Справа №359/9335/19
Провадження №1-кп/359/559/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
3 грудня 2019 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження за №0001257, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.07.2019 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, тимчасово офіційно не працевлаштованого, раніше судимого, останній раз за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 09.10.2018 року за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком на два роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на один рік, з визначенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 , -

у скоєнні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в :
ОСОБА_4 , під час дії іспитового строку вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч.3 ст.185 КК України, за наступних обставин.

Так, 19.07.2019 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 проходив поблизу території комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства», що розташоване за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Глибоцька, 128-а, де помітив, що за бетонною огорожею вказаного підприємства припарковані вантажні автомобілі та трактори, на одному з яких висять будівельні інструменти. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на крадіжку вказаних інструментів.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у сховище, ОСОБА_4 переліз через бетонний паркан вказаного підприємства, та підійшов до трактору, який розміщений на вищевказаній території. Після цього, ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, взяв з трактору будівельні інструменти, належні КП «Броварське ШБУ № 50», а саме: два відбійні молотки МО-2Б синього кольору та комплектуюче до них у вигляді двох металевих лопаток та однієї металевої піки, які склав до сумки, яка там знаходилась. Після цього, ОСОБА_4 мав намір з місця скоєння злочину зникнути разом з викраденим ним майном.

Однак, зрозумівши, що йому не вдасться перетягнути сумку з викраденими речами на тривалу відстань самотужки, з метою у подальшому розпорядитись ними, ОСОБА_4 , з метою реалізації свого злочинного умислу, цього ж дня, близько 22 години 30 хвилин прийшов за адресою проживання свого знайомого ОСОБА_5 , а саме: АДРЕСА_2 , та попросив у останнього допомоги перенести будівельні інструменти. Про свої злочинні наміри ОСОБА_4 не повідомив ОСОБА_5 та запевнив останнього, що інструменти, які потрібно перенести, не викрадені, а належить йому, тим самим ввів в оману ОСОБА_5 , на що останній, будучи переконаним в правомірності дій ОСОБА_4 та не здогадуючись про його наміри вчинити крадіжку, погодився.
В подальшому, цього ж дня, близько 23 години 20 хвилин ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 прийшли до комунального підприємства «Виробниче управління комунального господарства», що розташоване за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул. Глибоцька, 128-а.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, поєднаного з проникнення у сховище, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, що його дії носять незаконний та протиправний характер, а також те, що він протиправно обертає чуже майно на свою користь, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи місцезнаходження будівельних інструментів, ОСОБА_4 , разом з ОСОБА_5 , переліз через паркан вказаного комунального підприємства, таким чином незаконно проник у сховище.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 підійшов до сумки, до якої заздалегідь поклав будівельні інструменти, а саме: два відбійні молотки МО-2Б синього кольору та комплектуюче до них у вигляді двох металевих лопаток та однієї металевої піки, та за допомогою ОСОБА_5 перекинув вказану сумку з інструментами через паркан та з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними діями, що виразились в таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням до сховища, ОСОБА_4 заподіяв ПрАТ «Броварське ШБУ № 50» матеріальних збитків на загальну суму 2268 гривень 78 копійок.

В подальшому указані викрадені ОСОБА_4 речі були повернуті представнику потерпілого на відповідальне зберігання.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно та поєднаному із проникненням у сховище ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України.

Доказами вчинення даного кримінального правопорушення є особисті покази обвинуваченого.

