№ 336/3664/18
Пр. № 1-кп/336/177/2019
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2019 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з неповною середньою освітою (9 класів), неодруженого, непрацюючого, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , несудимого,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений вчинив шахрайство за таких обставин.

Близько 18-00 години 14 травня 2018 року ОСОБА_5 , який на вказаний час не досяг повноліття, керуючись умислом на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, біля будинку АДРЕСА_3 заволодів належним ОСОБА_6 велосипедом «Аіст 11-353», який, зловживаючи довірою малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав від останнього під приводом здійснення поїздки на вказаному велосипеді.

Описаними діями потерпілому завдано майнову шкоду у сумі 1488 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав винуватість у вчиненні шахрайства за вказаних обставин і дав детальні показання про мотиви і фактичні обставини вчинення кримінально караного діяння.

Щодо події інкримінованого йому злочину пояснив, що у вказаний в обвинуваченні час він знаходився в інтернет-клубі за означеною адресою, коли туди з`явився малолітній потерпілий в товаристві приятеля. Хлопці приїхали на велосипедах. Обвинувачений звернувся до ОСОБА_7 з проханням дати велосипед покататися протягом певного часу, передавши за це потерпілому винагороду в 20 грн. Наміру повертати отриманий предмет він не мав, а використовував його у власних потребах доки він не був вилучений співробітниками поліції.

У вчиненні злочину щиро розкаявся. Пояснив, що повністю усвідомив протиправність того, що скоїв.

Зі згоди учасників кримінального провадження в силу ч. 3 ст. 349 КПК України інші докази щодо обставин, які ніким не оспорюються, при з`ясуванні обставин справи не досліджувалися, при цьому суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники провадження ці обставини, чи добровільна їх позиція, а також роз`яснив наслідки дослідження доказів в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України і переконався в правильності усвідомлення ними цих наслідків.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого:

- за ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання. а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.

З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_5 вперше скоїв злочин невеликої тяжкості.

Бере суд до уваги і зміст обвинувачення, яке утворює один епізод шахрайства, а також ту обставину, що предмет викрадення, визнаний речовим доказом, переданий потерпілому на зберігання і в силу ст. ст. 100, 374 КПК України буде повернений потерпілому за належністю.

Бере до уваги суд і спосіб вчинення заволодіння майном, що полягає у добровільній передачі потерпілим винному цього майна.

У вчиненому обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв суду у встановленні фактичних обставин справи, через повернення потерпілому викраденої речі усунено спричинено шкоду.

Перелічені обставини, а також вчинення злочину до досягнення повноліття, суд визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого і не вбачає обставин, які обтяжують його покарання.

Сукупність згаданих пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відомості про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем навчання, дають суду підстави для призначення мінімального розміру покарання у вигляді громадських робіт, який передбачений Загальною частиною закону про кримінальну відповідальність, що, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, яке, як зазначено, має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого, та повинно бути індивідуальним щодо кожної особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Доля речових доказів підлягає вирішенню у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати з проведення судової товарознавчої експертизи в сумі 170 грн. у відповідності до положень ст. 124 КПК України мають бути стягнутими з обвинуваченого у доход держави.

Керуючись ст. ст. 373-375 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, що передбачений ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити покарання шістдесяти годин громадських робіт.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Речовий доказ велосипед «Аіст 11-353», переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_6 , - повернути йому за належністю.

Стягнути з ОСОБА_5 у доход держави в особі управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької області процесуальні витрати з проведення судової експертизи в сумі 170 грн. 00 коп.

На вирок суду може бути подана апеляція до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1