ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1802/19 Справа № 202/1877/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

його захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Дніпрі матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000114,-

ВСТАНОВИЛА:
Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
- вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 26.11.2014 року за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт, на підставі ч.4 ст. 71, ч.3 ст. 78 КК України, шляхом поглинення покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2013 року, остаточно призначено до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_7 залишено без зміни.

Строк покарання ухвалено рахувати з 24.01.2018 року.

Вирішено долю речових доказів та судових витрат.

Вказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він приблизно о 13:30 годині 19 січня 2018 року, перебуваючи разом з ОСОБА_10 , кримінальне провадження щодо якого закрито у зв`язку з його смертю, в стані алкогольного сп`яніння, знаходились у приміщенні літньої кухні на території домоволодіння АДРЕСА_2 , де, діючи умисно, спільно, з метою спонукання до повернення нібито викрадених речей, почали по черзі наносити удари кулаками, в тулуб ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_7 наніс не менше 3 ударів, а ОСОБА_10 не менше 2 ударів, в результаті чого потерпілий втратив рівновагу, впав на підлогу та почав прикриватись своїми руками від ударів. В цей час, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 , підняли з підлоги ОСОБА_11 , посадили його на стілець, після чого ОСОБА_7 наніс ще не менше 2 ударів кулаками по тулубу потерпілого.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_11 спричинено легкі та тяжкі тілесні ушкодження (крововиливи, переломи ребер, остистих відростків, розрив селезінки). Тяжкі тілесні ушкодження, у своїй сукупності перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого ОСОБА_11 , яка настала приблизно о 15 годині 30 хвилин 19 січня 2018 року на місці вчинення злочину.

В апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі та змінах до неї, просить вирок змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч.1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження вола на строк 3 роки.

Вказує, що у вироку лише говориться про те, що обвинувачений мав злочинний умисел, спрямований на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя потерпілого. Однак вважає, що при цьому не конкретизовано, який саме умисел, виходячи з диспозиції ст. 24 КК України, мав ОСОБА_7 .

Захисник зазначає, що неприязнені стосунки з потерпілим виникли не у ОСОБА_7 , а у ОСОБА_10 , у якого потерпілий викрав мобільний телефон. На його думку, цей мотив виник не раптово, а зрів поступово, і ці обставини судом досліджено не було.

Вважає, що у вироку не наведено жодних доказів на підтвердження, що удари, завдані ОСОБА_7 потерпілому, могли спричинити його смерть.

Також захисник вказує, що при прослуховуванні технічного запису судового засідання від 15 травня 2018 року та 14 червня 2018 року встановлено, що судові засідання не прослуховуються, що на його думку, слід розцінювати як відсутність технічного носія інформації, що є суттєвим порушенням вимог Закону.

- прокурор просить вирок скасувати в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з невідповідністю, на його думку, призначеного покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, а також в частині зазначення анкетних даних обвинуваченого.

Постановити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років; та у вступній частині зазначити що ОСОБА_7 раніше засуджений:

- 05.11.2013 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

- 26.11.2014 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 125 КК України до 150 годин громадських робіт, на підставі ст. ч. 4 ст. 71, ч. З ст. 78 КК України поглинути покарання за вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.11.2013, до відбуття 3 роки позбавлення волі/

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вважає, що судом залишились не врахованими ступінь тяжкості вчинених злочинів, без наведення обставин, та не наведено переконливих мотивів, через які призначено мінімальне покарання в межах санкції статті обвинуваченому.

Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні у вчиненому свою провину визнав частково, жодним чином не виявив бажання виправити ситуацію, що на думку прокурора, свідчить про його повну байдужість до скоєного, та виключають обставини, які пом`якшують покарання.

Крім того, зазначає, що у вступній частині вироку всупереч ст.374 КПК України, невірно зазначено відомості про наявність судимостей ОСОБА_7 , а саме те, що ОСОБА_7 засуджений за ч. 4 ст. 121 КК України, та ч. 3 ст. 128 КК України.

Заслухавши суддюдоповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника, які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту та просили їх задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги прокурора, - заперечували, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора та просив її задовольнити, апеляційну скаргу захисника просив залишити без задоволення, перевіривши надані матеріали, співставивши їх з доводами апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Виходячи із вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів перевіряє судове рішення в межах поданих апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 121 КК України - вірні та ґрунтуються на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінці сукупності доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності.

