Справа № 447/1177/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/593/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 червня 2019 року щодо застосування до засудженого ОСОБА_7 Закону України «Про амністію у 2016 році»,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник засудженого подала апеляційну скаргу на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 про застосування п. «в» ст. 1. Закону України «Про амністію у 2016 році».

Апелянт просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити вимоги заяви від 24.05.2019 та звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1. Закону України «Про амністію у 2016 році» безпосередньо в залі суду апеляційної інстанції.

Апелянт вважає, що ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, а також через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що прокурор у справі спочатку повністю підтримував вимоги її заяви про звільнення засудженого ОСОБА_7 по амністії, а в судовому засіданні змінив свою думку наполягаючи на відмові у задоволені заяви посилаючись на те, що злочин був скоєний ОСОБА_7 з обтяжуючими обставинами.

Зазначає, що у вироку Щербинського районного суду м. Москви від 26.12.2016, яким було засуджено ОСОБА_7 за ст. 228 КК РФ не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Вважає, що до засудженого ОСОБА_7 слід застосувати п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки у нього на утриманні є малолітня дитина.

Апелянт наполягає, що обмежень або заборони застосування Закону України «Про амністію у 2016 році» до ОСОБА_7 відповідно до ст. 9 даного Закону немає.

Крім того апелянт звертає увагу, що ухвалою Запоріжського апеляційного суду від 27.03.2019 була скасована ухвала Вільнянського районного суду Запоріжської області від 10.02.2019 про відмову в застосуванні амністії.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Щербинського районного суду м. Москва Російської Федерації від 26 грудня 2016 року за ч. 2 ст. 228 КК РФ до 4 років 6 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання в виправній колонії загального режиму.

Ухвалою Приморського районного суду Запорізької області від 30.11.2017 приведено у відповідність вирок Щербінського районного суду м. Москви від 26.12.2016 у відповідність із законодавством України. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вважається засудженим за ч. 2 ст. 309 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви захисника засудженого своє рішення мотивував тим, що нормами Законів України «Про застосування амністії в Україні» та «Про амністію у 2016 році» визначеного коло осіб, до яких амністія не застосовується. ОСОБА_7 засуджений та відбуває покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, тобто за незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту при обтяжуючих обставинах. У відповідності до п. «е» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» до нього амністія застосована бути не може.

Заслухавши доповідача, міркування захисника ОСОБА_6 , підтримане засудженим ОСОБА_7 , про задоволення апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, вивчивши матеріали кримінального провадження, розглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що відмовляючи у задоволенні заяви захисника засудженого ОСОБА_7 , суд з першої інстанції своє рішення мотивував тим, що нормами Законів України «Про застосування амністії в Україні» та «Про амністію у 2016 році» визначеного коло осіб, до яких амністія не застосовується. ОСОБА_7 засуджений та відбуває покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, тобто за незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту при обтяжуючих обставинах. У відповідності до п. «е» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» до нього амністія застосована бути не може.

Статтею 85 КК України передбачено, що на підставі ст. 1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного та додаткового покарань.

Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання (ч.2 ст. 86 КК України).

07.09.2016 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно.

Відповідно до п. «в» ст. 1. Закону України «Про амністію у 2016 році», звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, визнані винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, не позбавлених батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей-інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

У матеріалах справи є підтвердження того, що засуджений ОСОБА_7 є батьком неповнолітньої доньки 2012 р.н. і батьківських прав не позбавлений, однак до нього не можуть бути застосовані вимоги п. «в» ст. 1. Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки є певні обмеження.

Згідно п. «е» ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», амністія не застосовується до осіб, яких засуджено за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту при обтяжуючих обставинах (частини друга і третя статті 309 КК України 2001 р.; частини друга і третя статті 229-6 КК України 1960 р.).

Частиною 2 ст. 309 КК України передбачена кримінальна відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинені повторно або за попередньою змовою групою осіб чи особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 цього Кодексу, або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.

Обтяжуючими обставинами цього злочину за ч. 2 є вчинення дій, передбачених ч. 1 цієї статті: 1) повторно або 2) за попередньою змовою групою осіб, або 3) особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 312, 317 КК, або 4) якщо предметом зазначених дій були наркотичні засоби чи психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.

Згідно вироку Щербинського районного суду м. Москва Російської Федерації від 26 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджений за скоєння злочину передбаченого ч. 2 ст. 228 КК РФ, тобто за незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів в розмірі 10 грам, що є великим розміром, а дана обставина є обтяжуючою.

Покликання апелянта про те, що прокурор 10.06.2019 висловлював в суді першої інстанції, яке відбувалося за участю обвинуваченого та його захисника, іншу думку щодо її заяви, ніж та яка зазначена у рішення суду першої інстанції на підставі висловлювань прокурора 12.06.2019 в судовому засіданні, яке відбувалося в режимі відеоконференції, оскільки захисник знаходилися дистанційно, є голослівне і нічим не підтверджується та на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення не впливає. Таке міркування виникає на підставі того, що захисник ОСОБА_6 своє міркування по справі висловила під час судового засідання 10.06.2019. Крім того надала заяву від 12.06.2019, про те, щоб слухання справи здійснити без її участі, через технічні негаразди, свою заяву просила задовольнити та звільнити ОСОБА_7 на підставі акту амністії. (а.с.40).

Щодо того, що ухвалою Запоріжського апеляційного суду від 27.03.2019 була скасована ухвала Вільнянського районного суду Запоріжської області від 10.02.2019 про відмову в застосуванні амністії, то дане рішення не стосується суті апеляційних вимог так, як там було з`ясовано, що суд першої інстанції порушив принцип підсудності, а тому його рішення було скасовано судом апеляційної інстанції, який справу по суті заяви про застосування амністії до засудженого не вирішував.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

постановила :

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 12 червня 2019 року, якою відмовлено у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_6 , в інтересах засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування до ОСОБА_7 п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою в той же строк, з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: