Справа № 357/2993/19
У Х В А Л А

06 вересня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника потерпілої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5
потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_6
захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 ,
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_9
представника Білоцерківського МРВ філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_11

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні питання можливості призначення до судового розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, з неповною вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України,

в с т а н о в и в:
До Білоцерківського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України.

Прокурор вважає, що на підставі обвинувального акту може бути призначений судовий розгляд.

Потерпілі та представник потерпілого підтримали позицію прокурора.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що обвинувальний акт не може бути призначений до судового розгляду, з огляду на те, що всупереч вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_7 в обвинуваченні не конкретно викладено фактичні обставини вчинення злочину та відсутнє належним чином сформульоване обвинувачення. Зокрема в частині обвинувачення за ч. 2 ст. 190 КК України зазначається, що ОСОБА_7 прибув до будинку АДРЕСА_5 …, де зустрівся з ОСОБА_6 … отримав гроші в сумі 13 000 грн. однак за обвинуваченням місця вчинення злочину зник ОСОБА_9 , який заподіяв ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму. Частину з указаних коштів ОСОБА_9 передав у подальшому ОСОБА_7 шляхом перерахування на картковий рахунок.

По іншому епізоду за обвинуваченням ОСОБА_7 дії останнього взагалі не розписані, а лише зазначено, що ОСОБА_7 із невстановленою слідством особою на імя « ОСОБА_12 », а також ОСОБА_13 та ОСОБА_9 домовилися про спільні злочинні дії для незаконного збагачення за рахунок чужого майна», однак при цьому не зазначено, які саме дії вчинив саме ОСОБА_7 , а лише зазначено про отримання коштів від ОСОБА_9 однак коли, де та з якою метою він їх отримав не зазначено. Таким чином на думку захисту в обвинуваченні не розкрито об`єктивну сторону злочину інкримінованого ОСОБА_7 . Крім того, у викладених обставинах наявна плутанина так по другому епізоду інкримінованого ОСОБА_7 злочину зазначено, 12.12.2018 року ОСОБА_7 та інші співучасники домовились про вчинення злочину та розпочали реалізацію 11.12.2018 року. Незважаючи на те, що дії ОСОБА_7 за даним епізодом за правовою кваліфікацією мають таку кваліфікуючу ознаку як повторність, однак у формулюванні обвинувачення вказана ознака не відображена.

Крім того вказується на відсутність анкетних відомостей про особу ОСОБА_13 який обвинувачується у вчиненні злочину за попередньою змовою з ОСОБА_7 а також відсутня розписка про отримання ОСОБА_13 копії обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , захисник ОСОБА_10 підтримали думку захисника ОСОБА_8 .

Заслухавши думку учасників судового провадження суд дійшов висновку, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , підлягає поверненню прокурору.

При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:
виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 91 ч.1 ст. 92 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення). Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу … покладається на слідчого, прокурора..
Однак обвинувальний акт, затверджений 15 березня 2018 р. заступником керівника Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_14 не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки сформульоване в ньому обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, щодо потерпілого ОСОБА_6 є не конкретним, не зрозумілим та взаємовиключним.
Так відповідно до обвинувального акту та сформульованого обвинувачення, ОСОБА_7 11.12.2018 діючи за попередньою домовленістю із ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та невстановленою слідством особою на ім`я « ОСОБА_15 » … прибув до будинку АДРЕСА_5 …, де зустрівся з ОСОБА_6 … отримав гроші в сумі 13 000 грн. Однак за обвинуваченням в подальшому з місця вчинення злочину вже зник ОСОБА_9 , який заподіяв ОСОБА_6 майнову шкоду на вказану суму. Частину з вказаних коштів ОСОБА_9 передав у подальшому ОСОБА_7 шляхом перерахування на картковий рахунок.

В той же час обвинувачуючи ОСОБА_9 у вчиненні вищевказаного злочину органом досудового розслідування останньому інкримінується вчинення тих же дій, у той же час та у тому ж місці але без участі ОСОБА_7 , а лише за попередньою домовленістю з особою на ім`я « ОСОБА_15 », та зазначається, що ОСОБА_7 в подальшому лише було перераховано частину грошових коштів.

Обставини викладені в обвинуваченнях ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є взаємовиключними, а отже незрозумілими та неконкретними.

Крім того за епізодом вчинення злочину щодо потерпілої ОСОБА_4 у формулюванні обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 містяться протиріччя щодо дати вчинення злочину та зазначено, що 12.12.2018 року ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та інші співучасники домовились про вчинення злочину та розпочали його реалізацію 11.12.2018 року.

При цьому крім посилання слідства на те, що ОСОБА_7 та інші особи домовились про вчинення спільних злочинних дій, які саме конкретні злочинні дії вчинив ОСОБА_7 , крім як перерахування на його картку ОСОБА_9 коштів обвинувачення не містить.

Незважаючи на те, що дії ОСОБА_7 за даним епізодом за правовою кваліфікацією мають таку кваліфікуючу ознаку як повторність, однак у формулюванні обвинувачення вказана ознака не відображена.

Крім того, як видно з пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вчинили злочин за попередньою змовою з ОСОБА_13 ,

За повідомленням прокурора матеріали щодо підозрюваного ОСОБА_13 виділені в окреме провадження та ні на час затвердження даного обвинувального акту, ні на час проведення підготовчого судового засідання обвинувальні вироки щодо даної особи не ухвалювались.

Відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 17 КПК України 1 Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. 5. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою.

Таким чином твердження обвинувачення про вчинення злочину за попередньою змовою з ОСОБА_13 , є грубим порушенням загальної засади кримінального провадження - принципу презумпції невинуватості, та допущено твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, без висунення обвинувачення в порядку, встановленому цим Кодексом. За таких обставин обвинувальний акт в цій частині також не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчинені кримінального правопорушення має щонайменше такі права: а) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначається, що у тексті підп. «а» п.3 ст.6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Відповідно до п. 79 рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82 деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Положення підпункту «а» п.3 ст.6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (п. 52 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» №25444/94; п. 58 рішення ЄСПЛ від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94; п. 34 рішення ЄСПЛ від 20 квітня 2006 р. у справі «І.Н. та інші проти Австрії», №42780/98).
Крім того, відповідно до п. 54 вказаного вище рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», вказується, що право бути проінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п.3 ст.6 Конвенції.
Сформульоване прокурором обвинуваченнячерез його не конкретність і не зрозумілість, допущені суттєві протиріччя призвело до порушення права обвинувачених на захист від конкретного обвинувачення.
Вирішуючи питання про повернення обвинувального акту суд також враховує, що незважаючи на те, що недотримання Закону носять очевидний характер а судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта. Суд самостійно не має змоги забезпечити дотримання права обвинувачених бути негайно і детально поінформованими зрозумілою для них мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти них, що передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.
З огляду на викладене обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, оскільки він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.
Керуючись ст. ст. 291, 314-316, 371, 372 КПК України суд,-
п о с т а н о в и в:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0004644 за обвинуваченням ОСОБА_7 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353КК України повернути прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України і в тому числі ст. 291 КПК України.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляції через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 10.09.2019 року о 17 год. 15 хв.

СуддяОСОБА_1