Справа № 476/898/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

з участю секретарів судового засідання ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 ,

ОСОБА_10 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 ,

перекладачів ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 ,

ОСОБА_17

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Арбузинського районного суду кримінальне провадження № 0000211 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 липня 2017 року по обвинуваченню

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Возсіятське, Єланецького району, Миколаївської області, українця, громадянина України, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.07.2007 року вироком Єланецького районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 17.01.2008 року вироком Єланецького районного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 2.04.2009 року умовно-достроково на 6 місяців 21 день за постановою Білозерського районного суду Херсонської області;

- 14.04.2010 року вироком Єланецького районного суду Миколаївської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 01.02.2012 вироком Єланецького районого суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 395 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнився умовно-достроково 06.06.2014 року за постановою Новобугського районного суду Миколаївської області на 10 місяців 28 днів;

- 08.12.2015 року вироком Єланецького районного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 12.05.2016 року вироком Єланецького районного суду Миколаївської області за ч. З ст. 185 КК України з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

- 01.09.2017 року вироком Єланецького районного суду Миколаївської області за ч. 2 ст. 310 КК України ч. 1 ст.71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Іваново Російської Федерації, росіянина, громадянина України, не працюючого, не одруженого, з неповною середньою освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-14.12.2010 року Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч. 1 ст.185 КК України до 200 годин громадських робіт,

- 04.07.2011 року Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

- 01.02.2012 року Єланецьким районним судом Миколаївської області за ч. 3 ст.185 КК України до 3 років з застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України позбавлення волі, звільненого з місця позбавлення волі 06 січня 2015 року за відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Суд визнав доведеним, що 03 липня 2017 року приблизно о 23:00 годині ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 знаходились за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 , в стані алкогольного сп`яніння, де ОСОБА_9 вступив в злочинну змову з ОСОБА_10 спрямовану на таємне викрадення майна, належного місцевій мешканці ОСОБА_18 , яка є особою похилого віку, з метою особистого незаконного збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 взявши з гаражного приміщення житлового будинку де вони знаходилися цвяходер, 04.07.2017 року приблизно о 00:00 годині, прийшли до будинку ОСОБА_18 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Діючи спільно, ОСОБА_9 разом із ОСОБА_10 через хвіртку проникли на територію вказаного домоволодіння, після чого відразу направилися до літньої кухні. Перебуваючи біля вхідних дверей кухні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за допомогою цвяходера зірвали замок з вхідних дверей та проникли до вказаного приміщення. Знаходячись в приміщенні літньої кухні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, діючи умисно, таємно заволоділи металевою діжкою вартістю 1250 гривень, яку в подальшому винесли за територію домоволодіння останньої, тим самим розпорядилися викраденим на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_18 майнову шкоду у розмірі 1250 гривень.

Вчинивши крадіжку вищевказаної металевої діжки, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 одразу повернулись до приміщення літньої кухні ОСОБА_18 з метою вчинення крадіжки полімерної діжки об`ємом 50 л., металевого балону для зберігання скрапленого газу та металевої газової плити. В цей час, потерпіла ОСОБА_18 , ввімкнула світло в веранді будинку. ОСОБА_9 усвідомлюючи що їх дії можуть бути помічені потерпілою, бажаючи завершити їх з ОСОБА_10 злочинний намір і вимкнути світло з метою недопущення їх впізнання потерпілою, направився в сторону вхідних дверей будинку, а ОСОБА_10 в свою чергу залишився в приміщенні літньої кухні, де став чекати на ОСОБА_9 .

В цей час, з будинку з вилами в руках вийшла на поріг потерпіла ОСОБА_18 , яка помітивши ОСОБА_9 спробувала чинити опір останньому шляхом завдання удару вилами.

Зрозумівши, що їх злочинні дії стали помічені ОСОБА_18 , бажаючи заволодіти майном останньої та усунути її опір, у ОСОБА_9 виник раптовий умисел на відкрите заволодіння майном ОСОБА_18 шляхом нападу із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, у тому числі шляхом нанесення тілесних ушкоджень.

