СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2019 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчого - ОСОБА_3 ,
розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого з ОВС дев`ятого СВРКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000134 від 14.02.2019, -

ВСТАНОВИВ:

Сторона обвинувачення звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно в порядку ст.170 КПК України, яке було вилучено на підставі ухвали слідчого судді під час обшуку та визнано речовими доказами, з метою збереження речових доказів, мотивуючи свої вимоги наступним.
Так, Слідчим відділом розслідувань кримінальних проваджень СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000134 від 14.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст.27 ч. 3 ст. 212 КК України.
Слідчий в судовому засіданні зазначив, щовідповідно до матеріалів ОУ ГУ ДФС у м. Києві встановлено, що групою осіб під чітким керівництвом організатора злочинної схеми, який за попередньою змовою з іншими учасниками, діючи умисно та з розподілом ролей розробили злочинну схему та налагодили канал по ввезенню на митну територію України товарно - матеріальні цінностей (товарів широкого вжитку) по значно заниженій митній вартості, для функціонування якої спільно з іншими учасниками центру мінімізації митних платежів зареєстрували групу підконтрольних підприємств - нерезидентів, для надання послуг вигодонабувачам імпортованих товарів по мінімізації сплати митних платежів при проходженні митного оформлення товарів або взагалі по ввезенню товарно - матеріальних цінностей поза зоною митного контролю та подальшої реалізації без відображення у податковій та бухгалтерській звітності, що призвело до ухилення від сплати митних платежів в особливо великих розмірах, у загальній сумі близько 10 млн. грн.
Також слідчий підкреслив, що проведеними слідчими діями вдалось за можливе встановити повне коло осіб, які причетні до вчинення кримінального правопорушення та схему незаконної діяльності, яка здійснюється за наступним алгоритмом.
Так, він продовжив, що для початку роботи з клієнтами, які мають намір здійснити ввезення на митну територію України товарно - матеріальні цінності, необхідно здійснити реєстрацію на сайті «Cargo 80» для отримання індивідуального 4-х значного коду клієнта. Реєстрація, як вказував слідчий, здійснюється у філіалах підприємства в Китаї, Турції або в Україні (м. Київ, м. Одеса, м. Харків, м. Львів, м. Дніпропетровськ, м. Хмельницький). При реєстрації клієнт отримує умови для «перевезення».
В подальшому, як зазначив слідчий, клієнт (замовник) товарно - матеріальних цінностей здійснює вибір способу доставки товарно - матеріальних цінностей, а саме: авіатранспорт, залізничний транспорт, морський транспорт.

При цьому, слідчий наголосив, що від способу доставки товарно - матеріальних цінностей у повній мірі залежить вартість та строки доставки. Обчислення вартості доставки здійснюється від ваги та об`єму товарно - матеріальних цінностей, які необхідно доставити.
Слідчий вказує, що за результатами обговорення умов та способу доставки з фігурантами кримінального провадження, клієнт (замовник) здійснює оплату готівкою за товарно - матеріальні цінності, які планує ввести на митну територію України.
Серед іншого, стороною обвинувачення встановлено, що клієнтами (замовниками) товарно - матеріальних цінностей являються фізичні особи - підприємці, які користуються незаконними послугами групи осіб, та у подальшому здійснюють роздрібну реалізацію товарно - матеріальних цінностей у точках реалізації (магазини, ринки тощо) за готівкові кошти взагалі без відображення у податковій та бухгалтерській звітності.
Таким чином, слідчий стверджує, що в результаті незаконної діяльності групи осіб, які вчиняють пособництво групі фізичних осіб та фізичних осіб - підприємців в ухиленні від сплати податків в особливо великих розмірах, шляхом ввезення на митну територію України товарно - матеріальних цінностей по умисно заниженій митній вартості та/або взагалі поза зоною митного контролю, що призводить до збитків в особливо великих розмірах держаному бюджету України, в дійсності кошти незаконно переводяться в готівку, минаючи при цьому систему оподаткування України, та присвоюються.

Слідчий зазначив, що 03.10.2019 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2019 у складському приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 31, прим. №47 проведено обшук, в результаті якого виявлено та вилучено ряд речей і документів згідно протоколу обшуку.

Слідчий продовжив, що безпосереднього дозволу на їх вилучення відповідно до ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2019 не надано. Але такі речі та документи були вилучені на підставі ч.7 ст.236 КПК України.

Слідчий зазначив, що в ході обшуку вилучено ноутбук, під час його огляду встановлено, що на ньому встановлений пароль, а також виявлено відео реєстратор, вважає що вони можуть містити інформацію про обставини, які є предметом дослідження у цьому кримінальному провадженні, а також об`єктами дослідження, необхідними для проведення криміналістичних експертиз.