З урахуванням позиції обвинуваченого та думки прокурора, суд, в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження обставин вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, крім допиту обвинуваченого, зважаючи на те, що учасниками судового провадження указані обставини не оспорювались (щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, потворності вчинення крадіжки, часу та місця, способу скоєння та мотивів, завданого матеріального збитку потерпілій стороні, тощо).
В судовому засіданні, ОСОБА_4 свою вину у скоєнні зазначеного злочину визнав повністю, розкаявся у скоєному та зазначив, що зрозумів значення вчиненого ним, та висловив намагання виправити свою поведінку в подальшому, та не вчиняти порушень законодавства України в майбутньому, надати йому можливість виправитись. Просив суворо його не карати та не позбавляти волі, зважаючи на його сімейний стан, наявність позитивних змін в його житті, працевлаштування останнього.
Щодо обставин вчиненого злочину, то обвинувачений повідомив що він в липні 2019 року, перебуваючи на іспитовому терміні за вчинення іншої крадіжки, у вечірній час проходив поблизу території комунального підприємства, що розташоване в м. Бориспіль де помітив припарковані транспортні засоби, на одному з яких знаходились будівельні інструменти. Тоді він захотів їх зняти та здати на металобрухт, оскільки потребував коштів. Оскільки вони були важкі, і сам він впоратися не міг, то після того, як він їх склав до сумки, то покликав знайомого ОСОБА_5 , який не був усвідомлений про вчинення ним викрадення інструментів. Разом вони винесли перелічені в обвинувальному акті інструменти два відбійні молотки та приладдя до них. При цьому зазначив, що він окремо та разом з ОСОБА_5 заходили на територію підприємства через розірвану сітку, і так само з викраденим майном виходили з неї. Здійснити свій намір щодо продажу на металобрухт не зміг, оскільки був затриманий спочатку охороною, а потім працівниками поліції, а викрадене майно у нього вилучено та повернуто підприємству.

З урахуванням показів обвинуваченого, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, в даному випадку, є доведеною та сумніву з цього приводу не викликає.

Зміни обвинувачення, визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.
Інші докази судом не досліджувались, зважаючи на позицію учасників судового провадження, окрім доказів, що характеризують його особу, речові докази та процесуальні витрати.
Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає, що ОСОБА_4 слід притягнути до кримінальної відповідальності за ч.3 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, нижче від найнижчої межі, визначеного санкцією ч. 3 ст. 185 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 досяг віку, з якого наступає кримінальна відповідальність за вчинення злочину. Його дії характеризуються прямим умислом. Зокрема, обвинувачений усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх діянь, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання. При цьому він навів мету вчиненої крадіжки та залучив до злочинних дій іншу особу, оскільки не мав можливості самостійно завершити викрадення тяжкого обладнання. Крім того, ОСОБА_4 розумів, що обладнання належить підприємству, оскільки знаходилось на відповідних машинах, що розташовувались на огороджені території. Причетність до вчинення злочину ОСОБА_5 з цього приводу виключається, що зазначив сам обвинувачений. Вчинений ним злочин є закінченим, оскільки ОСОБА_4 мав можливість розпорядитись викраденим.

Відповідно до ч.3 ст.12 КК України злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України є умисним злочином, оскільки передбачає покарання у виді позбавлення волі до шести років.

Обставиною, що обтяжують відповідальність обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України є рецидив злочину, оскільки погашення штрафу за ч.1 ст. 185 КК України здійснено ним в листопаді 2019 року (а.с. 53).

Слід також врахувати, що раніше ОСОБА_4 притягався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, про що свідчить вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29.09.2014 року за ч.1 ст. 185 КК України, а також був засудженим за ч.2 ст.309 КК України згідно вироку Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2018 року до двох років позбавлення волі з іспитовим строком в один рік та визначенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В той же час, до завершення зазначеного іспитового строку, ОСОБА_4 скоєно новий злочин, відповідальність за який передбачена ч.3 ст. 185 КК України. Таким чином обвинуваченим 19.07.2019 року вчинено новий умисний тяжкий злочин під час дії іспитового строку, який закінчувався 09.10.2019 року.

За місцем проживання дільничним інспектором ОСОБА_4 характеризується негативно, під час дії іспитового строку двічі не з`являвся на реєстрацію до органу пробації без поважних причин.

В іншій частині характеризується виключно позитивно, починаючи з 12.11.2019 року працевлаштований в ТОВ «Фіге Україна» вантажником. Здійснив оплату раніше визначених судовими рішеннями суми штрафу в розмірі 1020 грн., та процесуальних витрат в розмірі 2288 грн.

Обставиною, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є те, що останній визнав свою вину та щиро розкаявся, сприяв органу досудового розслідування у розкритті злочину.

