ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/668/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2019 р. м. Київ
Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження №0005332 від 14.06.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2018 близько о 18 год. 00 хв. ОСОБА_6 прогулювався разом з ОСОБА_7 та проходив ділянку біля заїзду до автомобільної стоянки, що розташована навпроти будинку за адресою: м.Київ, вул. М.Хвильового, 1, де в цей час на стоянку заїжджав автомобіль ВАЗ 2109, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 , який посигналив останнім у зв`язку із тим, що вони заважали проїзду.

У зв`язку із неочікуваним сигналом, на ґрунті раптових неприязних відносин, між ОСОБА_6 та водієм ОСОБА_8 виник словесний конфлікт. Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Після чого, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , діючи протиправно, умисно, на ґрунті особистих, раптово виниклих, неприязних відносин, які з`явилися в результаті словесного конфлікту, підійшов до автомобіля та через відкрите водійське вікно наніс один удар кулаком руки в обличчя ОСОБА_8 , чим спричинив потерпілому фізичного болю.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 , щоб він вийшов з автомобіля, на що останній погодився та вийшов. Після чого, ОСОБА_8 з метою уникнення можливості отримання від ОСОБА_6 тілесних ушкоджень схопив останнього руками за його руки. На що ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та хоча і не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання умисно наніс один сильний та раптовий для потерпілого, цілеспрямований удар лобною ділянкою голови в обличчя потерпілого ОСОБА_8 , тобто життєво важливий орган, при цьому ОСОБА_6 усвідомлював суспільну небезпеку цього удару та його наслідки. Від отриманого удару потерпілий з вертикального положення впав із прискоренням, в результаті чого вдарився потиличною кісткою голови об тверду асфальто - бетонну поверхню. Після чого, ОСОБА_6 сів зверху на живіт ОСОБА_8 та наніс йому декілька ударів кулаками обох рук в область голови та верхньої частини тулуба.

Вказаними умисними діями ОСОБА_6 . ОСОБА_8 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, а саме крововилив на слизовій присінці рота із розривами, осаднення біля лівого кута рота, забійну рану на фоні осаднення на тім`яно-потиличній ділянці зліва з просочуючим крововиливом в м`які тканини, сліди перенесеної декомпресійної трепанації черепа з видаленням субдуральної гематоми над лівою гемісферою, внутрішньо-шкірний крововилив правого ока в результаті натьоку, запекла кров в лівому вушному ході, перелом кісток основи та склепіння черепа, крововилив над та під оболонками головного мозку, вогнища забоїв в ділянці лобних та скроневих часток, кров`янистий ліквор в бічних шлуночках, борозна тиснення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді: саден на лобній ділянці зліва, в лівій підключичній ділянці, по задній поверхні правого плеча з переходом на ліктьовий суглоб, на спині зліва.

Після отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 лікарями швидкої допомоги було госпіталізовано до Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги, де потерпілий ОСОБА_8 від отриманих тілесних ушкоджень помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, тобто скоїв злочин, передбачений ч.2 ст.121 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винним себе у скоєнні інкримінованого злочину за ч.2 ст. 121 КК України визнав частково та суду пояснив, що 12.06.2018 приблизно о 18 год. 00 хв. він разом зі своєю дівчиною ОСОБА_7 йшли до парку. Біля входу до автомобільної стоянки автомобіль «ВАЗ», який рухався позаду, подав гучний звуковий сигнал, що налякало його та його дівчину. Він повернувся та зробив водію автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_8 зауваження, на що водій висловився на їх адресу нецензурною лайкою. Він підійшов до ОСОБА_8 та через відките водійське вікно несильно вдарив долонею лівої руки в лоб ОСОБА_8 . Вважаючи, що конфлікт припинений, він розвернувся та направився з дівчиною далі в парк. В цей час ОСОБА_8 знову нецензурною лайкою висловився в їх бік. Він зробив на це водію зауваження, після чого ОСОБА_8 вийшов з автомобіля та схопив його за руки, після чого вони почали штовхатись, контактуючи головами. Під час цієї штовханини вони обидва впали на землю, при цьому ОСОБА_8 впав на спину, схопивши його за одяг, а він опинився зверху ОСОБА_8 . Потім вони обидва піднялись, після чого ОСОБА_8 зробив крок назад та впав з невідомих причин спиною на землю, вдарившись головою о бетонне покриття. Він підбіг спочатку до нього, потім до охоронця, приніс води та почав приводити ОСОБА_8 до тями. Після цього за викликом прибула бригада швидкої медичної допомоги, яка госпіталізувала ОСОБА_8 . Він також поїхав до лікарні, де сплатив за лікування ОСОБА_8 .