Крім того, відшукано та вилучено грошові кошти в сумі 7 549 доларів США, грошові кошти в сумі 16 502 грн., печатку, однак присутні під час його проведення не змогли пояснити законність походження коштів та печатки суб`єкта господарювання, який за даною адресою не знаходиться.

Отже сторона обвинувачення зробила висновок, що ці грошові кошти здобуті злочинним шляхом, а саме здобуті через реалізацію вищезазначеної злочинної схеми.

Свої висновки слідчий підтвердив також результатами проведених НРСД в рамках даного кримінального провадження.

Постановою від 04.10.2019 виявлені та вилучені в ході обшуку речі та документи оглянуті та визнані речовими доказами.

Слідчий зазначив, що правовою підставою для накладення арешту на відповідне майно є необхідність досягнення мети збереження речових доказів в кримінальному провадженні. Та наголосив, що, зокрема, грошові кошти набуті кримінально протиправним шляхом внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З наведених підстав, слідчий в судовому засіданні просив клопотання задовольнити, вказавши, що даний вид заходу забезпечення кримінального провадження в повній мірі буде сприяти досягненню дієвості даного кримінального провадження.
Особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання. Проте незважаючи на те, що представник завчасно ознайомився із матеріалами клопотання про накладення арешту на майно, в судове засідання ніїхто з них не прибув.

Заслухавши слідчого та дослідивши клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя , приходить до наступного висновку.
В судовому засіданні встановлено, що дев`ятим СВРКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000134 від 14.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст.27 ч. 3 ст. 212 КК України.

03.10.2019 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 01.10.2019 у складському приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, 31, прим. №47 проведено обшук, в результаті якого виявлено та вилучено ряд речей і документів згідно протоколу обшуку, дозвіл на вилучення яких не надавався.

04.10.2019 зазначені речі та документи були визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

Так, слідчий суддя вважає обгрунтованими доводи слідчого, що в ухвалі про обшук слідчий суддя не забороняв вилучати зазначені речі і документи, оскільки така заборона сама по собі не передбачена положеннями діючого КПК України. Слідчий суддя відмовив в задоволенні клопотання про обшук в цій частині, визнавши лише обгрутування такого вилучення в судовому засіданні недостатнім.

В той же час, відповідно до ч. 7 ст. 236 КПК України слідчий, прокурор має право вилучати речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу. В такому випадку останні вважаються тимчасово вилученим майном.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст.171 КПК України у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 КПК України, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Так, 05.10.2019 сторона обвинувачення звернулась до слідчого судді з клопотанням, що підтверджується відстеженням відправлення Укрпошти , а тому слідчий суддя вважає, що строк на подання клопотання пропущений не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним (ч. 3 ст. 41 Конституції України).
Статтею 2 КПК України передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Тобто, з вищевказаної норми вбачається, що арешт майна може полягати у забороні його відчуження, розпорядження та/або користування ним.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів ( п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально-протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).
Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Клопотання про арешт майна слідчим обґрунтовано тим, що вилучене майно є речовими доказами, які відповідають вимогам ст. 98 КПК України.
З урахуванням обставин кримінального провадження, які вже встановлені органом досудового розслідування станом на час розгляду даного клопотання, доказів, які надані в обгрунтування, слідчий суддя погоджується із стороною обвинувачення, що є всі підстави вважати, що вилучені грошові кошти відповідають критеріям ст.98 КПК України. Аналогічна позиція і по нотубуку та відеореєстратору, яка наведена слідчим суддею вище.

Арешт майна відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження. Виходячи зі змісту правової природи вищевказаного поняття вбачається, що метою арешту майна є в подальшому забезпечення реалізації завдань кримінального процесуального права.
Таким чином, в даному випадку метою накладення арешту на майно є забезпечення збереження речових доказів, запобігання їх зникнення, перетворення, втрати.
Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
клопотання задовольнити.
Накласти арешт на майно, виявлене та вилучене 03.10.2019 в ході проведення обшуку у складському приміщенні за адресою м. Київ, вул. Сирецька, 31, прим. №47, а саме:

готівкові кошти у сумі 7 549 (сім тисяч п`ятсот сорок дев`ять ) доларів США;

готівкові кошти у сумі 16 502 (шістнадцять тисяч п`ятсот дві) гривні;

печатка ТОВ «Ельфід» () у кількості 1 шт.;

ноутбук HP ProBook 450 G4 s/n5CD6515VJV у кількості 1 шт.;

відео реєстратор CoVi Security s/n: 20161115N1971 кількості 1 шт.

Виконання ухвали доручити слідчим з ОВС дев`ятого СВРКП СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві, які здійснюють досудове розслідування кримінального провадження №0000134 від 14.02.2019.
Зобов`язати останніх вручити власнику/володільцю копію даної ухвали.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня отримання її копії безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1