ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 549/264/18 Номер провадження 11-кп/814/916/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2019 року по кримінальному провадженню № 0000034 від 13.02.2018 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Чорнухи Полтавської області, громадянина України, освіта професійно-технічна, непрацюючого, одруженого, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст. 162, ч.1 ст.186 КК України, -

за участю: прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини
Вироком Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.162 КК України, ч.1 ст.186 КК України і призначено йому покарання:

за ч.1 ст.162 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень,

за ч.1 ст.186 КК України у виді штрафу в розмірі шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити остаточне покарання у виді штрафу в розмірі шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 гривень.

Вирішено питання про речові докази.

За вироком суду, 11.02.2018 року близько 10 години ОСОБА_7 з метою витребування боргу прибув до господарства по АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_10 . У дверному отворі будинку ОСОБА_7 побачив ОСОБА_10 . За допомогою електрошокового пристрою ОСОБА_7 відлякав собаку, яка була у дворі господарства, та підійшов до дверей будинку. В подальшому ОСОБА_7 , незважаючи на присутність власника будинку ОСОБА_10 , без дозволу останньої, зайшов всередину будинку.
Перебуваючи в кімнаті вказаного житлового будинку, ОСОБА_7 побачив мобільний телефон марки «Fly» моделі «FS509 NIMBUS 9» чорного кольору, вартістю згідно висновку експертизи 1040 гривень, яким гралася малолітня дитина ОСОБА_11 . ОСОБА_7 вирішив відкрито заволодіти зазначеним майном. Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 вирвав з рук дитини мобільний телефон «Fly». Разом з телефоном ОСОБА_7 залишив місце злочину, спричинивши ОСОБА_10 матеріальну шкоду на зазначену суму.
Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб , які їх подали
Апеляційний перегляд здійснюється за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , який у поданій апеляційній скарзі просить вирок скасувати , а кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 закрити у зв`язку із відсутністю у його діях складу інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 169 ч. 1, 186 ч. 1 КК України.
Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що дії ОСОБА_7 не правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 186 КК України, та могли б бути кваліфіковані за ст. 356 КК України. В даному випадку відсутній обов`язковий для цієї кваліфікації корисливий мотив, оскільки , як зазначив в судовому засіданні обвинувачений та не заперечувалося потерпілою, ОСОБА_7 забрав телефон з метою повернення потерпілою йому боргу в сумі 450-500 грн., який в такому випадку був би повернутий. Крім того, адвокат зазначає, що для кваліфікації його злочинних дій відсутня необхідна значна шкода власнику майна, тобто більше ніж 100 неоподаткованих доходів громадян. Із показів як самого обвинуваченого, потерпілої, так і інших свідків вбачається, що ОСОБА_7 не мав наміру збагачуватися за рахунок телефону. Також, на переконання своїх вимог адвокат описує ситуацію, за якої нею надано заяву до поліції та те, що поліція скористалась ситуацією для покращення своїх показників. З показів свідків вбачається, що потерпіла має постійні борги перед односельцями та уникає їх сплати за допомогою скарг до правоохоронних органів.
Адвокат зазначає, що потерпіла добровільно віддала Аранчію мобільний телефон як своєрідну заставу , як гарантію швидкого погашення боргу.
Щодо обвинувачення по ст. 162 ч. 1 КК України то суд віднісся упереджено, однобоко і необ`єктивно. Доказами по даному епізоду є винятково показання самої потерпілої та її свідків, які є всі між собою родичами.
При цьому , судом не враховано показання свідка ОСОБА_12 , який не є зацікавленою особою , згідно з показів якого потерпіла сама добровільно повела Аранчія до себе додому і з будинку також виходили разом. Перешкода у виді собаки не вказує на незаконне проникнення.
Позиції учасників судового провадження в судовому засіданні
В судовому засіданні обвинувачений та його захисник апеляційну скаргу захисника підтримали та просили задовольнити з наведених в ній підстав.
Прокурор та потерпіла в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення апеляційної скарги.
Мотиви суду
Заслухавши суддю доповідача , пояснення сторін на підтримання та спростування доводів апеляційної скарги , допитавши свідків , обговоривши доводи апеляційної скарги , перевіривши матеріали кримінального провадження , колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно ст.404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним , обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення , ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження , передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення , ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин , які підтверджені доказами , дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення , в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає , що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених положень закону , судовий розгляд проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону , а висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину за який він засуджений , ґрунтуються на зібраних у справі доказах , які відповідають фактичним обставинам справи , підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні та оцінених судом з точки зору належності , допустимості , достовірності , достатності та взаємозв`язку й детально наведених у вироку.