Крім того, суд вважає, що згідно ст. 66 КК України, обставиною що пом`якшує відповідальність ОСОБА_4 є вчинення злочину внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних обставин, пов`язаних з відсутністю коштів для проживання та забезпечення себе та своїх близьких.

У лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, станом на 03.12.2019 року офіційно працевлаштований.

Таким чином судом встановлено, що в ході судового розгляду ОСОБА_4 змінив своє відношення до вчинених ним раніше злочинів, розкаявся та здійснив повне погашення існуючих заборгованостей щодо обов`язкових платежів, призначених на підставі судових рішень. При цьому відповідну роль та участь в цьому прийняли його батьки, для яких він є надією на підтримку в похилому віці.

За час судового розгляду справи в суді, обвинувачений вів себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував. Має на утриманні двох батьків батька ОСОБА_6 1957 року, інваліда ІІ групи, особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, та мати ОСОБА_7 1957 року народження, пенсіонера. Проживає разом з ними та надає матеріальну підтримку і фізичну допомогу.
Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення його особистості та відношення до скоєного ним.
Відповідно до ст. 69 КК України вбачається, що, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Зважаючи на викладене судом встановлено наявність більше двох пом`якшуючих відповідальність обставин, та обставини які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням позиції потерпілої сторони, зважаючи на повернення викраденого майна.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та майнового стану обвинуваченого у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 грн. 00 коп.
До такого висновку суд також приходить, зважаючи на: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; його матеріальне становище; наявність на утриманні батьків; умови вчинення злочину, його наслідки та відношення потерпілої сторони; - що в сукупності з обставинами кримінального провадження, на думку суду, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Щодо можливості сплати штрафу та процесуальних витрат ОСОБА_4 підтвердив в судовому засіданні, та просив не застосовувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки останній має офіційний дохід, який є достатнім для виконання ним обов`язків по сплаті штрафу.
Покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Тому, саме покарання у виді штрафу, на думку суду, буде достатнім для виправлення обвинуваченого, і таке виправлення можливе без ізоляції від суспільства, зважаючи на відношення ОСОБА_4 до скоєного ним.
Зважаючи на висновок суду про можливість призначення покарання за вчинений злочин із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу зазначеного розміру, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 остаточне покарання з урахуванням попереднього вироку Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2018 року, шляхом їх повного складання згідно вимог ст.ст. 71, 78 КК України.
Речові докази в кримінальному провадженні були передані потерпілій стороні, а тому відносно них слід прийняти рішення в порядку ст. 100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, про них не заявлено і стороною обвинувачення.
Цивільний позов не заявлявся. Запобіжний захід відносно обвинуваченого в даному кримінальному провадженні - не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 127, 128, 174, 318, 322, 342-351, 358, 363-368 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 69, 71, 78, ч.3 ст.185 КК України, суд

у х в а л и в :
ОСОБА_4 визнати винним у вчинені злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, та призначити, із застосуванням ст. 69 КК України, покарання у виді штрафу в розмірі 200 (двісті) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.
Засуджений ОСОБА_4 зобов`язаний сплатити суму штрафу на рахунок Державного бюджету України (одержувач: Держбюджет м. Бориспіль; ; Банк одержувача: Казначейство України (ЕАП); МФО: 899998; КБК 21081100; р/р № 0004), - в місячний строк з моменту набрання вироком суду законної сили.

На підставі ч.1 ст. 71, ст. 78 КК України, шляхом повного складання покарання призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 09.10.2018 року за ч. 2 ст. 309 КК України, остаточно вважати засудженим ОСОБА_4 до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки зі сплатою штрафу в розмірі 3400 (три тисячі чотириста) грн. 00 коп.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком терміном в 1 (один рік), з визначенням обов`язків згідно ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази в кримінальному провадженні, після набрання вироком суду законної сили, а саме: два відбійні молотки МО-2Б синього кольору та комплектуюче до них у вигляді двох металевих лопаток та однієї металевої піки, що передані на відповідальне зберігання ПрАТ «Броварське шляхо-будівельне управління №50», - залишити в користуванні зазначеного товариства.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1