Справа № 173/1901/19
У Х В А Л А

10 грудня 2019 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
при розгляді у відкритому судовому засіданні за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Інта, республіки Комі, Російської Федерації, не працюючого, маючого вищу освіту, раніше судимого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, -
В С Т А Н О В И В :
Обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується 20 грудня 2019 року. В цей термін закінчити розгляд справи неможливо, тому підлягає вирішенню питання про продовження обвинувачуваному строку тримання під вартою.

Прокурор вважає необхідним продовжити обвинувачуваному дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючи тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі за умови повного ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження може незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають значення для встановлення обставин кримінального провадження, переховуватись від суду.

Обвинувачений просить не продовжувати йому дію запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою оскільки за станом здоров`я він не може утримуватись в ув`язненні.

Захисник просять змінити обвинуваченому міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки прокурором не доведено наявність ризиків, які б свідчили про необхідність тримання обвинуваченого під вартою.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного висновку.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Відповідно до п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування.
Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Судом встановлено, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 спливає 20 грудня 2019 року.
Враховуючи, що судове провадження не завершено до спливу строку тримання під вартою та визначенні ст. 177 КПК України і зазначені в ухвалі слідчого судді ризики - можливість переховування від суду, незаконно впливати на свідка на час розгляду кримінального провадження не відпали, оскільки справа по суті ще не розглянута свідки, анкетні даті яких обвинуваченому відомі, не допитані. ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення воді на строк до десяти років. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Обвинувачений проживає не за місцем реєстрації, доказів неможливості перебування обвинуваченого під вартою за станом здоров`я в судовому засіданні не встановлено. Тому суд не знаходить підстав для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання захисника має бути відмовлено, та продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.
Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 331 КПК України суд, -
У Х В А Л И В :
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Іхта Республіки Комі Російської Федерації, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, продовжити до 05 лютого 2020 року.

В задоволенні заяви захисника ОСОБА_4 про зміну обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт - відмовити.

На ухвалу на протязі семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Криничанський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_1