У судовому засіданні були досліджені наступні докази у кримінальному провадженні.
Так, потерпілий ОСОБА_9 у судовому засіданні стверджував, що загиблий ОСОБА_8 був його рідним дядьком, з яким від підтримував добрі стосунки. Потерпілий стверджував, що його дядько не був конфліктною особою, завжди намагався згладити можливі конфліктні ситуації. 12.06.2018 р. у вечірній час йому подзвонила цивільна дружина дядька та повідомила його про те, що його дядька госпіталізували у лікарню з важкими травмами голови. Також вона розповіла йому про обставини спричинення обвинуваченим тілесних ушкоджень його дядьку внаслідок конфлікту, який між ними виник з приводу того, що ОСОБА_8 посигналив та налякав подругу обвинуваченого та обвинувачений у зв`язку з цим попросив дядька вийти з автомобіля, після чого наніс удар дядьку в голову, від якого той впав на землю, після чого обвинувачений ще наніс декілька ударів постраждалому. На наступний день вона повідомила про те, що його дядько помер.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні повідомив, що 12.06.2018 приблизно о 18 год. 00 хв. він знаходився за місцем роботи, сидів на сходах біля в`їзду до стоянки за адресою: м. Київ, вул. М.Хвильового, 1. В цей час біля нього проходили обвинувачений разом із жінкою, яким посигналив водій транспортного засобу «ВАЗ», який намагався здійснити заїзд на стоянку, де в цей час перебували зазначені особи та заважали проїзду. Від сигналу дівчина, яка була поряд з ОСОБА_6 , злякалась. Коли обвинувачений разом із жінкою пройшли трохи вперед, автомобіль «ВАЗ» повернув та зупинився. Після цього між обвинуваченим ОСОБА_6 та водієм автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_8 розпочався словесний конфлікт, в ході якого один на одного виражались нецензурною лайкою. Він знаходився на відстані до них близько 6-7 м. та спостерігав за конфліктом. ОСОБА_6 в свою чергу підійшов до ОСОБА_8 , який знаходився в салоні автомобіля, та через відкрите водійське вікно вдарив ОСОБА_8 в обличчя, змусивши таким чином водія ОСОБА_8 вийти з автомобіля. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_8 схопив обвинуваченого ОСОБА_6 за руки, намагаючись завадити ОСОБА_6 завдати ударів руками. В цей час ОСОБА_6 лобною ділянкою голови наніс удар ОСОБА_8 в площину носа, внаслідок чого ОСОБА_8 впав на землю. Після цього ОСОБА_6 нахилився до ОСОБА_8 , який лежав на землі та продовжив наносити йому удари кулаками по голові, сидячі на ОСОБА_8 . Він в цей час підбіг та відтягнув від ОСОБА_8 . ОСОБА_6 , який наніс ОСОБА_8 не менше чотирьох ударів. ОСОБА_8 в цей час лежав на землі, не підводячись та з рота у нього почала текти кров. ОСОБА_6 злякався наслідків скоєного та почав намагатись надати постраждалому допомогу, обтирав холодною водою.