Натомість , доводи апеляційної скарги адвоката в інтересах обвинуваченого колегія суддів вважає непереконливими.

Колегія суддів наголошує , що апеляційний перегляд вироку суду здійснюється в межах доводів апеляційної скарги , яка подана лише стороною захисту. При цьому , прокурором або потерпілою апеляційна скарга не подавалась. Отже , вони погодились і з кваліфікацією дій обвинуваченого. Змін до висунутого обвинувачення прокурором під час судового розгляду , не вносилось.

Так , в цілому доводи апеляційної скарги адвоката зводяться до того , що в будинок потерпілої обвинувачений проник та отримав телефон зі згоди потерпілої як заставу задля повернення боргу. При цьому , адвокат звертає увагу , що родина потерпілої є неблагополучною , її члени перебувають на обліку у психіатра і тому суд не мав довіряти їх свідченням.

Аналізуючи наведені вище доводи апеляційної скарги адвоката та інші і відхиляючи їх , колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

За змістом диспозиції статті 162 КК України об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у виконанні однієї з таких дій: а) незаконному проникненню в житло або інше володіння особи проти його волі; б) в незаконному проведенні в них огляду або обшуку; в) в незаконному виселенні ; г) інших діях , що порушують недоторканість житла громадян.

Як було встановлено судом першої інстанції з показань потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , обвинувачений проник до житла проти волі ОСОБА_10 , попереду її. При цьому , він подолав опір і заперечення останньої та змусив відступити собаку господарів , яка перебувала біля входу до будинку , із застосуванням електрошокеру. Самого факту , що він зайшов до житлового будинку не заперечує і обвинувачений.

Підтвердили зазначені обставини потерпіла ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_13 і в судовому засіданні апеляційного суду.

Аналізуючи докази щодо незаконного проникнення до житла , суд першої інстанції зокрема послався і на ту обставину , що поведінка ОСОБА_7 є нелогічною з огляду на елементарні правила гостинності , оскільки дійсно важко уявити ситуацію , коли господар , який чемно запросив гостя до будинку , не приборкав би собаку , а гість став би вмикати електрошоковий пристрій.

Відхиляючи доводи сторони захисту суд першої інстанції піддав аналізу і посилання сторони захисту на те , що потерпіла ОСОБА_10 , свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 є неблагополучною родиною , перебувають на обліку у лікаря психіатра та не знайшов підстав для визнання вказаних доказів недопустимими.

Проаналізувавши зазначені докази суд прийшов до висновку про незаконність проникнення обвинуваченого до житла потерпілої.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо , нібито , добровільності передачі мобільного телефону обвинуваченому та відсутності , як на думку автора апеляції , складу злочину , передбаченого ст.186 КК України , колегія суддів виходить з таких обставин.

Відповідно до ч.1 ст.186 КК грабіж з об`єктивної сторони є відкритим викраденням чужого майна , тобто вилученням майна в присутності власника або інших осіб , які усвідомлюють вчинення викрадення.

Як встановлено судом першої інстанції із показань тих же потерпілої ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , обвинувачений заволодів мобільним телефоном відкрито і дозволу йому на це ніхто не давав. Підстав не довіряти вказаним свідченням суд першої інстанції не знайшов , як не знаходить і колегія суддів апеляційного суду.

