КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/707/2019 Суддя у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року у кримінальному провадженні № 0007825 щодо обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Маріуполі Донецької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима,

за участю: прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ОСОБА_11 , ОСОБА_12

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 309 та ч. 2 ст. 307 КК України, та їй призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 призначено у виді позбавлення волі на строк 6 років без конфіскації майна.

Судом також вирішені питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Суд у вироку визнав доведеним, що ОСОБА_8 приблизно в серпні 2017 року, знаходячись за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи мережу Інтернет, як з метою збуту психотропної речовини амфетаміну, так і без такої мети, тобто для власного вживання, замовила її у великому розмірі у невстановленої досудовим слідством особи на суму 5 000 грн. з подальшою її доставкою через відділення ТОВ «Нова Пошта». На початку вересня 2017 року через кур`єра ТОВ «Нова Пошта» ОСОБА_8 отримала посилку із замовленою нею психотропною речовиною амфетаміном у великому розмірі, яку з використанням електронних ваг розфасувала до двох скляних контейнерів та кількох поліетиленових пакетів, продовживши незаконно зберігати їх за вказаним місцем свого проживання як з метою подальшого збуту у великому розмірі, так і без мети збуту для власного вживання.

Крім того, за невстановлених обставин ОСОБА_8 незаконно придбала для власного вживання наркотичний засіб канабіс, масою в речовині 19,18 г., який також продовжила незаконно зберігати без мети збуту за місцем свого проживання.

06 вересня 2017 року приблизно о 09 год. 21 хв. під час санкціонованого судом обшуку виявлено, що ОСОБА_8 за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно зберігала з метою збуту психотропну речовину амфетамін загальною масою 8,866 г., тобто у великих розмірах, а також незаконно зберігала без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс масою в речовині 19,18 г. та психотропну речовину амфетамін загальною масою в речовині 1,073 г.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року відносно ОСОБА_8 , а саме змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення із застосуванням статті (частини) статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, кваліфікувати дії ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 309 КК України та звільнити її від відбування покарання на підставі ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

За доводами апеляційної скарги захисник вважає, що стороною обвинувачення в суді не надано жодного доказу, який свідчив би про наявність умислу у ОСОБА_8 на збут психотропної речовини. Висновки суду першої інстанції про зберігання ОСОБА_8 частини психотропної речовини у великих розмірах з метою збуту, при одночасному встановленні судом, що меншою вагою психотропну речовину, але з більшим відсотковим співвідношенням у речовині амфетаміну, обвинувачена придбала та зберігала без мети збуту, фактично ґрунтуються на припущеннях. Суд першої інстанції у вироку врахував лише великий розмір психотропної речовини, який був вилучений за місцем проживання обвинуваченої, спосіб її упакування та розфасування, проте не дав належної оцінки показанням ОСОБА_8 щодо розфасування амфетаміну у зв`язку з намаганням дозовано вживати психотропну речовину, а не збувати, і такі показання нічим не спростовані.

Отже, як вважає захисник, дії ОСОБА_8 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини у великих розмірах, у вчиненні чого ОСОБА_8 визнає свою вину та щиро кається.

Апелянт також звертає увагу на те, що в ухвалі слідчого судді від 17 серпня 2017 року надано дозвіл на проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 слідчому ОСОБА_13 , проте обшук проводив слідчий ОСОБА_14 і стороною обвинувачення в суді не надано жодного доказу на підтвердження повноважень слідчого ОСОБА_14 проводити указану слідчу дію.

Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої та захисника на підтримку апеляційних вимог, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, частково дослідивши за клопотанням сторони захисту докази у провадженні, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Крім того, у п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно закону.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні наряду з іншим підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_8 , з огляду на висунуте їй обвинувачення, достатньо виконано не було і доводи захисника в апеляційній скарзі щодо не доведення в суді умислу обвинуваченої на збут психотропної речовини, яку вона незаконно придбала та зберігала, є обґрунтованими, виходячи з наступного.

Фактичні обставини незаконного придбання та зберігання ОСОБА_8 наркотичного засобу канасібу, як їх встановив суд першої інстанції у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються. Крім того, не оспорююється стороною захисту і викладені у вироку обставини незаконного придбання та зберігання ОСОБА_8 психотропної речовини, загальною масою афметаміну 9,939 г.

