Справа №: 343/1160/19
Провадження №: 1-кп/0343/135/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,
захисника ОСОБА_9
та обвинуваченої ОСОБА_10 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 05.01.2015 року за номером № 0000010, про обвинувачення

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Долина Тлумацького району району Івано-Франківської області, жительки АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, що має середню технічну освіту, пенсіонерки, інваліда 2 групи, вдови, згідно зі ст. 89 КК України несудимої,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_10 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, тобто в умисному перешкоджанні виконанню рішення суду, що набрало законної сили, за наступних обставин:

20.02.2002 року між керівником Долинського ремонтно-будівельного товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_10 та приватним підприємцем ОСОБА_7 укладено договір оренди майна з правом викупу, а саме побутових приміщень площею 150 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_2 з терміном дії на 2 роки. Згідно п. 8.1 вказаного договору, майно що орендується, переходить у власність орендаря, якщо він вніс орендодавцю всю належну йому орендну плату з вартості зданого на повний амортизаційний термін майна, або вніс орендодавцю орендні платежі з залишкової вартості майна, оренда якого згідно з договором припинена до завершення амортизаційного терміну. Згідно п. 8.2 договору порядок передачі та оформлення права власності на майно, що орендується здійснюється сторонами за актом протягом 10 днів з моменту 100% оплати. По завершенні терміну дії вказаного договору ОСОБА_10 , не маючи наміру добровільно виконувати умови вказаного договору, відмовилася здійснити передачу належного ОСОБА_7 майна, а саме: побутових приміщень загальною площею 150 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_2 . 25 січня 2006 року Господарським судом Івано-Франківської області виненесно рішення по справі № 3/321, яким визнано право власності за підприємцем ОСОБА_7 на приміщення загальною площею 150 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_2 , яке набуте ним на підставі договору оренди з правом викупу від 20.06.2002 року, укладеним між ним та Долинським ремонтно-будівельним товариством з обмеженою відповідальністю, яке вступило в законну силу 16.05.2006 року. В подальшому, ОСОБА_10 , з метою перешкоджання виконанню вищевказаного рішення суду та не бажаючи визнати за ОСОБА_7 право власності на приміщення загальною площею 150 кв.м., що знаходяться по АДРЕСА_2 , діючи умисно і передбачаючи протиправний характер своїх дій, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 5 ст. 124 та п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, згідно з якими судові рішення є обов`язковими для виконання на всій території України, 01.12.2006 року створила юридичну особу ТзОВ «Долинарембудсервіс», засновниками якого є Долинське ремонтно-будівельне товариство з обмеженою відповідальністю та сама обвинувачена, в якому вона в подальшому стала керівником, та до статутного фонду якого передала майно Долинського ремонтно-будівельного товариства з обмеженою відповідальністю, в тому числі і побутові приміщення загальною площею 150 кв. м., власником яких визнано ОСОБА_7 .

За таких обставин, за твердженням сторони обвинувачення, ОСОБА_10 вчинила умисні дії, спрямовані на перешкоджання виконанню рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.01.2006 року, тобто вчинила злочин, передбачений ч.1 ст. 382 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_10 своєї вини у вчиненні інкримінованого їй злочину не визнала та на підставі ст. 63 Конституції України відмовилась давати показання та відповідати на поставлені їй запитання.

Сторона обвинувачення доводила вину обвинуваченої ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, такими доказами:

- показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який пояснив суду, що в 2002 році він, як приватний підприємець, уклав з Долинським ремонтно-будівельним товариством з обмеженою відповідальністю, директором якого була ОСОБА_10 , договір оренди приміщень з правом викупу. В договорі було передбачено, що після повної сплати належної орендної плати до нього перейде право власності на ці приміщення. Він договір виконав і всі кошти сплатив, а ОСОБА_10 відмовилася передавати йому вказані приміщення. В зв`язку з такими діями він змушений був звернутися до суду і рішенням Господарського суду Івано-Франківської області, правильність якого в подальшому підтвердила апеляційна та касаційна інстанції, за ним було визнано право власності на спірні приміщення. Однак, ОСОБА_10 , не бажаючи виконувати рішення суду, створила нове підприємство, куди передала майно товариства, в тому числі і належні йому приміщення. На даний час ОСОБА_10 продала належне йому приміщення іншій особі. Щоб оформити за собою право власності на підставі рішення суду, він звертався до Івано-Франківського ОБТІ, однак вони відмовили йому в реєстрації права власності в зв`язку з розбіжністю адресів, так як є рішення Малотур`янської сільської ради про зміну адреси, за якою знаходяться і належні йому приміщення. Вважає, що це ОСОБА_10 умисно змінила поштову адресу, щоб не виконувати рішення суду. Спірні приміщення ОСОБА_10 повинна була передати йому по договору купівлі-продажу, що було передбачено договором оренди, який він виконав, однак, вона відмовилася передавати приміщення, сказала, що передумала;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка суду пояснила, що вона з 1970 р. по 2009 р. працювала в Долинському ремонтно-будівельному товаристві з обмеженою відповідальністю, звідки вийшла на пенсію. В останні роки вона працювала на посаді товарознавця. Їй відомо, що приватний підприємець ОСОБА_7 орендував у товариства частину складських приміщень та сплачував орендну плату. Що стосується спору за приміщення між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , то їй з цього приводу нічого не відомо;

