Справа № 168/243/16-к Провадження №11-кп/802/275/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст. 286 КК Ураїни Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2019 року місто Луцьк

Апеляційний суд Волинської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора на вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 29 липня 2016 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, несудимий,
визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбуття призначеного основного покарання, якщо він протягом іспитового строку терміном 1 рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції; повідомляти кримінально-виконавчу інспекцію про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтись для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію.
Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 18 402 /вісімнадцять тисяч чотириста дві/ грн. 52 коп. матеріальної шкоди та 20000 /двадцять тисяч/ грн. на відшкодування моральної шкоди. Вироком вирішені питання про речові докази.
В С Т А Н О В И В:
Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він, 10 серпня 2015 року близько 20.20год., керуючи автомобілем «Опель-Вектра», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Радянська в с.Текля в напрямку від с.Глухи Старовижівського району, керуючи технічно справним автомобілем, діючи з необережності у формі злочинної недбалості, всупереч вимогам п.1.10, п.2.3 б), п.2.3 д), п.10.1, п.12.3 Правил дорожнього руху України, проявив безпечність, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, побачивши мотоцикл, що виїхав з другорядної дороги, з метою уникнення зіткнення, виїхав на смугу зустрічного руху, чим допустив зіткнення з мотоциклом «Мінск» під керуванням ОСОБА_11 , внаслідок чого пасажиру мотоцикла ОСОБА_10 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у виді: відкритих переломів великогомілкової та малогомілкової кісток в середній третині зі зміщенням відломків, розрив лівої стегнової артерії, забійні рани лівої гомілки та стегна.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає вирок суду незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону україни ро кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суд безпідставно поклав в основу обвинувачення показання потерпілого та свідків, які фактично виправдовують його дії, вказує що саме порушення водієм мотоцикла правил дорожнього руху призвело до виникнення ДТП з відповідними наслідками, окрім того показання водія мотоцикла є суперечливими. Вказує, що судом не надано правову оцінку всім доказам в сукупності, вирок суду не мотивований, а докази обвинувачення належним чином не перевірені та не визнані недопустимими. Вважає що цивільний позов повинен бути залишений без задоволення, оскільки поданий неповнолітньою особою. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати його у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

У поданій апеляційній скарзі із змінами та доповненнями прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченого, безпідставного та невмотивованого призначення покарання та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обрані виду і міри покарання обвинуваченому порушено вимоги ст.65 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 09 лютого 2017 року в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора відмовлено, а вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 29 липня 2016 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції захисник засудженого - адвокат ОСОБА_7 в інтересах свого підзахисного ОСОБА_8 просив вказану ухвалу скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку із відсутністю в діях його підзахисного складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України.

Прокурор, у свою чергу оспорюючи ухвалу апеляційного суду просив її скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

14 лютого 2019 року Верховний Суд касаційні скарги захисника засудженого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора задовольнив частково. Ухвалив скасувати ухвалу Апеляційного суду Волинської області від 9 лютого 2017 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

У своєму рішенні колегія суддів касаційного суду зобов`язала суд апеляційної інстанції при новому розгляді ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_8 та дати на них вичерпні відповіді, здійснивши провадження з додержанням вимог кримінального процесуального закону й ухвалити справедливе рішення, яке відповідає ст. 370 КПК України.

Переглядаючи вирок щодо ОСОБА_8 під час нового апеляційного розгляду, колегія суддів встановила, що сторона захисту оскаржує вирок з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, що судом не надано правової оцінки всім доказам в їх сукупності, а вирок суду не мотивований та докази обвинувачення належним чином не перевірені.

Прокурор під час судового засідання апеляційної інстанції заявила клопотання про зміни вимог апеляційної скарги в частині скасування вироку та призначення нового судового розгляду кримінального провадження. Сторона захисту підтримала заявлене прокурорм клопотання та в свою чергу просила вирок суду скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг сторін захисту та обвинувачення з урахуванням змін у їх прохальній частині, думку представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 про необхідність залишення вироку без змін, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Однак судом першої інстанції вищезазначені вимоги кримінального процесуального закону не були дотримані, внаслідок чого, як правильно зазначено в апеляції, було допущено неповноту судового розгляду, суд дійшов висновку, який не відповідає фактичним обставинам справи. Обґрунтованість пред`явленого обвинувачення належним чином не перевірена та не дано відповідну оцінку усім наявним по даному кримінальному провадженню доказам.

У мотивувальній частині вказаного вироку суд не надав оцінки з точки зору належності, допустимості та достовірності доказам, на які вказувала під час судового розгляду сторона захисту, допустив при їх оцінці вибірковість, надавши перевагу одним доказам та без належного спростування не дав правову оцінку іншим.

Відповідно до сформованої практики Верховного Суду, беручи до уваги Пленум Верховного Суду України у постанові від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у випадках коли передбачені статтею 286 КК України суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома або більше водіями транспортних засобів, суди повинні з`ясовувати характер порушень, які допустив кожен із них.

Судом першої інстаціїї не перевірено питання чи не було причиною порушення правил дорожнього руху зі сторони обвинуваченого ОСОБА_8 їх недодержання іншим його учасником ДТП, а саме водієм мотоцикла ОСОБА_12 .

Суд у своєму вироку вказав на те, що ОСОБА_8 побачив мотоцикл в момент коли він перебував на головній дорозі, тому факт чи зупинявся водій мотоцикла перед виїздом на головну дорогу не впливає на вину обвинуваченого ОСОБА_8 . Однак при цьому судом не проаналізовано тієї обставини, що ОСОБА_8 можливо порушив правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою. Ці питання не були предметом детального судового розгляду, судом не досліджувались та не оцінювались дії водія мотоцикла ОСОБА_11 та не встановлювався причинно-наслідковий зв`язок між його діями та дорожньо-транспортною пригодою, як наслідком.

Крім того, суд прийшов до висновку, що місце зіткнення автомобілів було належним чином встановлене згідно протоколу огляду місця події (з фотографіями та схемою ДТП) від 10.08.2015 року, який складений із слів учасників ДТП- водіїв ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . Однак вказаний документ та схема ДТП підписані лише водієм автомобіля ОСОБА_8 , підпис іншого учасника чи його законного представника відсутній.

Суд, також як на доказ, посилається на експертний висновок № 28 від 01.04.2016 року судової інженерно-технічної експертизи (а.с.137/143) в тій його частині, що стосується вини водія автомобіля ОСОБА_8 , жодним чином не спростувавши, та не мотивувавши чому відхиляє іншу його частину, яка стосується дій водія ОСОБА_11 .

Вказане у своїй сукупності дає підстави стверджувати, що юридичної оцінки діям одного з учасників дорожньо-транспортної пригоди, а саме водію мотоцикла ОСОБА_11 , суд не надав, а лише опосередковано згадав у вироці.

Згідно з ч. 3 ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Вході перегляду вироку Старовижівського районного суду, апеляційним судом встановлено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, тому вказаний вирок підлягає скасуванню.

Оскільки суд апеляційної інстанції не вправі визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, досліджувати та переоцінювати докази, він у даному випадку позбавлений можливості постановити остаточне рішення, з огляду на що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Зважаючи, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, суду першої інстанції при новому розгляді справи необхідно належним чином проаналізувати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, надавши оцінку при цьому кожному суттєвому доводу сторін кримінального провадження та відобразивши це в мотивувальній частині прийнятого судового рішення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції начальника Старовижівського відділу Ковельської місцевої прокуратути ОСОБА_13 задовольнити частково.

Вирок Старовижівського районного суду Волинської області від 29 липня 2016 року, щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Головуючий

Судді