ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А
іменем України
Справа № 210/4288/18
Провадження № 1-кп/210/248/19

"19" вересня 2019 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
Головуючого судді ОСОБА_1
з участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кривого Рогу матеріали кримінального провадження за обвинувальним актом щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувають матеріали кримінального провадження відносно ОСОБА_4 .

У судовому засіданні було повідомлено учасників про те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 спливає 27.09.2019 року. Тому, перед учасниками судового провадження поставлено питання щодо доцільності тримання під вартою останнього.
У зв`язку з вищевикладеним, прокурор у судовому засіданні звернувся із клопотанням щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_4 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, які враховувались під час обрання даного запобіжного заходу відносно обвинуваченого не змінились, а саме, обвинувачений може впливати на покази свідка, один з яких ще не допитаний, ухилятись від явки до суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_4 , останній вчинив під час іспитового строку покарання за попереднім вироком суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строкудії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили суд змінити запобіжний захід на більш м`який, а саме, застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 домашній арешт.

Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши обвинувальний акт, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Під час вирішення питання про продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст.29 Конституції України, ст.9 Загальної Декларації прав людини, ст.5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого , його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою , в якій він зазнає судового переслідування (рішення ЄСПЛ «Смірнови проти Росії»(п. 60).

Європейський суд з прав людини у справі «Сергій Волосюк проти України» зазначив, що зі спливом певного часу тяжкість злочину, в якому особа підозрюється чи обвинувачується, як єдина підстава тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може бути достатньою.

Продовження тримання під вартою може бути виправданим тільки за наявності певного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до особистої недоторканності (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом встановлено, що наявність заявлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, на які посилається прокурор не зменшилась, що дає достатні підстави суду для продовження строку тримання під вартою.

Тому, при вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, за яким законом України про кримінальну відповідальність передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до 5 років, а також особистість обвинуваченого, а саме те, що останній неодружений, на утриманні дітей не має, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків, проживав до арешту за адресою: АДРЕСА_1 останні півтора року без реєстрації, до цього часу проживав за іншою адресою, що говорить про те що обвинувачений постійного місця проживання не має. Крім того, суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин у період відбуття іспитового строку покарання за попереднім вироком, є раніше судимим, судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, висновків для себе зробив, а отже зазначені обставини дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 усвідомлюючи неминучість покарання пов`язаного з позбавленням волі, може переховуватись від суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки прокурором доведено наявність ризиків передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що останній перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, незаконно впливати свідків, яких на теперішній час ще не було допитано, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Оцінюючи ризик переховування обвинуваченого з позиції практики Європейського суду із захисту прав людини, слід зазначити наступне: обвинувачений не має місця реєстрації та постійного місця проживання, не має міцних соціальних зв`язків на території України та не має постійного місця роботи.

Враховуючи ці обставини і тяжкість вчиненого ним злочину, існує реальний ризик переховування обвинуваченого з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним, а тому клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою є обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.
З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, але на строк, що не перевищує двох місяців, тобто до 14 листопада 2019 року.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 314, 315, 316, 331, 370, 372 КПК України , суд -

УХВАЛИВ :
Клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на два місці, тобто до 14 листопада 2019 року включно.
Копію ухвали направити до ДПтСУ Криворізька установа виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області № 3, для виконання.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини 2 статті 392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по справі.

Суддя: ОСОБА_1