Доводи апеляційної скарги захисника про невірну кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України та необхідності правильно кваліфікувати дії останнього за ч.1 ст. 119 КК України, на думку колегії суддів є необґрунтованими, з огляду на наступне.
Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризуються суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням.
Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.
Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненість або злочинної недбалості.

Колегія суддів зазначає, що розмежування умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч.2 ст.121 КК України), і вбивства через необережність (ч.1 ст. 119 КК України), здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.
Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.
Як вбачається з вироку, судом встановлено, що приблизно о 13 годині 30 хвилин 19 січня 2018 року, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи умисно, спільно, з метою спонукання до повернення нібито викрадених речей, почали по черзі наносити удари кулаками в область тулуба ОСОБА_11 . При цьому, розуміючи, що нанесення ударів може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, ОСОБА_7 наніс не менше 3 ударів кулаками в тулуб ОСОБА_11 , а ОСОБА_10 , - не менше 2 ударів, в результаті чого потерпілий втратив рівновагу, впав на підлогу та почав прикриватись руками від ударів. В цей час, ОСОБА_7 разом із ОСОБА_10 , підняли з підлоги ОСОБА_11 , посадили його на стілець, та ОСОБА_7 наніс ще не менше 2 ударів кулаками в тулуб потерпілого.
Внаслідок злочинних дій ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , потерпілому ОСОБА_11 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців, саден крововиливів в м`яких тканинах грудної клітини, переломів 3-6-го ребер справа по середньо-ключичній лінії, 4-е ребро пошкоджує пристінкову плевру, прямих переломів 5-11-го ребер справа по задньо-паховій лінії, 6,7-е ребра пошкоджують пристінкову плевру; непрямих переломів 7-11-го ребер зліва по біляхребтовій лінії, прямих переломів 3-10-го ребер зліва по середньо-паховій лінії, 5-8-е ребра пошкоджують пристінкову плевру; непрямих переломів 8-11-го ребер зліва по лопатковій лінії, розриву селезінки; переломів остистих відростків 9-11-го грудних хребців; крововиливу в м`яких тканинах в міжлопатковій ділянці. Тілесні ушкодження в області тулуба (крововиливи, переломи ребер, остистих відростків, розрив селезінки) у своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого. Ушкодження в області голови (садна, синці, забита рана) та в області кистей (синці) відносяться до легких тілесних ушкоджень та в причинному зв`язку з настанням смерті не перебувають.
Обвинувачений ОСОБА_7 в суді першої інстанції пояснив, що 19.01.2018 року він разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , на прохання останнього, пішли до ОСОБА_11 забрати гроші та телефон, які той зі слів ОСОБА_10 у нього вкрав. Вказав, що в ході бійки наніс близько чотирьох ударів кулаком в плече і область грудей потерпілого, удари ногами не наносив, та потерпілого не зв`язував.
Свідок ОСОБА_12 суду поясняв, що спочатку ОСОБА_7 наніс рукою близько 4 ударів в бік та грудну клітину потерпілому, а через деякий час ще два удари кулаком в бік.
Відповідно до висновку експерта №41/НЕ/144 від 12.04.2018 року, тілесні ушкодження в області тулуба (крововиливи, переломи ребер, остистих відростків, розрив селезінки), внаслідок яких настала смерть потерпілого ОСОБА_11 , виникли в термін від десятків хвилин до трьох годин до настання смерті, що підтверджується даними експертизи трупа. Потерпілому ОСОБА_11 в область кистей було здійснено не менше, ніж 4 механічні дії (ударів), в область голови було спричинено не менше, ніж 11 механічних дій (ударів), в область тулуба було спричинено не менше 7 механічних дій (ударів). Всі виявлені тілесні ушкодження виникли від неодноразової дії тупих твердих предметів, якими можуть бути руки, ноги людини та інші. При цьому, враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень в момент їх спричинення, потерпілий міг бути в будь-якому положенні та воно могло змінюватись в процесі спричинення ушкоджень. ОСОБА_11 не міг спричинити собі встановлені тілесні ушкодження власноручно. Після спричинення ушкоджень в області тулуба потерпілий міг здійснювати самостійні дії в проміжок часу до втрати свідомості, але втрата свідомості могла настати і в процесі спричинення ушкоджень.
