ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 638/7740/19 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/818/2540/19 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: Продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , без участі обвинуваченого ОСОБА_7 , повідомленого про розгляд справи, з участю його захисника адвоката ОСОБА_8 , без участі інших учасників, повідомлених про розгляд справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 06 2019 року, -
В С Т А Н О В И Л А:
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 06 2019 року задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 по кримінальному провадженню №0000249 від 17.01.2019 за обвинуваченням ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 діб - до 11 серпня 2019 року.
Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.
Так, ОСОБА_7 з 08.11.2018 по 13.01.2019 проживав в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
10.01.2019 у вечірній час доби ОСОБА_7 запросив до вищезазначеної квартири за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 для спільного проведення дозвілля.
Під час спілкування з ОСОБА_9 у ОСОБА_7 раптово виник умисел на заподіяння смерті останній.
Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на протиправне заподіяння смерті іншій людині, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_9 , діючи умисно, почав наносити останній численні удари по життєво важливих органах, а саме по голові та тулубу, від яких ОСОБА_9 померла.
Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.
На вищевказану ухвалу суду першої інстанції захисником обвинуваченого ОСОБА_7 адвокатом ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу, в якій викладено прохання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення своєї ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.
Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю доповідача, доводи захисника, який просив задовольнити його апеляційну скаргу, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-р/2019 від 13 06 2019 року визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення ч.2 ст.392 КПК України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.
Тому, беззаперечно, оскаржуване судове рішення має бути переглянуте судом апеляційної інстанції з дослідженням всіх доводів поданих апеляційних скарг.
Приймаючи рішення про задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_7 по даній справі, суд першої інстанції прийняв до уваги ту обставину, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, неодружений, дітей не має, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором запобігання ризикам, зазначених прокурором, зокрема вчинення нових кримінальних правопорушень та переховування від суду.
В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 посилається на те, що суд поза межами своїх процесуальних повноважень, визначених ч.3 ст.315 КПК України та у противагу з висновками, викладеними у Рішенні Конституційного Суду України від 23.11.2017 року у справі № 1-28-/2017 прийняв рішення про продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 , а не обрав такий запобіжний захід.
Також, автор апеляційної скарги зазначив про те, що суд не міг вирішувати питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду (ст.315 КПК) без вирішення питання передбаченого п.3 ч. 3 ст.314 КПК України, а саме визначення відповідності обвинувального акту вимогам КПК України.
Крім того, на думку автора апеляційної скарги, у клопотанні про продовження дії запобіжного заходу, яке задоволено судом, містилось лише припущення про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, яке не підкріплювалось жодним доказом.
Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України «Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.
?Норму останнього речення цієї статті Конституційний Суд України визнав неконституційною, оскільки вона не відповідає статті 55, частині першій статті 126 та пункту 1 частини другої статті 129 Конституції України.

За висновком КСУ продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч.2 ст. 29 Конституції України).

КСУ також зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними.
У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Мотивуючи своє рішення, КСУ, крім того, зазначив, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини тримання під вартою без відповідного судового рішення, особливо протягом періоду після закінчення слідства та до початку судового розгляду, а також на підставі судових рішень, винесених на стадії судового розгляду, які не містять визначених строків подальшого тримання під вартою, суперечить вимогам статті 5 Конвенції (пункт 98 рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»), що полягають у запобіганні свавільному чи невиправданому позбавленню свободи (пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини від 3 жовтня 2006 року у справі «МакКей проти Сполученого Королівства»).
Як вбачається із матеріалів провадження, оскаржуване судове рішення постановлено не за ініціативою суду, а за результатами розгляду клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_7 .
Крім того, зазначене судове рішення ухвалено під час підготовчого судового засідання.
Отже, колегія суддів вважає, що у даному випадку не може бути скасовано правильне по суті рішення та відступлено від принципу правової визначеності лише задля правового пуризму.
Відтак доводи апеляційної скарги про невідповідність оскаржуваного рішення вимогам ст. 314, 315 КПК, а також висновкам, викладеним у Рішенні Конституційного Суду України від 23.11.2017 року у справі № 1-28-/2017 є необґрунтованими.
Також колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги, щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК.
Відповідно до ст.183 ч.1 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.
Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також, наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.
Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що вказані ризики, на цей час не зменшилися, є реальними та продовжують існувати, враховуючи зміст пред`явленого звинувачення, а також тяжкість кримінального правопорушення, характер та обставини протиправних дій, в якому ОСОБА_7 обвинувачується.
Зокрема, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, неодружений, дітей немає, що свідчить про відсутність у останнього міцних соціальних зв`язків, які можуть слугувати стримуючим фактором запобігання ризиків зазначеним прокурором.
Крім того, потерпіла у кримінальному провадженні не допитана, докази передбачені ст.84 КПК України з боку обвинувачення та захисту, у цей період, не досліджені, що свідчить про дійсність обставин, регламентованих ст. 177, п. п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 194 КПК України.
Колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції констатує, що тяжкість покарання, що загрожує, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.
Суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується.
Вказані обставини судом першої інстанції враховані при розгляді клопотання прокурора.
А відтак, розглянувши можливість альтернативних запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд першої інстанції обґрунтовано визнав їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тобто застосування більш м`яких запобіжних заходів на даний час неможливе, ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, не зменшилися.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції по даній справі, апеляційний суд приймає до уваги згадане рішення Конституційного Суду України від 13 06 2019 року в тій його частині, де звернуто увагу на необхідність дотримання вимог п.1 ч.1 ст.178 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, у тому числі вагомості наявних доказів про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення.
Крім того, як випливає із вищевказаного Рішення Конституційного Суду України, на даний час, коли кримінальна справа знаходиться у провадженні суду першої інстанції, то тепер уже суд має перебирати на себе як ризики можливої втечі обвинувачених, так і забезпечення їх участі в судових засіданнях.
Отже, на думку колегії суддів апеляційного суду, підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції, за обставин, викладених в апеляційній скарзі, на даний час не вбачається.
Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 06 2019 року про задоволення клопотання прокурора та про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 11 серпня 2019 року, включно, щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України, - залишити без змін.
Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.
Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

____________ ____________ _______________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4