Дата документу 29.07.2019 Справа № 330/2284/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 330/2284/17 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/609/19 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,
законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ,
захисника адвоката ОСОБА_9 ,
представника потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілої адвоката ОСОБА_11 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_8 ,
представника центру соціальних служб для сім`ї та молоді ОСОБА_12 ,
представника служби з питань пробації ОСОБА_13

розглянула 29 липня 2019 року у закритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_15 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2018 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Згідно обвинувального акту від 26.10.2017 року неповнолітній ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що приблизно о 00 годині 04 хвилини, він, проходячи між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , де діючи умисно, наніс один удар рукою в обличчя ОСОБА_16 , чим спричинив останній закриту черепно мозкову травму, втиснутий перелом нижньої і медіальної стінок лівої очниці, що супроводжувалося в посттравматичному періоді вторинною кутовою деформацією лівого зорового нерва, набряком ретробульбарної клітковини, лівостороннім посттравматичним геймороетмоідітом, струс головного мозку, що супроводжувалося в посттравматичному періоді атаксичним синдромом, травматичний набряк м`яких тканин і синець на верхньому і нижньому повіках лівого ока, крововилив в оболонці лівого ока, які кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які потягли за собою, довгочасний більше 21 дня, розлад здоров`я.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2018 року:
ОСОБА_7 виправданий у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України, вчинене обвинуваченим.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_16 до ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Вимоги і узагальненні доводи апеляційних скарг

В апеляційній скарзі представника потерпілої адвоката ОСОБА_15 не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його незаконним. Вказує про наявність доказів винуватості ОСОБА_7 , зокрема впізнання потерпілою ОСОБА_16 обвинувачуваного як особу, яка здійснила на неї напад 06 серпня 2017 року , нанесла їй удар в обличчя чим їй було спричинено тілесні ушкодження, які кваліфікуються як середньої тяжкості; впізнання свідком ОСОБА_17 обвинувачуваного ОСОБА_7 як особу, яка одразу після вчинення злочину відносно потерпілої ОСОБА_16 бігла від місця вчинення злочину, яким судом не надано об`єктивної оцінки та визнано недопустимими доказами. Крім того, зазначає, що на підтвердження впізнання обвинуваченого ОСОБА_7 потерпіла ОСОБА_16 та свідок ОСОБА_17 особисто надали покази в суді, однак судом надано пріоритет доказам оцінки впізнання обвинувачуваного за фотознімками, а саме порушень під час проведення процесуальних дій органом досудового слідства, і не надано належної оцінки показам потерпілої та свідка , які були надані суду особисто. Просить вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання в межах санкції даної статті, позовні вимоги потерпілої задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор, не погоджується з оскаржуваним вироком з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд необґрунтовано зробив висновок щодо недопустимості доказів, оскільки потерпіла ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що удар їй спричинив один з хлопців, яких вона бачила незадовго до цього та вони йшли з боку аптеки в бік пожарки також остання зазначила, що саме обвинувачений ОСОБА_7 в той день вдарив її рукою в обличчя, у міліції вона впізнала обвинуваченого по фотознімкам. Вказує, що надані потерпілою показання підтвердив свідок ОСОБА_17 , який пояснив, що 06.08.2017 з 11 до 12 години ночі після крику на вул. Центральній біля магазин) «СІДІ», прямо на нього вибіг хлопець 14-18 років, якого він розгледів, а пізніше під час проведення впізнання він впізнав ОСОБА_7 . Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги покази потерпілої ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_17 , які істотно впливають на висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Крім того, щодо судово-медичної експертизи від 02.09.2017 року, вважає, що суд в порушення положень ст. 242 КПК України, необґрунтовано визнав даний доказ недопустимим. А також вказує на порушення судом вимог КПК України щодо участі в судовому розгляді в якості представника потерпілої ОСОБА_10 , оскільки будь-які документи щодо її участі у кримінальному провадженні суду не надані. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким призначити неповнолітньому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнити від покарання з іспитовим терміном 2 роки, та покласти обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації

Позиції учасників судового провадження.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні підтримала апеляційні скарги потерпілої сторони та прокурора, вказавши про те, що судом не надана належна оцінка показанням потерпілої та свідка ОСОБА_17 .
Представник потерпілої ОСОБА_10 висловилася на підтримку апеляційних скарг, вказавши, що донька чітко впізнала саме обвинуваченого, як особу, яка вчинила по відношенню до неї даний злочин.
Прокурор у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги, вважав їх обґрунтованими та з підстав, викладених в них, просив задовольнити їх.
Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти апеляційних скарг, вказавши про непричетність до інкримінованого злочину.
Законний представник обвинуваченого ОСОБА_7 висловила незгоду з доводами та вимогами апеляційних скарг та вказала про те, що її син не вчиняв злочин.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 заперечував вимогам апеляційних скарг, вказавши про те, що потерпіла ОСОБА_16 вказувала на двох хлопців ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які встановлені та проходять по справі як свідки.
Представник служби у справах дітей ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав позицію захисника ОСОБА_9 , та вказав про відсутність негативних відомостей щодо ОСОБА_7 .
Представник служби з питань пробації ОСОБА_13 вказав на можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання в умовах ізоляції, а прийняття рішення за поданими апеляціями поклав на розсуд суду.
Представник центру соціальних служб для сім`ї та молоді ОСОБА_12 у судовому засіданні поклався на розсуд суду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються: у разі визнання особи виправданою формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

На переконання колегії суддів, місцевий суд, не навівши у вироку на обґрунтування своїх висновків переконливих мотивів, не проаналізувавши всі надані докази у їх сукупності передчасно прийняв рішення про необхідність виправдання обвинуваченого.

Суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 94 КПК України стосовно оцінки доказів, що ґрунтується на всебічному, повному їх дослідженні, в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку між собою для прийняття відповідного процесуального рішення.

Місцевий суд побудував своє рішення про виправдання ОСОБА_7 на не достатньо перевірених доказах, без повного, всебічного, об`єктивного дослідження та аналізу усіх наявних у кримінальному провадженні доказів.

Твердження в апеляційних скаргах прокурора та потерпілої сторони щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, які призвели до прийняття необґрунтованого рішення, слід визнати аргументованими, оскільки судом, в контексті висунутого ОСОБА_7 обвинувачення не проаналізовані у сукупності докази, які могли вплинути на його висновки, зокрема: показання потерпілої ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_17 .

Суд першої інстанції, визнаючи протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.08.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_16 недопустимим доказам, не надав жодної оцінки наданим у суді показанням потерпілої ОСОБА_16 щодо надання конкретного опису зовнішності нападника.

Крім того, потерпіла ОСОБА_16 при судовому розгляді впевнено вказала на ОСОБА_7 як на особу, яка і спричинила їй тілесне ушкодження.

Висновки суду з приводу визнання протоколів впізнання обвинуваченого за фотознімками з 15 наданих для проведення даної слідчої дії фотознімків є непереконливими. До того ж слід зазначити, що суд припустився протиріч у висновках щодо оцінки даних письмових доказах, одночасно визнавши їх і неналежними і недопустимим доказами, що має різне підгрунття (ст.ст. 85, 86 КПК України).

Місцевий суд не проаналізував ту обставину, що показання потерпілої збігаються із показаннями свідка ОСОБА_17 , який надаючи опис хлопця, зазначив, що впізнав обвинуваченого, як хлопця, який вибіг одразу після крику потерпілої з її боку.

При цьому районний суд ні як не оцінив ту обставину, що до вказаних подій ні потерпіла, ні свідок ОСОБА_17 не були знайомі з обвинуваченим, неприязних стосунків між ними не існувало.
Суд першої інстанції, допитавши численних свідків, зокрема ОСОБА_20 , ОСОБА_21 і навівши їх показання у вироку, не проаналізував їх показання в контексті висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, показів ОСОБА_7 щодо його неперебування у місці події.
Суд не приділив достатньої уваги відомостям оглянутих доказів у вигляді відеоматеріалів, зокрема файлу «42» та не співставивши їх з іншими доказами, не з`ясувавши зафіксованих обставин та їх учасників.

Наведенні порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Апеляційна інстанція не знаходить висновки місцевого суду переконливими і вважає, що означені недоліки засвідчують ухвалення судом першої інстанції передчасного рішення.

За наведених обставин та за відсутності клопотань щодо повторного дослідження доказів, підстави для яких передбачені ч. 3 ст. 404 КПК України, колегія суддів, приймаючи до уваги принцип змагальності, в даному випадку, задля забезпечення, визначеної ст. 23 КПК України засади кримінального провадження у вигляді безпосередності дослідження доказів та дотримання вимог ч.4 ст. 95 КПК України, позбавлена можливості винесення остаточного рішення по справі.

Враховуючи встановлені факти невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які допущені судом першої інстанції, виходячи з загальних засад кримінального провадження, а саме вимог ст. 7 КПК України, ч.6 ст. 9 КПК України, оскаржуваний вирок, на підставі п. п.1, 2 ч. 1 ст. 409, ч.1 ст. 412, ст. 415 КПК України, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.
Усувати зазначені недоліки суд апеляційної інстанції, за вказаних обставин, не вправі. Зміст оскаржуваного вироку свідчить, що встановлені недоліки є явними і не дають можливості дійти висновку щодо недоведеності або доведеності пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення.

Тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 415 КПК України та не входячи в обговорення питань, зокрема, про наявність чи відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого злочину, правильності кваліфікації, тощо, колегія суддів за наявності вище наведених підстав, вважає за необхідне такий вирок місцевого суду скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час повторного розгляду місцевому суду необхідно приділити увагу ретельному дослідженню наданих доказів в контексті висунутого обвинувачення, свої висновки щодо оцінки доказів викласти у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу, а відтак прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано з дотриманням вимог ст. 94 КПК України.
Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_14 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_15 задовольнити частково.
Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 29 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України скасувати, призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4