Покази щодо обставин спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 свідок ОСОБА_10 підтвердив в ході проведення слідчого експерименту за його участю /а.с.60, 61/.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що 12.06.2018 близько о 18 год. 00 хв. він йшов в по вул. М. Хвильового в бік вул. Бориспільської. Почувши розмову на підвищених тонах, він побачив ліворуч від нього на відстані приблизно 20 м., що між обвинуваченим ОСОБА_6 та водієм автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_8 , який в цей час перебував в автомобілі, відбувався словесний конфлікт. В ході конфлікту ОСОБА_6 підійшов до водія автомобіля «ВАЗ» та через відкрите водійське вікно схопив ОСОБА_8 за шию, намагаючись його витягти. Водій вийшов з автомобіля та в цей час ОСОБА_6 намагався вдарити його, але ОСОБА_8 схопив його за руки, після чого ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_8 в площину голови, від чого останній задом впав на землю та вдарився головою о дорожнє покриття. Свідок зазначив, що йому здалось, що постраждалий ОСОБА_8 після удару та до падіння на землю вже втратив свідомість внаслідок отриманого удару. Чи наносив ОСОБА_6 постраждалому удари після його падіння свідок не запам`ятав, проте зазначив, що обвинувачений намагався надати постраждалому допомогу, поливав його водою, намагаючисть привести до тями, а він в свою чергу викликав швидку медичну допомогу. Свідок зазначив, що під час конфлікту ОСОБА_8 не наносив обвинуваченому жодних ударів.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що 12.06.2018 близько о 18 год. 00 хв. вона разом зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_8 на автомобілі «ВАЗ» їхали з лікарні на стоянку на вул. М. Хвильового. На під`їзді до стоянки на дорозі перебували обвинувачений ОСОБА_6 разом із дівчиною. ОСОБА_8 подав їм звуковий сигнал, що не сподобалось ОСОБА_6 , який розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_8 , після чого підійшов до автомобіля та почав з кулаками кидатись на ОСОБА_8 . Її чоловік вийшов з автомобіля, та підійшов до ОСОБА_6 , не наносячи жодних ударів останньому, намагаючись його стримати. В цей час ОСОБА_6 наніс головою удар в голову ОСОБА_8 , від чого її чоловік впав на землю. Вона почала кричати обвинуваченому та вимагати припинти побиття ОСОБА_8 . Підтвердила, що ініціатором конфлікта був обвинувачений, а ОСОБА_8 не наносив обвинуваченому жодних ударів, лише намагався схопити обвинуваченого за руки задля унеможливлення нанесення обвинуаченим ударів. Також свідок підтвердила, що після побиття потерпілого обвинувачений намагався надати останньому допомогу активними діями, а коли потерпілий був госпіталізований до лікарні, обвинувачений сплатив за лікування потерпілого грошові кошти в приблизній сумі 13 000 грн.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що 12.06.2018 близько о 18 год. 00 хв. вона разом зі своїм знайомим ОСОБА_6 , з яким вона перебуває в дружніх відносинах, прогулювались біля парку. В цей час вона почула, як посигналив автомобіль «ВАЗ», та злякалась. ОСОБА_6 в цей час зробив зауваження водію автомобіля ОСОБА_8 щодо його дій, які її злякали, на що ОСОБА_8 висловився на їх адресу нецензурною лайкою. ОСОБА_6 підійшов до ОСОБА_8 та через відкрите водійське вікно злегка вдарив долонею в обличчя ОСОБА_8 та порадив йому «охолонути». Після чого вони пішли далі, а ОСОБА_8 в їх адресу знову висловився нецензурною лайкою. ОСОБА_6 повернувся та попросив ОСОБА_8 вийти з автомобіля. ОСОБА_8 вийшов з автомобіля, підійшов до ОСОБА_6 та схопив його за руки, після чого вони обидва впали, продовжуючи тримати один одного. Після цього вони обидва підійнялись, а ОСОБА_8 , відходячи назад, оступився, та впав на землю, вдарившись головою об нерівне асфальтне покриття. Після цього ОСОБА_6 попросив викликати швидку медичну допомогу, а сам підійшов на стоянку, де набрав води, якою поливав постраждалого. Після цього бригада швидкої медичної допомоги госпіталізувала ОСОБА_8 . Свідок зазначила, що ОСОБА_6 сплатив близько 10 000 грн. на лікування ОСОБА_8 , надіславши грошові кошти на рахунок цивільної дружини постраждалого ОСОБА_12 .