Виявлені при експертизі трупа тілесні ушкодження (забита рана, садна, синці, переломи, розрив селезінки, крововиливи) могли виникнути при механізмі, вказаному в ході слідчого експерименту підозрюваним ОСОБА_7 , тобто при неодноразових ударах руками та ногами по тілу потерпілого. Також, вказані тілесні ушкодження могли виникнути при механізмі, вказаному в ході слідчого експерименту свідком ОСОБА_13 , оскільки переломи остистих відростків найбільш ймовірно виникли внаслідок ударів ногами, а не кулаками, а в ході слідчого експерименту свідок на такі удари не вказує.
Згідно протоколу слідчого експерименту від 09.02.2018року, проведеного за участю ОСОБА_7 , останній повідомив, що 19.01.2018 року він наніс потерпілому кулаком лівої руки, наніс один удар в область грудної клітини, від якого останній трохи нахилився уперед і руками прикрив тулуб. Далі, ударом правої руки, стиснутої у кулак, наніс два удари в праве плече потерпілого, потім кулаком наніс один удар в тулуб справа.
Згідно протоколу слідчого експерименту від 12.04.2018 року за участю ОСОБА_10 , останній вказав, що ОСОБА_7 наніс не менше 2 ударів кулаками в область обличчя ОСОБА_11 , та 10-15 ударів кулаками, в область тулуба ОСОБА_11 . Після чого, ОСОБА_10 показав, як він наніс 1 удар лівою рукою, стиснутою у кулак у ліве плече потерпілого, стоячи збоку та 2 удари лівою рукою в грудну клітину. Коли ОСОБА_11 знаходився на підлозі, лежачи від ударів по тулубу на спині, ОСОБА_7 , стоячи справа від потерпілого наніс 3 удари у правий бік та 1 удар у грудну клітину потерпілого ногою, взутою у взуття. Після цього ОСОБА_10 пояснив, що потерпілого ОСОБА_11 посадили на стілець, та коли він сидів на стільці, ОСОБА_7 наніс йому ще 4 удари кулаками, в область обличчя та тулуба, після чого потерпілий ОСОБА_11 впав на підлогу, та коли лежав на спині, ОСОБА_7 справа від нього наніс приблизно 4 удари у правий бік тулуба та 1 удар ногою в грудну клітину, а саме підошвою взуття. Після цього потерпілий ОСОБА_11 знаходився у непритомному стані та перестав подавати ознаки життя. Також ОСОБА_10 пояснив, що після цього ОСОБА_7 зв`язував руки та ноги потерпілому ОСОБА_11 проволокою.
Отже, з пояснень ОСОБА_10 вбачається, що саме ОСОБА_14 наніс потерпілому значну кількість ударів не тільки кулаками, але й ногами, обутими у взуття по тулубу, в тому числі і тоді, коли ОСОБА_11 від побиття впав та лежав на підлозі.
Будь-яких підстав не довіряти послідовним поясненням ОСОБА_10 , які узгоджуються із сукупністю інших доказів по справі, колегія суддів, не вбачає.
Відповідно до висновку експерта №41/НЕ/148 від 16.04.2018 року, виявлені при експертизі трупа ОСОБА_11 тілесні ушкодження (забита рана, садна, синці, переломи, розрив селезінки, крововиливи) могли виникнути при механізмі, вказаному в ході слідчого експерименту підозрюваним ОСОБА_10 , оскільки при експертизі трупа також виявлені ушкодження на спині (переломи остистих відростків, крововиливи), що найбільш ймовірно виникли внаслідок ударів ногами, обутими у взуття.
Таким чином, колегія суддів погоджується з вказаними висновками експертів, слідчого експертименту за участю ОСОБА_10 , згідно яких саме ОСОБА_7 наніс кулаками та ногами зазначену кількість ударів в важливі органи потерпілого ОСОБА_11 , спричинивши як легкі, так і тяжкі тілесні ушкодження, від яких той помер.
Враховуючи викладене, а також з огляду на інші докази, наведені у вироку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина ОСОБА_7 у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , доведена в повному обсязі.
Як видно з вироку, докази були перевірені на їх належність, допустимість та достатність.
Аналізуючи доводи захисника про відсутність у ОСОБА_7 неприязнених стосунків з потерпілим та відсутності умислу у обвинуваченого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, колегія суддів зазначає, що суб`єктивна сторона тілесних ушкоджень (у тому числі ст. 121 КК України) виражається в умисній формі вини, коли умисел винного спрямований на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.
Враховуючи обставини даної справи, характер взаємовідносин, які у короткий проміжок часу виникли між обвинуваченим та потерпілим та передували злочину, характер, локалізацію та механізм спричинення тілесних ушкоджень, приводять суд до висновку, що ОСОБА_7 не міг не розуміти, що від його ударів ОСОБА_11 може отримати смертельні ушкодження, адже обвинувачений свідомо допускав тяжкі наслідки, не зупинявся та продовжував бити останнього ногами по тулубу, і в той час, коли навіть той лежав на підлозі, та в результаті помер. Отже, умисел ОСОБА_7 був спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень.
