ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2140/19 Справа № 199/560/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000028 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останні рази:
-21.08.2018 року Красногвардійським районним судом міста Дніпропетровська за ч.1 ст. 309 КК України до покарання позбавлення волі строком на 1 рік, відповідно до ст. 75 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном на строк 1 рік;
- 10.10.2018 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська за ч.1 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік, відповідно до ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном на строк 3 роки;
- 08.11.2018 року Бабушкінським районним судом міста Дніпропетровська за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано не відбуте покарання за вироком Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21.08.2018 року і остаточно до відбуття 3 роки 1 місяць позбавлення волі;
- 12.12.2018 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- 18.01.2019 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі частини 1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2018 року;
- 05.02.2019 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська за ч.1 ст. 263 ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці позбавлення волі. Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018 року слід виконувати самостійно;
-19.02.2019 року Самарським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, покарання обране за даним вироком повністю поглинути покаранням призначеним за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2019 року, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці;
- 25.04.2019 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч.2 ст. 309 КК України, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці;
- 13 травня 2019 року Дніпровським апеляційним судом вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2019 скасовано та призначено за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком, за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2018 та вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2019, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці. Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишено без змін.

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України,

В с т а н о в и л а:

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 263-1, ч.1 ст. 263 КК України і призначено йому покарання: за ч.1 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки; ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України призначене покарання за даним вироком поглинуто покараннями: за вироком Дніпровського апеляційного суду від 13.05.2019 за ч.2 ст.15 ч.2 ст. 185 КК України; за вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 за ч.2 ст. 309 КК України; Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2019 за ч.1 ст. 263 КК України, - та призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2018 року і Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2018 року та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.
Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки ухвалено виконувати самостійно.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним в тому, що він, будучи раніше неодноразово судимим, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та під час відбуття покарання, в грудні 2018 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 263-1 КК України.
Так, в невстановлені дату та час, наприкінці грудня 2018 року, у ОСОБА_7 , який перебув за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , раптово виник злочинний умисел, направлений на незаконне виготовлення вогнепальної зброї, а саме самопалу.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи у вказаному місці, в невстановлені дату та час, у невстановлений спосіб, із підручних матеріалів, виготовив самопал, який набув властивостей вогнепальної зброї, а отже придатної до стрільби. Предмет, вилучений 04 січня 2018 в ході особистого огляду у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 є вогнепальною зброєю саморобним гладкоствольним дульнозарядним (шомпольним) пістолетом з ґнотовим запалюванням заряду.
Умисні дії ОСОБА_7 , що виразилися у незаконному виготовленні вогнепальної зброї, кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263-1 КК України.
Далі ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи умисел, направлений на повторне зберігання та носіння вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, в невстановлені в ході досудового розслідування дату та час, в грудні 2018 року, усвідомлюючи, що виготовлений ним самопал є вогнепальною зброєю, діючи повторно, почав зберігати, без передбаченого законом дозволу, вищевказану вогнепальну зброю за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .
04 січня 2019 року, у невстановлений в ході досудового розслідування час, ОСОБА_7 доводячи свій злочинний умисел до кінця, направлений на носіння вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу, перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , поклав до передньої кишені одягненої на ньому кофти самопал, та почав носити його при собі вулицями м. Дніпро, чим порушив положення ст. 39 Закону України «Про Національну поліцію» та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, не маючи дозволу, передбаченого положенням «Про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576.
У той же день, 04 січня 2018 року, приблизно о 16.00 годині, ОСОБА_7 , знаходився на зупинці громадського транспорту по вул. Бажова, 11А м. Дніпро, де був помічений працівниками поліції, як особа яка розпивала спиртні напої у громадському місці. Під час складання адміністративного протоколу, передбаченого за ч.2 ст. 178 КУпАП, працівники поліції, відповідно до ст.ст. 32, 34 Закону України «Про Національну поліцію» провели превентивні заходи, а саме: згідно з п. 4 ст. 32 «Перевірка документів» - якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином не можливо; згідно з п. 2 ст. 34 «Поверхнева перевірка» поліцейський для здійснення поверхневої перевірки особи може зупиняти осіб та/або оглядати їх, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа має при собі річ, обіг якої заборонено чи обмежено або яка становить загрозу життю чи здоров`ю такої особи або інших осіб. На запитання співробітників поліції чи має ОСОБА_7 при собі будь-які заборонені предмети, що останній повідомив, що зберігає при собі самопал, у зв`язку з чим, співробітники поліції викликали слідчо-оперативну групу Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області.
В ході проведеного огляду 04.01.2019, в період часу з 16.25 години до 16.45 години за вищевказаною адресою, слідчим СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 , у присутності двох понятих, ОСОБА_7 дістав з передньої кишені одягненої на ньому кофти та видав предмет з дерев`яною ручкою, до якої була прикріплена металева трубка, зовні схожий на самопал.
Предмет, вилучений 04 січня 2018 в ході особистого огляду у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 є вогнепальною зброєю саморобним гладкоствольним дульнозарядним (шомпольним) пістолетом з ґнотовим запалюванням заряду.
Умисні дії ОСОБА_7 , кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, тобто як такі що виразилися у носінні, зберіганні вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 не погодився з даним рішенням суду. просить вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська 29 травня 2019 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України - скасувати в частині призначення покарання.
Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263-1 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироками Дніпровського апеляційного суду від 13.05.2019 року, Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2019 року та Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2019 року та визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018 року та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяці.