- договором оренди майна з правом викупу від 20.06.2002 року (а.с. 70), згідно з яким орендодавець «РБТзОВ» в особі начальника ОСОБА_10 передав орендарю приватному підприємцю ОСОБА_7 в тимчасове володіння та користування наступне майно: побутові приміщення загальною площею 150 м. кв. за адресою АДРЕСА_2 , термін оренди складає 2 роки;

- рішенням Господарського суду Івано-Франківської області в справі № 3/321 від 25.01.2006 року (а.с. 71-73), згідно з яким визнано право власності за підприємцем ОСОБА_7 на приміщення загальною площею 150 кв.м. по АДРЕСА_2 , яке набуте ним на підставі договору оренди з правом викупу від 20 червня 2002 року, укладеного між ним та Долинським ремонтно-будівельним товариством з обмеженою відповідальністю;

- постановою Львівського апеляційного господарського суду у справі № 3/321 від 16.05.2006 року (а.с. 74-76), відповідно до якої рішення господарського суду Івано-Франківської області від 25.01.2006 залишено без змін;

- постановою Вищого господарського суду України у справі № 3/321 від 25.07.2007 року (а.с. 77-78), якою касаційну скаргу Долинського ремонтно-будівельного Товариства з обмеженою відповідальністю залишено без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 16.05.2006 у справі № 3/321 - без змін;

- протоколом огляду місця події від 19.04.2019 року з доданими до нього схемою та фототаблицями (а.с. 106-117), згідно з яким оглянуто територію майнового комплексу, розташованого в с.Мала Туря по вул. Турянській, 1 Долинського рафону Івано-Франнківської області;

- речовими доказами: оригіналами реєстраційних справ ТзОВ «Долинарембудсервіс» та Долинського ремонтно-будівельного товариства з обмеженою відповідальністю, оригіналами інвентаризаційних справ № 228 та № 414 на об`єкт нерухомого майна: майновий комплекс, розташований за адресою: с.Мала Тур`я вул. Турянська 1д (вул. Турянська, 1) Долинського району Івано-Франківської області, в яких міститься статут ТзОВ «Долинарембудсервіс», відповідно до якого дану юридичну особу створено 01.12.2006 року засновниками: Долинським ремонтно-будівельне товариство з обмежено відповідальністю та ОСОБА_10 , а також протокол № 1-06 зборів засновників Долинського РБ ТзОВ, в якому зазначено, що засновники вирішили внести в статутний фонд ТзОВ «Долинарембудсервіс» майновий комплекс, загальною вартістю 192 202,56 грн., що знаходиться за адресою: вул. Тур`янська, 1-д с.Мала Тур`я Долинського району Івано-Франківської області,

Надаючи оцінку доказам, зібраним у кримінальному провадженні, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Згідно з ч. 6 ст. 22 КПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Це означає, що саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій фактів.
Європейський Суд у своєму рішенні, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» (Барбера, Мессегуе і Джабардо проти Іспанії») від 06 грудня 1998 року (п.146) зазначив, що принцип презумції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину: обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

У відповідності до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийняті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухвалені судового рішення.
Частиною 1 ст. 87 даного кодексу передбачено, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

В п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» зазначено, що докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання, закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

Частиною 1 статті 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За практикою тлумачення Європейським судом з прав людини національний суд має оцінити представлені йому докази і вагомість будь-яких доказів, які сторона хоче долучити до справи. Однак, Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 статті 6 ( mutatis mutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12 липня 1988 року.