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажаючи їх настання, при цьому, не передбачаючи настання смерті ОСОБА_18 , хоча за даних умов повинен був і міг їх передбачити, ОСОБА_9 діючи умисно наніс ОСОБА_18 удар обома руками в область грудної клітини, від якого остання впала з порогу на бетонну поверхню причілка та стала кликати на допомогу. В свою чергу, ОСОБА_9 продовжуючи свою злочинну діяльність, підійшовши до ОСОБА_18 , яка лежала на землі та звала на допомогу, притиснувши останню до землі, і лівою рукою прикрив потерпілій рот з метою припинення викрикування останньої прохання про допомогу. Усвідомивши, що не може таким чином припинити викрикування потерпілої, ОСОБА_9 схопив ОСОБА_18 лівою рукою за шию та долаючи її опір, продовжуючи свої протиправні дії, умисно наніс останній не менше 5 ударів правою рукою в область голови, від яких ОСОБА_18 втратила свідомість.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_18 завдано тілесні ушкодження у вигляді крововиливів під тверду мозкову оболонку та м`які мозкові оболонки з набряком та набуханням тканини головного мозку, масивним суцільним крововиливом в м`які покриви голови з внутрішньої сторони, крововиливами в ділянці верхньої та нижньої повік обох очей, спинці носа, в видимі склері обох очей, на праві та ліві вушні раковині, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя та перебувають в прямому причинному зв`язку з настанням смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в Єланецькій центральній районній лікарні.

Після застосування до потерпілої ОСОБА_18 насильства небезпечного для життя та здоров`я і спричинення останній тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , залишивши ОСОБА_18 , в непритомному стані, повернувся до ОСОБА_10 якому повідомив про вищевказані події та вчинене відносно ОСОБА_18 насильство.

Доводячи до завершення свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 усвідомлюючи, що їх дії із таємного викрадення перейшли у відкрите заволодіння шляхом нападу із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілої, у тому числі шляхом нанесення останній тілесних ушкоджень, діючи спільно у вказаному нападі, з корисливих мотивів, заволоділи полімерною діжкою об`ємом 50 л. вартістю 96 грн., металевим балоном для зберігання скрапленого газу вартістю 150 грн. та металевою газовою плитою вартістю 93 грн., з якими з місця вчинення кримінального правопорушення зникли та розпорядились на власний розсуд, чим завдали ОСОБА_18 матеріальний збиток на загальну суму 339 грн.

Викладене обвинувачення підтверджується сукупністю доказів, досліджених судом.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст.185 КК України визнав, за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України вину не визнав та пояснив суду, що близько 23 години 03 липня 2017 року разом із ОСОБА_10 вживали алкогольні напої в нього вдома. Оскільки алкоголю виявилось замало, а грошей на придбання горілки не було, вони вирішили викрасти майно ОСОБА_18 , яке вони бачили незадовго до даної події, оскільки працювали у неї по найму, допомагаючи їй по господарству. З цією метою вони разом зайшли до гаража ОСОБА_10 та взяли цвяходер, знаючи, що кухня, де знаходилось майно ОСОБА_18 , зачинялась навісним замком та пішли до місця проживання ОСОБА_18 . До подвір`я потерпілої вони зайшли через відкриту хвіртку. ОСОБА_10 йшов перший та за щось шумно зачепився. Тоді ж в будинку загорілось світло, тому вони вибігли назад через хвіртку на вулицю та заховалися в кущах. Після того, як світло в будинку вимкнулось, він запропонував ОСОБА_10 повернутись до кухні та продовжити вчинення крадіжки. Однак, ОСОБА_10 відмовився і пішов в напрямку до свого місця проживання. Після цього ОСОБА_9 повернувся та через хвіртку зайшов на подвір`я ОСОБА_18 і попрямував до приміщення кухні, яка розташована за верандою будинку. За допомогою цвяходеру ОСОБА_9 зірвав з дверей кухні навісний замок. Коли зайшов до приміщення кухні, то з лівої сторони біля входу знаходилась металева бочка об`ємом приблизно 200-250 л, наповнена водою, яку він вилив на підлогу. Біля цієї бочки стояв газовий балон із газовою плитою. Праворуч від входу знаходилась пластикова бочка синього чи коричневого кольору з кришкою. Взявши на плечі газовий балон, а в руки плиту та пластикову бочку, переніс все через хвіртку на вулицю та заховав у кущах. Таким же чином виніс і металеву бочку. Завагавшись, що далі сам не зможе все нести, вирішив покликати на допомогу ОСОБА_10 та пішов за ним по вулиці. В центрі села на відстані біля 1 км від будинку ОСОБА_18 побачив ОСОБА_10 та попросив його про допомогу, сказавши, що все майно він викрав і воно вже знаходиться на вулиці, лише необхідно його комусь віднести та продати, на що той погодився. Після цього ОСОБА_10 зателефонував знайомому ОСОБА_19 та попросив, щоб той приїхав. Поки чекали на ОСОБА_19 , він разом із ОСОБА_10 перенесли все викрадене майно до іншого місця в провулку. Далі він згадав, що забув на місці злочину цвяхододер, тому через городи пішов в напрямку до кухні ОСОБА_18 . Не знайшовши цвяходер, перебуваючи в цей час на території подвір`я навпроти кухні, він побачив, що у будинку ввімкнулося світло та з веранди на поріг вийшла ОСОБА_18 , тримаючи в руках вила. Побачивши його, стала кричати: "Хто ходить". Коли він підійшов до ОСОБА_18 , вона замахнулась на нього вилами. Після чого він відштовхнув її рукою, а потім штовхнув двома руками, від чого та впала з порогу на землю спиною, а він упав на землю поруч з нею. ОСОБА_18 схопила його за лівий бік куртки. Щоб та його відпустила, він вдарив її декілька разів правою рукою в область обличчя. Остання не кричала. Залишивши ОСОБА_18 , він піднявся та пішов через городи до ОСОБА_10 . Коли прийшов до останнього, там вже був ОСОБА_19 на моторолері. Нічого не розповідаючи їм про ОСОБА_18 , всі разом завантажили викрадене на моторолер та направились до ОСОБА_20 з метою продати йому викрадене. Біля будинку останнього, ОСОБА_19 став кликати господаря. Коли той вийшов, то засумнівався чи крадене майно, однак ОСОБА_10 сказав, що майно належить йому, після чого ОСОБА_20 погодився купити все за 500 грн. Отримавши кошти, вони придбали бензин та горілку, після чого ОСОБА_19 поїхав додому, а він та ОСОБА_10 вдома у останнього лягли спати.