Тому, з огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника, є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Колегія суддів вважає безпідставними і твердження захисника про відсутність доказів, що удари, завдані ОСОБА_7 потерпілому, могли призвести до смерті ОСОБА_11 , оскільки дане твердження спростовується наявними у справі належними, достатніми та допустимим доказами, які ретельно перевірені та обґрунтовано викладені у вироку. Саме поясненнями ОСОБА_10 при проведення слідчого експертименту та вказаними заключеннями експертів, правильно встановлено не тільки об`єктивну сторону скоєного, але й суб`єктивне ставлення ОСОБА_7 до скоєного та його наслідків.
Тому, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, як умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчинене групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, доведена в повному обсязі.
Юридична кваліфікація скоєного ОСОБА_7 за ч.2 ст. 121 КК України, - є вірною.
Як видно з вироку, він є належно вмотивованим, обґрунтованим та законним.
Що стосується доводів адвоката про відсутність у справі технічного запису судових засідань від 15 травня 2018 року та 14 червня 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.
В матеріалах справи наявний диск з технічним записом судового засідання від 15 травня 2018 року. Вказаний запис прослуховується, він є достатньо зрозумілим, в ньому чутно хід судового засідання та пояснення відповідних осіб.
Що стосується запису судового засідання від 14 червня 2018 року, то з технічних причин його прослухати неможливо, однак, як вбачається з журналу судового засідання, під час даного судового засідання, було вирішено лише питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою. Інших процесуальних дій в той день проведено не було. Колегія суддів зазначає, що захисником питання щодо необґрунтованості продовження дії запобіжного заходу, - не ставилась, характер зазначеного рішення суду про продовження строку запобіжного заходу не вплинув на правильність та обґрунтованість висновків суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у фактично скоєному умисному тяжкому злочині.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника задоволенню не підлягають.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_7 занадто м`якого покарання, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно вироку, при обранні обвинуваченому виду та міри покарання, суд першої інстанції враховував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується задовільно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , та наявність обставини, що обтяжує його покарання, - рецидив злочинів.
Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_7 одружений, має на утриманні малолітню дитину.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, саме у виді позбавлення волі на строк 7 років.
Зазначений висновок є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. ст. 65 67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст. 50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та для запобігання вчиненню ним нових злочинів.
Колегія суддів, обговорюючи питання щодо обґрунтованості призначення покарання ОСОБА_7 , вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 2 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод, право кожного громадянина на життя охороняється законом. Відповідно до ст. ст. 3, 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.
При цьому колегія суддів враховує практику рішень Європейського суду з прав людини, де у справі Скополла проти Італії від 17.09.2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Тому доводи прокурора про необхідність призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання, - задоволенню не підлягають.

Що стосується доводів прокурора про те, що у вступній частині вироку неточновірно зазначено відомості про наявність судимостей у ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 121 та ч. 3 ст. 128 КК України, колегія суддів вважає їх слушними та зазначає, що дане зазначення є явно технічною опискою, не впливає на правильність прийнятого тішення та не може слугувати підставою для зміни чи скасування судового рішення. Дана описка може бути виправлена під час виконання вироку, в порядку ст. 537 КПК України.

Істотних порушень норм КПК України, які тягнуть за собою обов`язкове скасування або зміну оскаржуваного вироку, під час перевірки кримінального провадження в порядку апеляційної процедури, - не встановлено.
Виходячи з наведеного, підстав для задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , та прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.
Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 лютого 2019 року щодо ОСОБА_7 , - залишити без зміни.
Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст. 426 КПК України до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк, з моменту вручення йому копії судового рішення.
Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4