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомила, що обвинувачений ОСОБА_6 є її рідним братом, якого вона охарактеризувала з позитивної сторони як людину спокійну, не конфліктну, що піклується про хвору матір та має на утриманні доньку.

З рапоту чергового Дарницького УП ГУНП у м. Києві вбачається, що 14.06.2018 р. о 06-59 год. зі служби 102 надійшло повідомлення про те, що 14.06.2018 р. о 06-58 год. за адресою: м. Київ, вул. Братиславська, 3 у відділенні нейрохірургії внаслідок політравми помер ОСОБА_8 /а.с. 44/.

Відповідно до протоколу огляду від 14.06.2018 р. був оглянутий труп ОСОБА_8 з візуальними ознаками тілесних ушкоджень на обличчі у виді синці та гематом біля очей, губ /а.с.45-51/.

Протоколом огляду від 14.06.2018 р. був оглянутий одяг, належний постраждалому ОСОБА_8 із слідами плям бурого кольору /а.с. 52-58/.

З висновку судово-медичного експерта № 48/1395/2 від 30.07.2018 р. та експертного дослідження № 1395/2 від 27.07.2018 р. встановлено що внаслідок дій обвинуваченого, вчинених за обставин, які досліджуються судом, потерпілому ОСОБА_8 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент їх заподіяння, а саме крововилив на слизовій присінці рота із розривами, осаднення біля лівого кута рота, забійну рану на фоні осаднення на тім`яно-потиличній ділянці зліва з просочуючим крововиливом в м`які тканини, сліди перенесеної декомпресійної трепанації черепа з видаленням субдуральної гематоми над лівою гемісферою, внутрішньо-шкірний крововилив правого ока в результаті натьоку, запекла кров в лівому вушному ході, перелом кісток основи та склепіння черепа, крововилив над та під оболонками головного мозку, вогнища забоїв в ділянці лобних та скроневих часток, кров`янистий ліквор в бічних шлуночках, борозна тиснення на нижній поверхні обох півкуль мозочку від краю великого потиличного отвору, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді: саден на лобній ділянці зліва, в лівій підключичній ділянці, по задній поверхні правого плеча з переходом на ліктьовий суглоб, на спині зліва, на передній поверхні правої гомілки. Смерть ОСОБА_8 настала від відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням м`яких тканин, кісток основи та склепіня черепа, крововиливами над та під оболонки, речовину та шлуночки головного мозку, що призвели до стиснення головного мозку із розвитком набряку-набухання останнього. /а.с. 64-65, 66-70/.

Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_14 повністю підтримала складений нею висновок та підтвердила, що виявлені нею тілесні ушкодження виникли від комплексу дій спочатку від травмуючої сили в ділянку обличчя, від чого утворилось тілесне ушкодження у виді крововиливів на слизовій присінки рота із розривами, осаднення біля лівого кута роту, після чого відбулось падіння потерпілого та подальший удар об тупий предмет з необмеженою поверхнею площини контакту.

Відповідно до висновку експерта № 267 від 27.07.2018 р. на наданих на дослідження спортивних штанах, в які був одягнений ОСОБА_8 виявлена кров людини з антигенами А і В, що не виключає можливості походження цієї крові від ОСОБА_8 /а.с. 76-80/.