З матеріалів провадження вбачається, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0007825, яке було виділено з кримінального провадження № 0004391, що розслідувалось за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_15 також було висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України, а саме як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини у великих розмірах з метою збуту.

На підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні цього правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, сторона обвинувачення надала суду наступні докази: протокол обшуку від 06 серпня 2017 року, проведеного за адресою: АДРЕСА_3 , де проживала ОСОБА_8 (а.с.38-47); висновки експертів, а саме № 11-2/6250 від 08 вересня 2017 року (а.с.50-52), № 11-2/6286 від 20 вересня 2017 року (а.с.61-65) та № 11-2/6252 від 27 вересня 2017 року 68-71), за результатами судово-хімічних експертиз, предметом дослідження яких були вилучені під час обшуку психотропна речовина амфетамін, загальною масою амфетаміну 9,939 г, електронні ваги, ложки, предмети у вигляді трубки та лопатки, пластикові картки, тощо, в нашаруваннях на яких також була виявлена психотропна речовина амфетамін.

Дослідивши зазначені докази сторони обвинувачення, суд дійшов висновку про те, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, доведена, але виключив із цього обвинувачення посилання на психотропну речовину масою анфетаміну 1,073 г, яку, як вважав суд, ОСОБА_8 незаконно придбала та зберігала для власного вживання, тобто без мети збуту, а тому кваліфікував її дії в цій частині за ч. 1 ст. 309 КК України з урахуванням доведеного обвинувачення щодо незаконного придбання та зберігання ОСОБА_8 наркотичного засобу канабісу без мети збуту.

При цьому, врахувавши показання обвинуваченої про те, що вона періодично вживала психотропну речовину амфетамін та з огляду на залежність від неї пройшла медикаментозне лікування він наркоманії, але водночас відкинувши показання ОСОБА_8 в частині її доводів щодо придбання та зберігання психотропної речовини виключно для власного вживання, суд першої інстанції висновки щодо наявності умислу в обвинуваченої також і на збут психотропної речовини у великому розмірі, а саме масою амфетаміну в речовині 8,866 г, обґрунтував, виходячи з досліджених доказів сторони обвинувачення, наступними обставинами: наявність різних за відсотковим вмістом амфетаміну речовин (48% - високої калібровки та 27 і 23% - низької калібровки); великий розмір психотропної речовини, яка зберігалася і була низької калібровки; спосіб упакування та розфасування із використанням спеціальних засобів речовин двох умовно різних калібровок (використання електронних ваг); сталий характер поводження ОСОБА_8 з виявленою психотропною речовиною та кількість залучених для маніпуляції із психотропною речовиною предметів.

Однак, висновки суду першої інстанції щодо доведеності умислу ОСОБА_8 на збут психотропної речовини, на переконання колегії суддів, ґрунтуються виключно на припущеннях.

Так, про умисел на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів може свідчити як відповідна домовленість із особою, яка придбала ці засоби чи речовини, так і інші обставини, зокрема: великий або особливо великий їх розмір; спосіб упакування та розфасування; поведінка суб`єкта злочину; те, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх тощо. При цьому, якщо висновок суду про наявність умислу особи на збут наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів ґрунтується на великому або особливо великому розмірі відповідної речовини, її упакуванні та розфасуванні, то у такому випадку повинні бути дослідженні обставини, за яких особа придбала відповідний засіб чи речовину, в тому числі чи залежало від волі особи те, який розмір речовини опиниться у володінні особи та її розфасування. Зокрема, якщо особа здійснює свідоме придбання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів у значному розмірі (шляхом купівлі, обміну, безоплатно і т. ін.), виготовляє їх, зберігає у відповідному фасуванні, що об`єктивно перевищує потреби такої особи у власному вживанні, то в такому випадку може мати місце умисел на збут.

