ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2954/19 Справа № 192/86/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2019 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кривого Рогу Дніпропетровської області,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2019 року ОСОБА_7 звільнено умовно-достроково від відбування покарання.
Задовольняючи клопотання суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 протягом строку відбування призначеного йому вироком суду покарання дійсно сумлінно відносився до праці, про що свідчать копії договорів про надання певних послуг останнім та акти здачі прийняття робіт по наданню послуг, за що він неодноразово заохочувався адміністрацією виправної колонії, дотримувався необхідної поведінки, а отже, засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення і може бути звільнений умовно-достроково від відбування основного покарання.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити у застосуванні щодо ОСОБА_7 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.
Обгрунтовуючи апеляційну скаргу зазначає, що судом не в повному обсязі враховано дані, які характеризують особу засудженого, зокрема те, що останній не бере участі у роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених, характеризується задовільно, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не має достатніх навичок для самостійного виконання роботи із самообслуговування. Також звертає увагу, що засуджений не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, та за весь період відбування покарання мав 4 стягнення.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Засуджений та захисник під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу, тощо.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 засуджений вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2009 року за ч. 1 ст. 123, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацію майна за вчинення злочинів, передбачених п.п. «а», «і» ст. 93 КК України в редакції 1960 року.
Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 12 лютого 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі з 06 серпня 2008 року по 26 травня 2009 року.
Як встановив суд першої інстанції, виходячи з даних характеристики ОСОБА_7 , останній за час відбування покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія № 21» характеризується задовільно, стягнень не має, має 6 заохочень, до праці ставиться посередньо, не приділяє увагу необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконання дорученої роботи, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно, посередньо ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Відповідно до долученої на адвокатський запит відповіді уповноваженої особи Державної установи «Солонянська виправна колонія № 21», засуджений ОСОБА_7 за час відбування покарання у зазначеній установі характеризується добре, стягнень не має та був сім разів заохочений.
Крім того, у матеріалах провадження також міститься заява директора ТОВ «Резинопласт» ОСОБА_9 про згоду і готовність прийняти засудженого ОСОБА_7 у випадку його звільнення від відбування покарання достроково на посаду пресувальник-вулканізаторник.
На думку апеляційного суду, заслуговують на увагу доводи прокурора про те, що на час розгляду судом подання установи про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 були відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Також судом першої інстанції не надано оцінки тому, що засуджений ОСОБА_7 не бере участі в роботі самодіяльних організацій, не входить до складу ради колективу засуджених (самодіяльних секцій, редакції стінної газети і т.д.), не бере особисту участь в організації виховних заходів, які провадяться в установі.
Крім того, судом не надано належної оцінки обставинам, які характеризують особу засудженого в цілому та його поведінку під час відбування покарання в їх сукупності, а саме те, що ОСОБА_7 характеризується задовільно, не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, не має достатніх навичок для самостійного виконання роботи із самообслуговування, безвідповідально ставиться до виконання робіт з благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні.
Оцінюючи наведені обставини апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а висновок про можливість застосування щодо засудженого умовно-дострокового звільнення повинен грунтуватись на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбування покарання, в тому числі й на даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.
Відповідно до ч. 6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно-корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
З огляду на зазначене апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні обставини справи, надав їм неправильну оцінку, що призвело до порушення вимог ст. 413 КПК України, тобто неправильному застосуванню закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.
Апеляційний суд, виходячи з положень ст. 81 КК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш мяким" від 26 квітня 2002 року № 2, проаналізувавши дані щодо ставлення засудженого до вчиненого ним злочину, щодо праці, додержання ним вимог режиму, дані про його особу за весь період перебування в установах відбування покарань, оцінюючи у сукупності з даними щодо обставин скоєного злочину та строку реального відбуття призначеного покарання, приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 за весь період відбування покарання не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд вважає, що ухвала Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2019 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження судом першої інстанції, задовольнити.
Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 27 вересня 2019 року про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4