Наступного дня від працівників поліції він дізнався про смерть ОСОБА_18 . Під час проведення слідчого експерименту покази давав під примусом працівників поліції. Умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_18 , що потягли за собою її смерть, він не мав, оскільки бажав лише викрадення її майна. ОСОБА_10 було відомо, що майно він викрав саме у ОСОБА_18 .

Заявлений прокурором цивільний позов на суму 987 грн. 48 коп. визнав у повному обсязі.

В дебатах та під час проголошення останнього слова вказав про необхідність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 185, ст. 128 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст.185 КК України визнав, за ч. 4 ст. 187 КК України вину свою не визнав та пояснив суду, що біля 23-24 години 03 липня 2017 року він разом із ОСОБА_9 вживав спиртні напої в нього вдома в АДРЕСА_2 . В ході розмови хтось із них запропонував та вони вирішили викрасти у ОСОБА_18 металеву бочку, щоб потім здати її на металолом та отримати гроші на сигарети та продукти харчування. Оскільки ОСОБА_18 вони неодноразово допомагали по господарству, то знали розташування її господарських будівель та приміщень і про наявність у неї металевої бочки, якою вона не користувалась. Тому, взявши у своєму гаражі цвяходер, направились до домоволодіння потерпілої, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 . У двір потерпілої через напіввідчинену хвіртку він зайшов першим, а за ним зайшов ОСОБА_9 . Коли йшли по території двору повз житлового будинку в напрямку кухні, де знаходилась бочка, він за 1,5-2 метри до кухні ногами зачепився за якийсь предмет, від чого піднявся шум. Відразу після цього у веранді будинку загорілося світло, тому вони із ОСОБА_9 вибігли через хвіртку на вулицю та заховалися в кущах. Звідти він бачив, як потерпіла вийшла із веранди на поріг будинку та почала кричати, а згодом через 1-1.5 хвилини вона знову зайшла до будинку та вимкнула за собою світло. ОСОБА_9 запропонував повернутися, щоб викрасти бочку, але він відмовився, оскільки ОСОБА_18 не спала та могла їх побачити. Тому він пішов по вулиці в напрямку до свого будинку, а ОСОБА_9 залишився біля будинку ОСОБА_18 . В центрі села він присів на лавку покурити. Через 30-40 хвилин почув, що його гукає ОСОБА_9 , який йшов в напрямку до нього. Коли той підійшов, то повідомив, що все необхідне викрав, тому потрібно допомогти йому викрадене майно перенести до пункту прийому металобрухту, на що ОСОБА_10 погодився. Дійсно, коли підійшли до домоволодіння потерпілої, то в кущах на вулиці знаходилася металева бочка ємністю біля 200-300 л, яку він взяв за ручку та в іншу руку взяв пластикову бочку ємністю біля 30-40 л. ОСОБА_9 взяв металеву бочку за іншу ручку та закинув собі на плечі газовий балон із таганком та разом пішли по провулку на іншу вулицю в напрямку автозаправки «WOG» автодороги Миколаїв-Кіровоград. Коли пройшли відстань приблизно до 1 км, зупинились і він зателефонував ОСОБА_19 , щоб той на своєму моторолері допоміг їм відвезти викрадене майно до пункту прийому металобрухту, на що останній погодився. Під час розмови по телефону із ОСОБА_19 , ОСОБА_9 кудись пішов, сказавши, що скоро повернеться. ОСОБА_19 приїхав через 10-15 хвилин, однак ОСОБА_9 після того, як пішов, повернувся через хвилин 25, сказавши, що ходив справляти природні потреби. Далі все викрадене майно він із ОСОБА_9 завантажили до моторолера з причепом, всі разом сіли до нього та поїхали до пункту прийому металобрухту. Однак, такий був зачинений, тому побачивши поряд кафе, яке було відкритим, запропонували придбати його власнику ОСОБА_20 металеву бочку. Той відмовився, посилаючись на те, що вона можливо крадена, однак ОСОБА_10 сказав, що бочка його, після чого ОСОБА_20 погодився купити все майно за 500 грн. Отримавши гроші, всі разом: він, ОСОБА_9 та ОСОБА_19 поїхали заправити паливом моторолер останнього, потім поїхали до сусіднього села, де придбали горілки та чебуреків. Біля 4-5 годин ранку поїхали з ОСОБА_9 до нього додому, а ОСОБА_19 поїхав до себе. Пізніше, взявши дві пляшки горілки, разом із ОСОБА_9 пішли до ОСОБА_19 . Через годину йому зателефонувала дружина та повідомила, що до них приїхали працівники поліції, які їй розповіли, що обікрали ОСОБА_18 , на що він заперечив свою причетність до цього, а потім визнав, що вчинив даний злочин саме він. Біля 9.30 - 10 години до будинку ОСОБА_19 приїхали працівники поліції та їх затримали. Вказав, що ОСОБА_9 йому нічого не розповідав про те, що сталося з ОСОБА_18 , про отримання нею тілесних ушкоджень йому стало відомо від працівників поліції. Наголошував, що йшов до потерпілої з метою викрасти належну їй металеву бочку із приміщення її кухні.