Як в суді першої інстанції, так і будучи повторно допитаною в суді апеляційної інстанції ОСОБА_8 показала, що вилучену під час обшуку її тимчасового житла психотропну речовину, вона придбала, використовуючи мережу Інтернет, виключно для власного вживання, частину її зберігала у кімнаті, де і вживала, а іншу в приміщенні кухні разом з вагами, ложками та іншими засобами, щоб зважувати амфетамін для власного дозованого вживання. Після придбання амфетаміну для зручності помістила більшу його частину в скляні ємкості, незначну частину розфасувала для себе у декілька пакетиків, в яких знаходились або одна доза для разового вживання, для неї це близько 0,25 г амфетаміну, або декілька. Коли закінчилися дозовані пакетики, вона знову зважила амфетамін та помістила в окремі пакетики для подальшого власного вживання. Всі предмети, які були вилучені під час обшуку, використовувала для зважування психотропної речовини, щоб не перебільшити власну дозу, або безпосередньо для її вживання.

Крім того, ОСОБА_8 показала, що на час обшуку, тобто станом на вересень 2017 року, вона вживала амфетамін більше року, періодичність була різною, протягом деякого періоду - кожного дня, а також і декілька разів на день, мала залежність від амфетаміну та у грудні 2017 року пройшла курс лікування.

Що стосується відсоткового вмісту амфетаміну в речовині, то обвинувачена пояснила, що під час придбання психотропної речовини їй не було відомо складу речовини та відсоткового вмісту амфетаміну. Вилучення під час обшуку різних за відсотковим вмістом амфетаміну речовин може пояснити виключно тим, що у неї на час проведення обшуку залишалася якась частина амфетаміну від тієї, що вона придбала раніше. Замовляла вона на різних сайтах через мережу Інтернет амфетамін для власного вживання кожного разу, а це було декілька разів, по 50 г психотропної речовини, бо вартість в такому випадку була нижча, а коли залишалася незначна кількість психотропної речовини, придбавала знову амфетамін для власного вживання.

ОСОБА_8 заперечила, що будь-кому передавала частину психотропної речовини, пропонувала придбати або надала згоду на пропозицію іншої особи передати чи продати амфетамін, не залучала вона до спільного з нею вживання амфетаміну інших осіб.

На підтвердження або спростування показань обвинуваченої щодо обставин придбання психотропної речовини стороною обвинувачення в суді жодних доказів надано не було.

Втім, дані, які зафіксовані в протоколі обшуку від 06 серпня 2017 року, щодо вилученої психотропної речовини, зокрема про те, в яких приміщеннях і де саме така речовина зберігалася, яка її частина була розфасована та які предмети містили залишки амфетаміну, тобто використовувались для здійснення з нею певних дій, як і висновки судово-хімічних експертиз, жодним чином не спростовують показання обвинуваченої про зважування і часткове розфасування амфетаміну у зв`язку з намаганням дозовано вживати психотропну речовину. Загальна маса вилученого під час обшуку амфетаміну 9,939 г, що є великим розміром, на думку колегії суддів, об`єктивно не перевищує потреби ОСОБА_8 у власному вживанні психотропної речовини, бо показання обвинуваченої щодо тривалості, періодичності та дозування амфетаміну, який вона вживала, нічим не спростовані. Показання ОСОБА_8 щодо тривалого особистого вживання психотропної речовини узгоджуються з інформацією Міського лікувально-консультативного центру в довідці № 123 від 22 грудня 2017 року, з якої слідує, що ОСОБА_8 пройшла медикаментозне лікування з 11 по 22 грудня 2017 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів (амфетамін), синдром залежності (а.с.88).

Як вже зазначалося колегією суддів, матеріали кримінального провадження, в якому ОСОБА_8 було висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України, виділялися з іншого кримінального провадження, де досудове розслідування здійснювалося за ч. 2 ст. 317 КК України. Проте, окрім протоколу обшуку та висновків експертів, які суд першої інстанції поклав в основу своїх висновків про доведеність вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 307 КК України, стороною обвинувачення інших доказів на підтвердження умислу обвинуваченої на збут психотропної речовини надано в суді не було. В провадженні відсутні дані про те, що ОСОБА_8 намагалася продати чи продала частину психотропної речовини амфетаміну, а інші обставини, які врахував суд першої інстанції, з наведених колегією суддів підстав не є достатніми для такого висновку.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_8 мети збуту психотропної речовини не відповідає фактичним обставинам справи, а обвинувачення в цьому не доведено поза розумним сумнівом.

При цьому колегія суддів визнає безпідставними доводи захисника в апеляційній скарзі щодо проведення обшуку не уповноваженим на це слідчим, оскільки з матеріалів провадження вбачається, що обшук за адресою: АДРЕСА_3 , де проживала ОСОБА_8 , 06 вересня 2017 року було проведено на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 17 серпня 2017 року (а.с.36-37) в іншому кримінальному провадженні, а саме № 0004391, уповноваженою на проведення слідчих дій особою, а саме слідчим ОСОБА_14 , який згідно дослідженої в суді апеляційної інстанції постанови начальника СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_16 від 25 травня 2017 року входив до слідчої групи, визначеної у кримінальному провадженні № 0004391, з якого в подальшому виділялися матеріали відносно ОСОБА_8 в окреме провадження. А тому відсутні підстави вважати, що обшук за місцем проживання ОСОБА_8 був проведений з порушенням вимог кримінального процесуального закону, отже протокол обшуку від 06 вересня 2017 року як доказ у кримінальному провадженні відповідає критеріям належності та допустимості.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що правова кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України є неправильною, оскільки її дії повністю охоплюються диспозицією ч. 2 ст. 309 КК України, яка передбачає кримінальну відповідальність за незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту у великих розмірах. Таким чином дії ОСОБА_8 в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України підлягають перекваліфікації на ч. 2 ст. 309 КК України.

Крім того, враховуючи, що суд першої інстанції, виключивши з обсягу пред`явленого ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307 КК України обвинувачення незаконне придбання та зберігання нею психотропної речовини масою амфетаміну 1,073 г і в цій частині її дії кваліфікував за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту з урахуванням доведеного обвинувачення щодо незаконного придбання, зберігання наркотичного засобу без мети збуту, то з правової кваліфікації ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України, визначеної судом, слід виключити посилання на психотропну речовину масою амфетаміну 1,073 г, оскільки дії обвинуваченої в цій частині в даному випадку охоплюються діями, які відповідають кваліфікації за ч. 2 ст. 309 КК України.

З огляду на зміну правової кваліфікації діяння обвинуваченої з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 309 КК України, тобто застосування положень статті закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення, то на підставі ст. 408 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає зміні, в тому числі з призначенням ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, а також за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.
Вирішуючи питання про покарання, колегія суддів виходить з того, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Отже, призначаючи ОСОБА_8 покарання, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України колегія суддів враховує ступінь тяжкості злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості; особу винної, яка раніше не судима, за місцем проживання характеризується позитивно, виховує неповнолітню доньку ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не встановивши обставин, які обтяжують покарання, колегія суддів визнає обставиною, що його пом`якшує щире каяття.

З огляду на наведене, колегія суддів призначає ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 2 ст. 309 КК України, та відповідно остаточне покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 1 ст. 70 КК України із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Разом із тим, зважаючи на ставлення ОСОБА_8 до наслідків своїх протиправних дій, враховуючи конкретні обставини вчинення злочинів, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а також наявність на утриманні в обвинуваченої неповнолітньої доньки, колегія суддів приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_8 без позбавлення волі, із звільненням її на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, та з іспитовим строком 3 роки, який є достатнім для того, щоб ОСОБА_8 в умовах здійснення контролю за її поведінкою довела своє виправлення.

Що стосується апеляційного прохання захисника, підтриманого обвинуваченою, про звільнення ОСОБА_8 від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», то воно не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до вимог пункту "е" ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а саме до осіб, які вчинили незаконне виробництво, виготовлення, придбання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту при обтяжуючих обставинах, а такою обставиною в даному провадженні є великий розмір психотропної речовини амфетаміну, яку ОСОБА_8 незаконно придбала та зберігала без мети збуту.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року відносно ОСОБА_8 змінити.

Виключити з правової кваліфікації ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України посилання суду на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з ч. 2 ст. 307 КК України на ч. 2 ст. 309 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 1 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік, більш суворим, призначеним за ч. 2 ст. 309 КК України, остаточне покарання ОСОБА_8 призначити у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки.
На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанціїпротягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________________ ________________________ _______________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4