненням ОСОБА_7 на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладанням відповідних обов`язків.
Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення ОСОБА_7 покарання, при ухваленні вироку на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого з випробуванням не лише від основного, але одночасно і від додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, що суперечить нормам чинного законодавства та призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до вимог ст. 77 КК України та роз`яснень, які містяться у абз. 5 п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при звільненні особи з випробуванням від відбування основного покарання, суд відповідно до вимог даної статті може призначити додаткові покарання; штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. При цьому, додаткові покарання підлягають реальному і самостійному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України засуджені особи звільняються з випробуванням лише від відбування певних видів основного покарання, а призначені при цьому додаткові покарання (ст. 77 КК України) підлягають реальному виконанню, про що суд також має зазначити у резолютивній частині вироку.
Таким чином, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку про те, що при призначенні обвинуваченому покарання суд першої інстанції порушив загальні засади призначення покарання, передбачені Кримінальним кодексом України, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.
Що ж стосується ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2019 року про виправлення описки, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
У відповідності до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18.12.2009 року, вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.
Як убачається з оскаржуваної ухвали, суд, постановивши внести виправлення в резолютивну частину вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2019 року, всупереч вимог ст. 370 КПК України вийшов за межі повноважень, наданих йому ст. 379 КПК України, оскільки виправив не описку, допущену при складанні вироку, шляхом внесення виправлення, а вирішив питання по суті про визначення міри покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , що не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, до того ж саме в цій частині вирок оскаржується прокурором в апеляційному порядку, а тому, на думку колегії суддів, ухвала Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 07 березня 2019 року про виправлення описки не може вважатися законною і обґрунтованою та на підставі п.3 ч.1 ст.409, ч.1 ст.412 КПК України підлягає скасуванню.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414, 420, 421 КПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 - задовольнити.
Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.
Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.
На підставі п.п. 1,2 ч. 1, п. 2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

______________ _______________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4