Справа № 199/8396/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2019 року грудня місяця 10 дня м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000977 внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування 06.11.2018 відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 182 КК України та ОСОБА_4 за його обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 182, ч.1 ст. 263 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинувачених - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілих ОСОБА_12

представника потерпілого ОСОБА_13

ВСТАНОВИВ:
Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , без визначення розміру застави, оскільки перебіг строків закінчується 13.12.2019 року, а ризики, які було встановлено при обранні та при продовженні даного запобіжного заходу з переліку передбаченого ст. 177 КПК України не зникли.

Обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , а також їх захисники ОСОБА_6 і ОСОБА_7

заперечували проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на його безпідставність та недоведеність ризиків визначених ст. 177 КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просили суд обрати більш м`який запобіжний захід, зокрема обвинувачений ОСОБА_3 просив обрати запобіжний захід не пов`язаний із домашнім арештом.
Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а також представники потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 підтримали клопотання прокурора та наполягали саме на продовженні обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 строку тримання під вартою, заперечуючи проти застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Суд, вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, в межах заявленого клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 строку дії раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, -вважає його обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.10.2019 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , кожному окремо було продовжено раніше обраний запобіжний захід, без права внесення застави, у виді тримання під вартою, та наразі строк дії спливає 13.12.2019 року.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчинені злочину у сфері особистих прав і свобод людини і громадянина за ч.2 ст. 182 КК України та злочину проти власності за ч.2 ст. 189 КК України, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, за вчинення якого, у разі доведеності його вини, обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчинені злочину у сфері особистих прав і свобод людини і громадянина за ч.2 ст. 182 КК України, злочину проти власності за ч.2 ст. 189 КК України та злочину проти громадської безпеки за ч.1 ст. 263 КК України, останні два злочини у відповідності до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за вчинення яких, у разі доведеності його вини, обвинуваченому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, закріплений статтею 5 Конвенції.

Згідно правової позиції, викладеної в п.152 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за якою тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

При цьому, як слідує зі змісту ухвал слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2019, 04.07.2019 та від 28.08.2019 року, при обранні запобіжного заходу та при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , кожному окремо, на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, та не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підозрювалися у вчиненні злочину, вчиненого з погрозою застосування насильства.
Наразі також, у суду відсутні правові підстави для визначення розміру застави, з огляду на ухвали Дніпровського апеляційного суду, предметом перегляду яких стали вищевказані ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та які судом апеляційної інстанції залишені без змін.

Тому, на думку суду, на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому продовження обвинуваченим строку тримання під вартою в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, в тому числі зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці ЄСПЛ і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в рішеннях ЄСПЛ у справах «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії».

Для відмови в звільненні обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з-під варти також слід враховувати і ризик перешкоджання з боку обвинувачених, у випадку їх звільнення, процесові здійснення правосуддя (рішення ЄСПЛ у справі «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968), оскільки вони, володіючи відомостями щодо осіб свідків і потерпілих, які ще не допитані, можуть вплинути на них з метою схилення до зміни показів та відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 3), 4) ч. 1 ст. 177 КПК України. Ці ж обставини вказують на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченим.
При продовженні строку дії запобіжного заходу суд також враховує ту обставину, що протягом перебування обвинувачених в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в умовах ізоляції відносно останніх не надходило.

У зв`язку із вищенаведеним, та з урахуванням того, що ризики встановлені під час обрання та продовженні судом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , запобіжного заходу не змінилися, і з огляду на те, що до закінчення строку дії запобіжного заходу здійснити розгляд кримінального провадження неможливо, суд вважає необхідним задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченим ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , кожному окремо, строк дії застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

З огляду на наведене, не підлягає задоволенню клопотання обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченим на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі, оскільки більш м`який вид запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання процесуальних обов`язків передбачених чинним законодавством, покладених на ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , та забезпечити можливість виконання процесуальних рішень, що підтверджується матеріалами кримінального провадження що наразі перебуває у суді.
Тому, оскільки у даному кримінальному провадженні строк запобіжного заходу відносно обвинувачених не закінчився та триває, а прокурором, завчасно, письмово, ініційовано питання про продовження тримання обвинувачених під вартою, то розгляд судом даного клопотання не буде порушувати принципів рівності усіх учасників судового процесу та незалежності і безсторонності судової влади.
Керуючись ст.ст. 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію раніше застосованого у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк 60 діб, тобто до 07 лютого 2020 року включно.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити дію раніше застосованого у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк 60 діб, тобто до 07 лютого 2020 включно.

У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу на більш м`який відмовити.

Ухвала суду в частині продовження строку тримання під вартою набирає чинності негайно, але відповідно до ст. 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», зважаючи на Рішення Конституційного Суду України у справі № 3-208/2018 (2402/18) від 13.06.2019 за конституційною скаргою ОСОБА_14 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 392 КПК України, може бути оскаржена учасниками судового провадження шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення, а особами, які перебувають під вартою, - з моменту вручення їм копії ухвали.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_15 -Почтовик

10.12.2019