Провадження №11-кп/801/1195/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2019 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2019, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання в зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або заміну невідбутого покарання більш м`яким, засудженого
ОСОБА_8 , 1979 року народження.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2019 відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його звільнення від відбування покарання в зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або заміну невідбутого покарання більш м`яким.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що для застосування положень статей 81 та 82 КК необхідно, щоб засуджена особа відбула відповідно не менше трьох чвертей та двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин. Тобто положення даних правових норм вимагають наявності строкового характеру призначеного особі покарання, від тривалості якого й здійснюється розрахунок строку фактично відбутого покарання, що і надає засудженій особі право на звернення з клопотанням про їх застосування.
Крім того, вирок, яким було засуджено ОСОБА_8 до покарання у виді довічного позбавлення волі набрав законної сили 29.05.2007, та в подальшому був приведений до виконання. А відтак, правові підстави для застосування до ОСОБА_8 строків давності відсутні.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.
На погодившись із рішенням суду першої інстанції адвокат ОСОБА_7 та засуджений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовільнити клопотання засудженого ОСОБА_8 та звільнити від відбування покарання в зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або замінити невідбуте покарання більш м`яким.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ОСОБА_8 засуджений до довічного позбавлення волі, на даний час відбув 23 роки ув`язнення, тому суд мав би звільнити від відбування покарання або замінити ОСОБА_8 покарання на більш м`яке.

Позиції учасників судового провадження.
Заслухавши доповідача, думку адвоката, яка підтримала свою апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви Суду.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
ОСОБА_8 засуджений вироком Апеляційного суду Херсонської області від 22.12.2006 р. за пунктами «б», «і», «г» статті 93, частиною третьою статті 117, частиною другою статті 118 КК (в ред. 1960 р.), з урахуванням статті 70 КК (в ред. 2001 р.) до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного Суду України від 29.05.2007 р. зазначений вирок змінено, замість статті 70 КК (в ред. 2001 р.) застосовано статтю 42 КК (в ред. 1960 р.).
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18.04.2018 р. до строку покарання було зараховано строк попереднього ув`язнення з 14.07.2001 р. до 29.05.2007 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до ст. 401 КПК України (в ред. 1960, яка діяла на момент винесення вироку), вирок місцевого суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляцій, а вирок апеляційного суду - після закінчення строку на подання касаційної скарги, якщо його не було оскаржено. У разі подачі апеляцій, касаційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи відповідно апеляційною чи касаційною інстанцією.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 49 КК України (в ред. 1960) передбачалося, що обвинувальний вирок не виконується, якщо його не було виконано в такі строки, рахуючи з дня набрання вироком законної сили 10 років при засудженні до більш суворого покарання, ніж позбавлення волі на п`ять років.

Граничний строк давності виконання обвинувального вироку суду відповідає давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, яка викладена у ст. 48 КК України ( в ред. 1960).

З огляду на вказане, підставами для звільнення особи від відбування покарання у зв`язку з закінченням строку відбування призначеного покарання є наявність вироку суду, який з незалежних від неї підстав не виконувався (за виключенням випадків ухилення від відбування покарання), а також закінченням граничного строку приведення його до виконання в даному випадку це 10 років з моменту набрання рішенням законної сили.

Вирок суду від 22.12.2006 щодо ОСОБА_8 набрав законної сили та був приведений до виконання. На даний час засуджений відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі в ДУ «Вінницька УВП №1». Таким чином, Суд погоджується із доводами суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання та не вбачає підстав для звільнення засудженого від відбування покарання чи заміну довічного позбавлення волі на строкове позбавлення волі.

Згідно частини першої статті 82 КК України особам, що відбувають покарання у виді обмеження чи позбавлення волі, не відбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», роз`яснено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі частини першої статті 82 КК України може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Положеннями статті 51 КК України передбачено як окремі види покарань за вчинення злочинів, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.
Таким чином, зі змісту положення частини першої статті 82 КК України вбачається, що законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк більш м`яким покаранням, при цьому заміна більш м`яким покаранням такого покарання, як довічне позбавлення волі, не передбачена.
Тобто, інститут звільнення від покарання чи заміни більш м`яким передбачає звільнення від строкового покарання.
ОСОБА_8 засуджений до довічного позбавлення волі, а тому суд позбавлений можливості визначити частину відбутого ним покарання від призначеного для застосування інституту умовно-дострокового звільнення.
Враховуючи викладене, та те, що до осіб засуджених до довічного позбавлення волі не можуть бути застосовані вимоги ст. 81 КК України, на думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.

Посилання засудженого ОСОБА_8 та його адвоката на порушення Україною своїх міжнародних зобов`язань, а також на практику Європейського суду з прав людини у частині необхідності з боку держави передбачити можливість та механізм умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, також є безпідставним.
Так, частиною першою статті 87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи.
Згідно з частиною другою статті 87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, КК України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів
у х в а л и л а :
апеляційні скарги адвоката ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 29.08.2019, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про його звільнення від відбування покарання в зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або заміну невідбутого покарання більш м`яким - без зміни.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту проголошення.
Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3