Справа № 201/5613/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2019 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1

з секретарем судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

представника скаржника ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання ОСОБА_5 про скасування постанови про накладення арешту,-

ВСТАНОВИВ:

12 вересня 2019 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_5 про скасування постанови прокуратури Дніпропетровської області від 04 липня 2012 року про накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :03:016:0253 загальною площею 0,2000 га, що належить йому на підставі державного акту.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що йому стало відомо про існування постанови прокуратури Дніпропетровської області від 04 липня 2012 року про накладення арешту на його земельну ділянку. З метою отримання даної постанови для подальшого зняття арешту його захисником було направлено запит до Прокуратури Дніпропетровської області, на який 03 жовтня 2018 року прокуратурою було надано відповідь про не можливість встановлення ким, та у межах якої кримінальної справи було винесено зазначену постанову.

13 грудня 2018 року прокуратурою Дніпропетровської області у відповідь на клопотання про скасування постанови про накладення арешту повідомлено про неможливість встановити ким, та у межах якої кримінальної справи було винесено постанову, а також перевірити законність прийнятого рішення та встановити наявність або відсутність підстав для її скасування. Окрім того було роз`яснено його право на звернення до слідчого судді в порядку ст.ст. 303-306 КПК України, що ОСОБА_5 й зробив.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 клопотання про скасування арешту підтримав наполягав на його задоволенні, пославшись на порушення прав ОСОБА_5 як власника земельної ділянки.

Прокурор заперечував проти скасування арешту накладеного постановою від 04 липня 2012 року, пославшись на не можливість встановлення ким, та у межах якої кримінальної справи було винесено зазначену постанову

Вислухавши учасників, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, приходить до наступного.

Як вбачається з клопотання постановою прокуратури Дніпропетровської області від 04 липня 2012 року накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :03:016:0253 загальною площею 0,2000 га, що належить ОСОБА_5 .

Судом установлено, що згідно державного акту серія № 887692, виданого відділом Держкомзему у Новомосковському районі 18 грудня 2010 року, земельна ділянка, яка розташована АДРЕСА_1 площею 0,2000 га належить ОСОБА_5 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29 листопада 2018 року, земельна ділянка, яка розташована АДРЕСА_1 площею 0,2000 га та належить ОСОБА_5 знаходиться під арештом підстава обтяження постанова прокуратури Дніпропетрвоської області від 04 липня 2012 року.

Згідно відповіді прокуратури Дніпропетрвоської області від 03 жовтня 2018 року, на запит захисника ОСОБА_3 , повідомлено про не можливість встановлення ким, та у межах якої кримінальної справи було винесено зазначену постанову. Аналогічна відповідь надана і ОСОБА_5 від 12 лютого 2019 року та на запит суду від 02 жовтня 2019 року.

28 січня 2019 року ОСОБА_5 звертався зі скаргою про зняття арешту до прокуратури Дніпропетровської області, однак йому було відмовлено з підстав не зазначення яким саме слідчим та в рамках якої кримінальної справи було винесено постанову про накладення арешту на земельну ділянку.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Зокрема, відповідно до статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення арешту на земельну ділянку ОСОБА_5 , зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою статті 214 КПК України 1960 року підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій статті 214 КПК України 1960 року.

Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Водночас способів захисту права власника або іншого володільця, порушеного внаслідок неприйняття під час закриття кримінальної справи обов`язкового процесуального рішення про скасування арешту майна, в означеній ситуації кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Під час розгляду клопотання слідчий суддя керується тим, що арешт на земельну ділянку було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна скаржника, поширюються норми КПК України 1960 року.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором у зв`язку з неприйняттям під час закриття кримінальної справи рішення про скасування арешту майна, після закінчення досудового слідства КПК України 1960 року не встановлював.

Згідно зі статтею 174 нині чинного КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, в тому числі у кримінальній справі, закритій органом досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, КПК України не передбачає.

З огляду на положення вказаної норми, арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою прокуратури Дніпропетровської області від 04 липня 2012 року накладено арешт на земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_5 , однак слідчому судді не надано належних доказів ким, в якому саме кримінальному провадженні діє дана заборона, та на якій стадії дане кримінальне провадження.

Водночас прокурор, слідчий суддя, суд, як і інші органи державної влади та їх посадові особи відповідно до ч.2 ст.19 Конституції зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами. Однією із загальних засад кримінального провадження згідно з п.2 ч.1 ст.7, ч.1 ст.9 КПК є законність, що передбачає обов`язок суду, слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, інших службових осіб органів державної влади неухильно додержуватися вимог Конституції, цього кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою, вимог інших актів законодавства.

При цьому, слідчий суддя наділений повноваженнями приймати рішення про припинення такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у порядку, установленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, закритого органом досудового розслідування КПК України не передбачає.

На переконання слідчого судді, із припиненням кримінального провадження арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Крім того, постановою Великої палати Верховного Суду від 15.05.2019 сформульовано правову позицію щодо зняття арешту з майна після закриття слідчим кримінального провадження.

Так вказаною постановою визначено, що будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження, з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна в такому разі із заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають із цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Відповідну правову позицію сформульовано Верховний Суд України в постанові від 15.05.2013 №6-26цс13.

Враховуючи викладене, та оскільки прокуратура Дніпропетровської області так і не надала відомостей в рамках якого кримінального провадження було накладено арешт на земельну ділянку ОСОБА_5 та закрито провадження на даний час чи ні, слідчий суддя доходить висновку про відмову в задоволення клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2,25,28, 174, 303-307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_5 про скасування постанови прокуратури Дніпропетровської області від 04 липня 2012 року про накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :03:016:0253 загальною площею 0,2000 га, що належить ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1