З висновку судово-психіатричного експерта № 462 від 17.07.2018 р. вбачається, що ОСОБА_6 на період часу, до якого відноситься правопорушення, будь-яким хронічним та тимчасовим психічним розладом не страждав і за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 на даний час будь-яким хронічним психічним розладом не страждає, може як усвідомлювати свої дії та керувати ними, так може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто спроможний предстати перед слідством та судом. ОСОБА_6 алкогольною і будь-якою наркотичною залежністю не страждав та на даний час не страждає і за своїм психічним станом може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тобто спроможний предстати перед слідством та судом. ОСОБА_6 за своїм психічним станом не потребує застосування до нього будь-якиї примусових заходів медичного характеру /а.с. 82,83/.

З відповіді директора Центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва вбачається, що 12.06.2018 р. було зареєстровано два виклики та здійснено два виїзди бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги до ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 біля стоянки: о 18 год. 12 хв. виклик № 1394; о 18 год. 29 хв. виклик № 1430. / а.с. 84/.

Покази щодо обставин конфлікту, який відбувся між обвинуваченим ОСОБА_6 та постраждалим ОСОБА_8 обвинувачений підтвердив в ході проведення слідчого експерименту /а.с.62, 63/.

Аналіз сукупності наведених обставин та доказів, які суд визнає належними та допустимими, дозволяє зробити висновок про те, що вина обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України у судовому засіданні підтверджена повністю.

Разом з тим, захисники обвинуваченого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 просили суд перекваліфікувати інкримінований ОСОБА_6 злочин з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 119 КК України як вбивство через необережність, або на ст. 128 КК України, як необережне тяжке тілесне ушкодження. Обґрунтовуючи необхідність перекваліфікації інкримінованого обвинуваченому злочину, захисники звертали увагу суд, що смерть потерпілого настала не внаслідок удару ОСОБА_6 , а внаслідок падіння потерпілого о бетонне покриття, що свідчить про неосторожну форму вини по відношенню до дій, які спричинили смерть.

Обговорюючи позицію обвинуваченого, який свою вину у вчиненні інкримнінованого злочину визнав частково, суд не приймає до уваги його доводи та доводи захисників в частині необхідності перекваліфікації його дій з ч.2 ст. 121 КК України на ч.1 ст. 119 КК України або ст. 128 КК України з наступних підстав.

Так, суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, характеризується умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження та необережністю щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Специфіка вбивства з необережності або необережному нанесенні тяжкого тілесного ушкодження полягає в суб`єктивній стороні цих злочинів: вони мають місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 07.02.2003 р. - питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю.

На умисел обвинуваченого ОСОБА_6 щодо первинних наслідків своїх дій у виді настання тяжких тілесних ушкоджень вказує характер дій обвинуваченого та локалізація тілесних ушкоджень. Судом об`єктивно встановлено, що обвинувачений під час конфлікту з ОСОБА_8 , завдаючи неочікувано для останнього без будь-якого попередження удар в життєво-важливий орган в голову потерпілого, розраховував на особливу силу свого удару головою у незахищену ділянку облиичя і можливі наслідки, як різке падіння потерпілого та удар о бетонну поверхню, від чого здоров`ю буде спричинено тяжку шкоду, і хоча не бажав, але свідомо припускав такі наслідки (непрямий умисел), чого не заперечував в судовому засіданні сам обвинувачений, який зазначив, що дійсно не очікував, що внаслідок його дій можуть настати наслідки у виді смерті потерпілого. Також, встановлено, що не дивлячись на те, що постраждалий ОСОБА_8 , втративши свідомість, впав на землю та фактично втратив можливість для здійснення опору, обвинувачений продовжив наносити ОСОБА_8 удари в життєво-важливий орган, а саме в голову, завдавши постраждалому не менше ніж чотири удари, що свідчить про спрямованість умислу обвинуваченого саме на заподіяння постраждалому тяжкого тілесного ушкодження.