У відповідності ст. 282 КПК України , зупинене досудове розслідування відновлюється постановою слідчого, прокурора, якщо підстави для його зупинення перестали існувати, а також у разі потреби проведення слідчих (розшукових) чи інших процесуальних дій. Зупинене досудове розслідування також відновлюється у разі скасування слідчим суддею постанови про зупинення досудового розслідування.

Згідно з ч. 6 ст. 284 КПК України, копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови. Копія постанови прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи надсилається заявнику, потерпілому, його представнику, підозрюваному, захиснику, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Аналізом досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 05.01.2015 року за номером № 0000010, про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст. 382 КК України, тричі закривалося в зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КПК України. Даний факт підтверджується постановами про закриття кримінального провадження: заступника начальника СВ Долинського РВ УМВС України ОСОБА_12 від 18.03.2015 року та від 31.07.2015 року (а.с. 51,53), заступника начальника начальника СВ Долинського ВП Калуського ВП ГУПН в Івано-Франківській області ОСОБА_13 від 30.09.2017 року (а.с. 55).

Незважаючи на те, що дані постанови ніким не скасовані, слідчі виносили постанови про відновлення кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 05.01.2015 року за номером № 0000010, про що свідчать постанови про відновлення досудового розслідування: заступника начальника СВ Долинського РВ УМВС України ОСОБА_12 від 21.05.2015 року та від 05.08.2015 року (а.с. 52,54), заступника начальника начальника СВ Долинського ВП Калуського ВП ГУПН в Івано-Франківській області ОСОБА_13 від 02.10.2017 року (а.с. 56).

Суд вважає вищевказані постанови про відновлення кримінального провадження незаконними, оскільки з аналізу ст.ст. 282, 284 КПК України вбачається, що відновлено може бути тільки зупинене досудове розслідування. Що стосується постанови слідчого про закриття кримінального провадження, то вона може бути скасована прокурором, слідчим суддею, чи судом, що в даному кримінальному провадженні відсутнє.
Судом встановлено, що надані стороною обвинувачення докази здобуто з порушеннями чинного кримінально-процесуального законодавства, оскільки вони зібрані після винесення слідчими постанов про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 05.01.2015 року за номером № 0000010, про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.1 ст. 382 КК України, від 18.03.2015 року, від 31.07.2015 року та від 30.09.2017 року, які ніким не скасовувалися, а отже є чинними.

За таких обставин суд вважає, що надані стороною обвинувачення докази слід визнати недопустими, як такі, що здобуті з порушеннями чинного кримінально-процесуального законодавства, а отже вони не можуть бути покладені в основу обвинувачення ОСОБА_10 .

Європейський суд з прав людини застосував у своїй практиці, зокрема в рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» різновид доктрини «плодів отруєного дерева»: коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд визнає, що обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України не підтверджено належними та недопустимими доказами поза розумним сумнівом. З огляду на те що після інкримінованої ОСОБА_10 події злочину сплив значний час, а також на відсутність інших належних і допустимих доказів, суд приходить до висновку, що можливість отримання нових доказів вичерпана. За таких обставин суд визнає, що стороною обвинувачення не доведена винуватість ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України і можливість отримання нових доказів вичерпана, а тому її слід виправдати на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Таким чином, суд, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, згідно з якими, судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши сторонам необхідні умови для реалізації їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих (розшукових) дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган, безпосередньо дослідивши, надані стороною обвинувачення докази, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку про необхідність виправдання ОСОБА_10 у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 382 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченою.

Судових витрат у кримінальному провадженні немає, цивільний позов не заявлявся.
Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 368,370,373,374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_10 визнати невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 382 Кримінального кодексу України в зв`язку із недоведеністю її винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину) та виправдати.

Речові докази: оригінали реєстраційних справ ТзОВ «Долинарембудсервіс» та Долинського ремонтно-будівельного товариства з обмеженою відповідальністю повернути Центру надання адміністративних послуг Долинськеої РДА Івано-Франківської області, оригінали інвентаризаційних справ № 228 та № 414 на об`єкт нерухомого майна: майновий комплекс, розташований за адресою: с.Мала Тур`я вул. Турянська 1д (вул. Турянська, 1) Долинського району Івано-Франківської області, - повернути ОКП «Івано-Франківське ОБТІ».

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченою ОСОБА_10 в той же строк з моменту вручення їй копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій ОСОБА_10 та прокурору.

Суддя: