УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАНИ
28 серпня 2019 року

м. Київ
справа № 569/4676/17
провадження № 51-4207 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 23 березня 2017 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 19 червня 2019 року,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду ОСОБА_5 від 23 березня 2017 року, за клопотанням слідчого ОВС СВ УСБ України в Рівненській області ОСОБА_6 , постановлено рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 до 27 березня 2017 року.
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 червня 2019 року апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_4 залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 23 березня 2017 року без змін.
У касаційній скарзі ОСОБА_7 не погоджується з ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 23 березня 2017 року та ухвалою Рівненського апеляційного суду від 19 червня 2019 року та порушує питання перед судом касаційної інстанції про скасування ухвали слідчого судді та зміну ухвали суду апеляційної інстанції.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних міркувань.
Відповідно до частини 4 статті 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), ухвала слідчого судді після її перегляду в апеляційному порядку, а також ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу, оскарженню в касаційному порядку не підлягають.
Згідно з частиною 3 статті 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.
Як убачається із ухвали Рівненського апеляційного суду від 19 червня 2019 року, ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановлена на підставі статей 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК, переглянута апеляційним судом.
За результатами розгляду скарги ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 23 березня 2017 року, апеляційний суд залишив вказане судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Прийняте судом рішення узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним. Воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання (пункт 41 рішення у справі «Абрамова проти України» від 18 грудня 2018 року, заява № 41988/08; пункт 78 рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року, заява № 40160/12 та інші).
Встановлюючи обмеження права на касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним (абзац шостий підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 19 жовтня 2009 року № 26-рп/2009).
Керуючись пунктом 1 частини 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду від 23 березня 2017 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду у справі №569/4676/17 від 19 червня 2019 року.
Ухвала Суду остаточна й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3