В іншій частині вирок залишити без змін.
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вирок суду у цьому провадженні підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неправильного тлумачення вимог ч. 1 ст. 71 КК України при призначенні покарання обвинуваченому.
Зазначає, що ОСОБА_7 вчинив злочини, передбачені ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, 04.01.2019 року, тобто в період іспитового строку, встановленого вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018 року. Проте суд, призначаючи покарання за сукупністю вироків, не взяв до уваги те, що ОСОБА_7 вчинив злочин в період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018 року та не приєднав невідбуту частину покарання за цим вироком відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України. При цьому, районний суд, застосовуючи положення ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за новим вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за вироками Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2018 року і Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2018 року, які вже враховано попередніми вироками Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2019 року та Дніпровського апеляційного суду від 13.05.2019 року, що в свою чергу призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого, який заперечував проти задоволення даної апеляції, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України та доведеність його вини у вчиненні інкримінованих злочинів в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується.
Так, суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч. 1 ст. 337 КПК, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Судом чітко дотримано ст. 17 ЗУ від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.
Разом з тим, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів находить їх такими, які ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Згідно із ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно вимог ст. ст. 50,65 КК України та положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції не дотримався.
Статтею 70 КК України встановлено порядок призначення покарань за сукупністю злочинів. Зокрема, ч. 4 ст. 70 КК України передбачено, якщо після постановления вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановления попереднього вироку, - покарання призначається за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановления вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
За змістом ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст. ст. 71, 72 цього Кодексу.
Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.
До того ж, відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до яких, коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК : спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 цього Кодексу.
У кримінально-правовій ситуації, коли вчинення нового злочину в період іспитового строку стає фактичною підставою для визнання (скасування) призначеного за попереднім вироком покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнялась особа, таким що належить відбувати реально, його самостійне виконання при застосуванні ч. 4 ст. 70 КК не допускається за наявності підстав для подальшого призначення остаточного покарання за правилами ч. 1 ст. 71 вказаного Кодексу.
Виходячи із законодавчих приписів, у разі, якщо порушується хоча б один із принципів кримінального права, то руйнуються окремі елементи відповідної структури, і як наслідок рішення суду містить помилку.
У даному кримінальному провадженні винна особа засуджується і за сукупністю злочинів, і за сукупністю вироків. При цьому за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018 року ОСОБА_7 було засуджено за ч.1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки. За злочини, вчинені до постановлення вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду від 29 травня 2019 року, а саме за вироком Дніпровського апеляційного суду від 13.05.2019 року, вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року та за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.02.2019 року ОСОБА_7 , призначено захід примусу, який належить відбувати реально, а саме покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці. Також ОСОБА_7 вчинив нові злочини, передбачені ч.1 ст. 263 та ч.1 ст. 263-1 КК України, у період іспитового строку за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018 року, що стає фактичною підставою для визнання призначеного за попереднім вироком покарання, від відбування якого він звільнявся, таким, що належить відбувати. Тим самим обумовлюється і необхідність застосування ч. 4 ст. 70 КК при призначенні покарання і за сукупністю злочинів, і за сукупністю вироків. А застосування ст. 71 КК означає, що покарання, від відбування якого ОСОБА_7 був звільнений на підставі ст. 75 КК, тепер має відбуватись ним реально як і всі інші покарання в межах алгоритму призначення покарання і за сукупністю злочинів, і за сукупністю вироків. Зазначене у свою чергу обумовлює застосування ч. 4 ст. 70 КК як одного з елементів цього алгоритму, і не допускає самостійного виконання покарань.
Вищевказана позиція щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та сукупністю вироків висловлена також і в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25.06.2018 року (справа №511/37/16-к), а згідно ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права та враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Проте суд, призначаючи покарання за сукупністю вироків, не взяв до уваги вищенаведене та не приєднав невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2018 року відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України.
При цьому суд першої інстанції, застосовуючи положення ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання за оскаржуваним вироком частково приєднав невідбуту частину покарання за вироками Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2018 року і Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2018 року, залишивши поза увагою те, що вони вже раніше були враховані попередніми вироками Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18.01.2019 року та Дніпровського апеляційного суду від 13.05.2019 року, що в свою чергу призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 409, п.3 ч.1 ст. 413 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема й неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 припустився неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, а тому доводи апеляційної скарги прокурора підлягають задоволенню, і відповідно до ст. 420 КПК України, з урахуванням викладеного, вирок щодо обвинуваченого таким, що підлягає скасуванню з постановленням свого вироку в частині призначення обвинуваченому покарання.
Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінально-процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 263-1 КК України, в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання:
- за ч. 1 ст. 263-1 КК України - у виді позбавлення волі строком 3 роки,
- за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі строком 3 роки 1 місяць.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2019 року та вироками Дніпровського апеляційного суду від 13 травня 2019 року, Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2019 року та Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2019 року визначити ОСОБА_7 у покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 4 місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2018 року та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 5 місяців.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той же строк з дня вручення йому копії вироку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Негайно після проголошення вручити копію вироку обвинуваченому, прокурору.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4