Дата документу 19.09.2019 Справа № 318/2047/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1611/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №318/2047/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2019 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кам?янка Дніпровська Запорізької області, який утримується під вартою в ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 діб, тобто по 18.10.2019 року.

В апеляційній скарзі захисник просив ухвалу суду скасувати, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має постійне місце проживання, страждає на тяжке інфекційне захворювання, у зв`язку з чим потребує комплексу медичних заходів. Також обвинувачений має малолітню дитину 2009 року народження, що свідчить про наявність у нього соціальних зв`язків. Крім того, захисник зазначав, що в порушення вимог кримінального процесуального закону клопотання про продовження строку тримання під вартою подано прокурором в останній день строку дії попередньої ухвали та за своїм змістом є необґрунтованим. Ризики, на які посилається прокурор в своїх численних клопотаннях, нічим об`єктивно не підтверджені і в дійсності не існують.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; захисника та обвинуваченого, які повністю підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з ухвали, в провадженні Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК.

Під час судового розгляду даного провадження прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Суд першої інстанції, задовольняючи дане клопотання, в ухвалі зазначив, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризику, передбаченого ст.177 КПК, не встановлено. Також суд зазначив, що є обґрунтовані переконання, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може продовжити скоювати злочини, з урахуванням вагомості наявних доказів вчинення ним кримінальних правопорушень. Крім того, суд врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких злочинів в період перебування на іспитовому строку, не має постійного місця роботи, власного житла, міцних соціальних зв`язків.

На підставі даних обставин суд першої інстанції вважав, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної поведінки обвинуваченого, а тому продовжив строк тримання обвинуваченого під вартою.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.370 КПК України (далі КПК) судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Проте, на переконання колегії суддів, оскаржуване судове рішення у даній справі цим вимогам закону не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з вимог ч.1 ст.184 КПК клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу.

Згідно зі ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно містити відомості, зазначені у статті 184 цього Кодексу.

З наданих матеріалів провадження вбачається, що прокурор, звертаючись до суду із клопотанням про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, не виклав обставин, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Не зазначив прокурор і обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК, а також не зазначив матеріали, що підтверджують ці обставини. Не обґрунтував прокурор в клопотанні і неможливості запобігання зазначеним ним ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В свою чергу суд першої інстанції, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, не звернув уваги на необґрунтованість та невмотивованість такого клопотання. Зазначивши в ухвалі про те, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може продовжити скоювати злочини, суд першої інстанції не навів у своєму рішенні переконливих та достатніх мотивів, на підставі яких він дійшов такого висновку, а також не послався на конкретні докази на підтвердження цих обставин. Тим самим, при продовжені строку тримання обвинуваченого під вартою судом було допущено формалізм, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Зі змісту ухвали вбачається, що своє рішення про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою суд першої інстанції фактично обґрунтував вагомістю наявних у провадженні доказів вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкістю кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , відсутністю у обвинуваченого постійного місця роботи, власного житла та міцних соціальних зв`язків, а також можливістю продовження скоєння ним злочинів.

Але при цьому суд першої інстанції не врахував, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 було затверджено прокурором ще 20.09.2017 року. ОСОБА_7 більше, ніж 2 роки утримується під вартою. Обгрунтування поважності і доцільності такого тривалого строку перебування особи під вартою ні оскаржувана ухвала, ні надані апеляційному суду матеріали справи не містять. Обвинувачений має місце реєстрації, а також постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, відповідно до наданої захисником медичної довідки обвинувачений ОСОБА_7 перебуває на диспансерному обліку з діагнозом: Хронічний вірусний гепатит С і потребує лікування. А тому подальше необґрунтоване утримання особи під вартою без вироку суду за наведених обставин на переконання суду має ознаки тортур.

Сама по собі тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , не може бути безумовною підставою для тримання обвинуваченого під вартою.

Відтак, колегія суддів вважає, що подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою є невиправданим, оскільки прокурор не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. У зв`язку з чим ухвалу суду не можна визнати законною та обґрунтованою, оскільки вона ухвалена без врахування всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення клопотання, а тому вона підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нової ухвали.

При цьому колегія суддів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 вважає за доцільне застосувати до останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту, з покладенням на нього обов`язків відповідно до ч.5 ст.194 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Кам?янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 19 серпня 2019 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 .

Звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки:

1) не залишати житло, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 19-00 години до 07-00 години наступного дня;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

3) прибувати за викликом до суду.

Термін дії домашнього арешту та обов`язків, покладених судом, визначити до 18.10.2019 року включно.

Роз`яснити ОСОБА_7 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуватиме, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали направити для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Копію ухвали надіслати начальнику ДУ «Вільнянська установа виконання покарань (№11)» для виконання в частині звільнення ОСОБА_7 з-під варти.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4