Обговорюючи позицію обвинуваченого, який в судовому засіданні заперечував факт заподіяння ОСОБА_8 будь-яких тілесних ушкоджень, суд не приймає до уваги твердження обвинуваченого ОСОБА_6 , який зазначав, що обвинувачений отримав черепно-мозкову травму внаслідок самовільного необережного падіння, оскільки в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_14 підтвердила, що причиною виникнення черепно-мозкової травми потерпілого було падіння та удар об тупий предмет, якому передувала дія травмвуючої сили в ділянку обличчя. Таким чином, експерт виключала можливість отримання потерпілим описаної у висновку експерта черепно-мозкової травми внаслідок необережного падіння потерпілого на тверду поверхню. Також суд враховує, що зазначена позиція обвинуваченого спростовується сукупністю вищенаведених та досліджених в судовому засіданні доказів, зокрема, показами очевидця події ОСОБА_10 , який детально та послідовно описав обставини виникнення конфлікту між обвинуваченим ОСОБА_6 та потерпілим ОСОБА_8 та механізм нанесення ОСОБА_6 потерпілому тілесних ушкоджень, а саме: заподіяння удару головою в обличчя постраждалого, та подальші дії ОСОБА_6 , спрямовані на нанесення не менш ніж чотирьох ударів ОСОБА_8 , який лежав на землі. При цьому, суд враховує, що зазначені дії обвинуваченого фактично були припинені свідком ОСОБА_10 , який відтягнув обвинуваченого від постраждалого. Вказані покази свідка в частині механізму нанесення тілесних ушкоджень та їх кількості цілком узгоджуються із висновком судово-медичної експертизи, в дослідницькій частині якого вказано про те, що у ОСОБА_8 на обличчі були виявлені наступні тілесні ушкодження, а саме: на обох повіках правого ока вбачається неправильно овальної внутрішньо-шкірний крововилив роміром 4х7 см. темно-рожево-фіолетового забарвлення, що більш виражений на верхній повіці. На слизовій оболонці присінку рота по центру та лівіше від нього вбачаються темно-червоного кольору крововиливи, а саме: на верхній губі розміром 5х3 см. та на нижній розміром 3х5 см, що частково переходять на щічну ділянку, на фоні яких є розриви. Також встановлено, що біля лівого кута рота є два поряд розташованих поверхневих осадження, одне з яких невизначеної форми розміром 1х2 см., а інше неправильно округлої, діаметром 1 см., що мають дно блідо-рожево-коричневого забарвлення, нижче за рівень шкіри та на лобній ділянці зліва неправильно округлої форми діаметром 0,5 см. Також, в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_14 підтвердила, що зафіксовані нею тілесні ушкодження в пункті b) вищезгаданої експертизи у виді садні на лобній ділянці зліва, в лівій підключичній ділянці, по задній поверхні правого плеча з переходом на ліктьовий суглоб, на спині, є окремими тілесними ушкодженнями, та не є наслідками отриманої черепно-мозкової травми. Таким чином, вказані тілесні ушкодження на обличчі постраждалого та їх кількість вказують на спроможність показів свідка ОСОБА_10 стосовно неодноразового нанесення обвинуваченим ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Крім того, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 також підтвердили в судовому засіданні, що обвинувачений наносив тілесні ушкодження ОСОБА_8 , що спростовує протилежну позицію обвинуваченого.

З підстав, зазначених вище, суд не може взяти до уваги покази свідка ОСОБА_7 , яка в судовому засіданні стверджувала, що її знайомий ОСОБА_6 не наносив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, які він отримав виключно під час того як оступився та самовільно впав, оскільки належних доказів на підтвердження зазначеної позиції судом не встановлено. До того ж ця позиція не узгоджується з показами обвинуваченого, який в своїх показав не вказував на те, що ОСОБА_8 оступився, а також спростовується показами інших свідків, допитаних в судовому засіданні та матеріалами справи. Крім того, в судовому засіданні не встановлено об`єктивних даних, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 під час падіння намагався згрупуватись та захиститись від падіння, що узгоджується із показами свідка ОСОБА_10 про те, що після удару ОСОБА_8 втратив свідомість та впав на спину.

