Ухвала
14 серпня 2019 року

м. Київ
справа № 753/16789/17
провадження № 51-3983 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі Суд) у складі:
головуючої ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року щодо нього,
встановив:
У касаційній скарзі засудженим порушується питання про перегляд указаних судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), Суд дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог п. 4 ч. 2 цієї статті.
Згідно зі ст. 427 КПК у касаційній скарзі зазначаються, зокрема, обґрунтування вимог особи із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
У силу ст. 433 КПК касаційний суд не перевіряє правильності установлених фактичних обставин кримінального провадження, а при вирішенні справи виходить з обставин, установлених у вироку. За положеннями ч. 1 цієї статті суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Проте наведених положень процесуального закону засудженим не дотримано.
Так, засуджений у касаційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зазначає про неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки в порядку касаційної процедури.
Також, попри те, що оспорюваний вирок переглядався в порядку апеляційної процедури, в скарзі не зазначено таких порушень норм права, які, на думку засудженого, перешкодили чи могли перешкодити апеляційному суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення зважаючи також на точний зміст статей 404, 413 КПК.
Крім того, засуджений, висловлюючи вимогу про призначення йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, не обґрунтовує свого прохання, не зазначає чому, на його думку, у випадку зміни Судом кваліфікації діяння з ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України на ч. 2 ст. 185 цього Кодексу, йому має бути призначено саме мінімальне покарання, передбачене санкцією цієї статті.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи наведене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 05 квітня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків із дня отримання ним ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3