ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8242/17 Номер провадження 11-кп/814/1079/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних
справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
з участю секретаря
судового засідання ОСОБА_5
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
представника
потерпілого- адвоката ОСОБА_8
захисника ОСОБА_9
обвинуваченого ОСОБА_10
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали судового провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 1.08.2019,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Октябрського районного суду м. Полтава перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003754 по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

1.08.2019 під час судового засідання прокурором було заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, яке обґрунтовувано тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

1.08.2019 Октябрським районним судом м. Полтава продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 термін тримання під вартою на 60 днів - до 30.09.2019.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_10 , посилаючись на те, що судом не враховано його позитивну характеристику, наявність постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , сім`ї та відсутність судимостей, просить ухвалу суду скасувати.

Крім того, на думку апелянта судом безпідставно 1.08.2019 відмовлено у задоволенні заявленого ним ОСОБА_10 та захисником ОСОБА_9 клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисту поруку, хоча було долучено заяву колективу "Буревісник" з приводу забезпечення виконання покладених на нього ОСОБА_10 обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з підстав у ній наведених, потерпілу та її представника, прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов висновку.

Рішенням Конституційного суду України № 4-р/2019 року від 13.06.2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_11 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Таким чином, ухвали суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

У відповідності до положень ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу та, незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на потерпілих, свідків, тощо, вчинити інше кримінальне правопорушення, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою вищенаведеної статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним,обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів,якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення криимінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд дійшов висновку, що в ході розгляду даного клопотання прокурор довів, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, обвинувачений зможе: 1) переховуватись від суду, усвідомлюючи покарання яке загрожує у разі визнання його винним, а саме від 7 до 10 років позбавлення волі; 2) незаконно вплинути на свідків, які є його знайомими; продовжити злочинну діяльність; 3) вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити злочинну діяльність.

Інші більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 з таких причин:
- особисте зобов`язання - у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, з метою уникнення кримінального покарання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, місце проживання яких йому відомо;
- особиста порука на адресу прокуратури області не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за ОСОБА_10 ;
- застава прокурору не надходили заяви або клопотання від обвинуваченого, його захисників, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_10 запобіжного заходу, окрім того застава, як захід забезпечення кримінального провадження відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України не застосовувався в зв`язку з тим, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні насильницького злочину, що потягнув за собою загибель людини;
- домашній арешт - неможливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вказаних вище ризиків.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, ним доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_10 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не більш м`який запобіжний захід, як просить апелянт і його захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого, які суд оцінює у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Отже, на думку колегії суддів, заявлені ризики не зменшились та виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

Як вбачається зі матеріалів судового провадження ОСОБА_10 притягувався до кримінальної відповідальності, не працюючий, не маючий міцних соціальних зв`язків, обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть.

З приводу поданих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 заяв членів правління кооперативу "Буревісник" про їх бажання взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_10 необхідно зазначити наступне.

Відповідно до положень ст.180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Під особливою довірою до особи слід розуміти те, що особа користується авторитетом у суспільстві, раніше належним чином виконувала роль поручителя тощо.

Колегія суддів, дослідивши заяву про особисту поруку, не вбачає підстав для її задоволення, з огляду на відсутність достатніх даних вважати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 особами, які заслуговують на особливу довіру. Заявниками не надано належних доказів, що вони завдяки своїм високим моральним якостям мають високий авторитет у суспільстві та за місцем проживання і реально спроможні забезпечити належну поведінку і виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 обов`язків.

Водночас слід зазначити, що запобіжний захід - особиста порука не зможе, на думку колегії суддів, забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На доводи апелянта про те, що обвинувачений позитивно характеризується, наявне постійне місце проживання та не має судимостей, не спростовують висновків суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що 12.08.2019 Октябрським районним судом м.Полтава ОСОБА_10 визнаний винуватим та засуджений у даному кримінальному провадженні за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України на 8 років позбавлення волі (а.с.32-43).

Тому зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування ухвали, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

З огляду на вказане підстав для скасування ухвали суду щодо обвинуваченого ОСОБА_10 як про це вказує в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376,405,407 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 1.08.2019 щодо ОСОБА_10 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4