Також, не заслуговує уваги позиція захисника ОСОБА_4 стосовно відсутності в матеріалах справи доказів, що обвинувачений бив потерпілого зі значною силою, оскільки встановлено, що на обличчі потерпілого від удару обвинуваченого були виявлені тілесні ушкодження у виді крововиливів на слизовій присінки рота із розривами, осаднення біля лівого кута роту, що вказує на силу удару, яка призвела до прискорення падіння потерпілого.

Крім того, сумнів щодо істинності позиції обвинуваченого щодо непричетності до спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень викликає незрозумілий мотив обвинуваченого опікуватись подальшому долею постраждалого, який полягає в діях обвинуваченого щодо добровільного відшкодування витрат на лікування постраждалого, перебуванні в лікарні впродовж декількох днів.

Також, відсутні об`єктивні докази, які б свідчили про те, що під час конфлікту ОСОБА_8 завдавав ударів обвинуваченому або вчиняв інші дії, які б спонукали ОСОБА_6 до захисту. Навпаки, з показів свідків вбачається, що ОСОБА_8 не завдавав обвинуваченому ОСОБА_6 жодних ударів, а намагався унеможливити заподіяння обвинуваченим ударів шляхом хапання за руки обвинуваченого, що пояснює необхідність застосування обвинуваченим саме удару головою, оскільки руки обвинуваченого в цей час тримав постраждалий.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 , завдаючи удар головою потерпілому ОСОБА_8 та в подальшому наносячи ще ряд ударів, діяв із непрямим невизначеним умислом, за якого він свідомо припускав наслідки у виді різкого падіння потепілого та удару головою об тверду поверхню, від чого здоров`ю останнього буде спричинено тяжку шкоду. При цьому тяжкість цих наслідків у його свідомості не було конкретизовано. Що стосується смерті потерпілого ОСОБА_8 , то в її настанні присутня лише необережна форма вини обвинуваченого, оскільки він хоч і не бажав настання смерті й навіть свідомо не допускав цього, але повинен був і міг передбачати, що внаслідок його злочинних дій може настати й такий наслідок, як смерть потерпілого з урахуванням всіх вищенаведених обставин.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, які викладені в постанові від 20.03.2018 р. у справі № 688/2816/16-к.

Судом врахована практика Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Аналіз наведених обставин та положень закону свідчить про відсутність підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст. 119 КК України або ст. 128 КК України, та вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст. 121 КК України, яка доведена у судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Скоєний обвинуваченим злочин відповідно до ч.4 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, що спричинив загибель людини.

Також при призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого на підставі ст. 66 України, суд визнає добровільне часткове відшкодування завданої матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Обставин, які б обтяжували покарання відповідно до положень ст. 67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи особу обвинуваченого, характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, позицію потерпілого ОСОБА_9 , який наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відсутність обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку про те, що мірою виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів має бути кримінальне покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією ч.2 ст. 121 КК України.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.
Враховуючи належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду , суд вважає за недоцільне до набрання вироком законної сили застосовувати до обвинуваченого будь-який запобіжний захід.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373, 374,375,376 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_6 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити йому покарання - 7 /сім/ років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дня його затримання в порядку виконання даного вироку.

Стягнути з ОСОБА_6 процесуальні витрати в сумі 7810 /сім тисяч вісімсот десять/ гривень 50 коп. на користь держави.

Речові докази :

-спортивні штани сірого кольору, чоловічі труси сірого кольору, дві шкарпетки та футболку, які зберігаються в камері схову речових доказів Дарницького УП ГУНП у м. Києві за квитанцією № 000242 від 27.07.2018 р. передати за належністю потерпілому ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1