Не виключає в даному випадку складу злочину , передбаченого ст.186 ч.1 КК України і та обставина , що перед обвинуваченим мався борг. Колегія суддів звертає увагу , що для розв`язання боргових зобов`язань , існують встановлені законом правила.

Проаналізувавши докази у справі , суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність в діях обвинуваченого складу злочину , передбаченого ст.186 ч.1 КК України.

Із вказаним висновком знову ж таки погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Погоджується колегія суддів також із аналізом судом першої інстанції показань свідка ОСОБА_12 і , відповідно , вважає непереконливими доводи апеляції , що показання вказаного свідка вказують на відсутність складу злочину в діях обвинуваченого. При цьому , колегія суддів вважає , що суд правильно зазначив , що свідок бачив лише як обвинувачений зайшов до будинку , самої розмови він не чув і , відповідно , не чув заперечень з боку потерпілої ОСОБА_10 , подій , що відбувались в будинку він не бачив.

Не є переконливими , на думку колегії суддів , також і доводи автора апеляції , що звернення потерпілої із заявою про вчинення злочину на наступний день може свідчити про інший розвиток подій.

В цьому контексті колегія суддів звертає увагу , що заява сама по собі є лише повідомленням про вчинення злочину і закон не обмежує і не встановлює часу , протягом якого має бути подана заява після вчинення злочину.

Показання свідка ОСОБА_15 сина обвинуваченого , в апеляційному суді з приводу того , що потерпіла нібито писала заяву , що вона не має ні до кого жодних претензій , жодним чином не спростовують висновків суду.

При цьому , навіть якщо припустити , що така заява і була в дійсності , чому в даний час не має жодних підтверджень , це не позбавляло особу права звернутись із наступною заявою про вчинення злочину.

В цьому питанні колегія суддів наголошує , що органи досудового слідства та суд оцінюють всі докази в їх сукупності , а не лише заяву , яка по суті , як вже зазначалось вище , є лише повідомленням про можливе вчинення злочину.

Посилання автора апеляції , що в діях ОСОБА_7 хоча формально і вбачаються ознаки складу злочину передбаченого ст.356 КК України як самоуправство , проте відсутній склад цього злочину оскільки він передбачає наявність значної шкоди , колегія суддів вважає не непереконливими.

За змістом ст.356 КК самовільне вчинення будь-яких дій має місце тоді , коли винний реалізує своє дійсне або уявне право незаконними методами наприклад всупереч волі власника вилучає його майно в рахунок погашення боргу.

Колегія суддів вважає , що можна було б і погодитись із автором апеляції якби обвинувачений вилучив майно , що належить потерпілій ОСОБА_10 . Натомість , ним було відкрито викрадено майно мобільний телефон , забрано з рук дитини , яка ним гралась і яке не належало ОСОБА_10 , що виключає кваліфікацію дій за ст.356 КК.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку , що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу злочину , передбаченого ст.ст.162 ч.1 , 186 ч.1 КК України.

Правильно , на думку колегії суддів , суд першої інстанції обрав і вид та розмір покарання , яке має бути застосовано до обвинуваченого.

При цьому , він врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів , дані про особу обвинуваченого , який раніше не судимий , є працездатним , батьком військовослужбовця , який загинув під час проходження військової служби , позитивні характеристики , стан здоров`я , відсутність обставин , що обтяжують та пом`якшують покарання.

Врахувавши зазначені обставини суд прийшов до висновку про необхідність призначення покарання у виді штрафу.

Із вказаним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим , колегія суддів не знаходить.

Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства , колегією суддів не встановлено.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку , що апеляційну скаргу захисника в інтересах обвинуваченого слід залишити без задоволення , а вирок суду без змін.

Керуючись статтями 376,404,405,407,419 КПК України , колегія суддів Полтавського апеляційного суду,-

у х в а л и л а:
Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення , а вирок Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 20 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 без змін;

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 3-х місяців з моменту проголошення .
С У Д Д І :

____________ _________________ ____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4