ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/4902/18 Номер провадження 11-сс/814/318/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
20 травня 2019 року м. Полтава
Я, суддя апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_2 за результатами апеляційного розгляду апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 17.04.2019 року, висловлюю окрему думку.
Не погодившись з ухвалою слідчого судді, прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, та постановити нову, якою задовольнити клопотання слідчого та накласти арешт все на майно, виявлене та вилучене в ході проведення обшуку за адресою: Полтавська область, м. Кременчук, вул. Профспілкова, 9 за місцем здійснення діяльності ТОВ «Компанія Інтер-Ліс»
20.05.2019 року колегією суддів Полтавського апеляційного суду залишено апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 17.04.2019 року без змін.
Вважаю, що рішення колегії суддів апеляційного суду є помилковим і суперечить положенням кримінального процесуального закону.
Положення ч.2 ст.131 КПК України передбачає, що одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170, 173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.
Відповідно до положень ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. п.1 ч.2 ст.170 КПК України зазначає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.
Положення ч.10 ст.170 КПК України вказують на те, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч.2 ст.170 КПК України);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 КПК України);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 КПК України);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
З 28.03.2019 року по 02.04.2019 року на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Полтави від 13.03.2019 проведено обшук приміщень та території за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул.Профспілкова, 9 за місцем здійснення діяльності ТОВ «Компанія Інтер-Ліс».
В ході проведення обшуку виявлено та вилучено оригінали та копії документів, чорнові записи та флеш-носій інформації, на якому під час проведення обшуку в електронному вигляді скопійовано документи господарської діяльності по ТОВ «Компанія Інтер-Ліс».
Враховуючи вищевикладне, майно, на яке слідчий прохав накласти арешт, відповідно до ст. 98 КПК України, постановою старшого слідчого з ОВС другого відділу розслідування кримінальних проваджень СУФР ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_4 від 03.04.2019 року визнано речовими доказами, оскільки містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та має значення як речові докази у кримінальному провадженні.
Виходячи із вищевикладеного та норм кримінально процесуального законодавства України, які не були враховані слідчим суддею при постановленні оскаржуваного судового рішення, вважаю, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_3 підлягала задоволенню, а ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Полтави від 17.04.2019 року скасуванню із постановленням нової ухвали, якою клопотання старшого слідчого з ОВС другого відділу РКП СУ ФР ГУ ДФС у Полтавській області ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, а саме на документи та речі, які були описані та вилучені 28.03.2019 року під час обшуку за адресою вул. Профспілкова 9, м. Полтава, за місцем здійснення діяльності ТОВ «Інтер Ліс» підлягало до задовольнянню та накладенню арешту на майно.
Суддя Полтавського
апеляційного суду ОСОБА_2