В дебатах зазначив, що не визнає вину в пред`явленому йому обвинуваченні, а дії його необхідно кваліфікувати за ст. 198 КК України.

Потерпілий ОСОБА_8 в судовому засіданні суду показав, що вранці біля 07 години 04 липня 2017 року від соціального працівника він дізнався, що вночі було вчинено напад на його бабусю ОСОБА_18 . Коли прийшов до неї додому, за адресою: АДРЕСА_2 , то там уже були медичні працівники, які надавали їй допомогу. Соціальні працівники сказали, що бабуся лежала на землі біля порогу будинку в крові. Вона була госпіталізована до Єланецької центральної районної лікарні, де не прийшовши до свідомості, померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . В ніч вчинення злочину із літньої кухні його бабусі ОСОБА_18 шляхом зриву замку злочинці викрали її майно: металеву діжку об`ємом 300 літрів, полімерну діжку об`ємом 50 літрів, металевий балон для зберігання скрапленого газу та металеву газову плиту. Він та його дружина надавали письмові дозволи щодо проведення на території домоволодіння бабусі слідчих дій, оскільки остання перебувала в лікарні. Матеріальних претензій до обвинувачених не має, покарання обвинуваченим просив призначити на розсуд суду. В подальшому потерпілий надав суду заяву про розгляд кримінального провадження в його відсутність.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав, що наприкінці літа чи на початку осені 2017 року, точної дати не пам`ятає, після опівночі, до його житлового будинку по АДРЕСА_3 прийшов ОСОБА_21 та став його кликати. Коли він вийшов на вулицю, то побачив, що біля моторолера стояли ОСОБА_21 та ОСОБА_9 , які запропонували продати йому, в якості металобрухту металеву діжку з кришкою та двома ручками по бокам об`ємом приблизно на 300 літрів, поліетиленову діжку темного кольору з кришкою об`ємом на 50 літрів, газовий балон червоного кольору та двохкомфорочну газову плиту із шлангою. Він спитав чи не крадене майно та запропонував їм за ці речі 500 грн. Однак, хтось з-за рогу вулиці сказав: "700". То був ОСОБА_10 який запевнив, що це майно належить йому. Потім всі погодилися на 500 грн., занесли речі до двору та розійшлися. Наступного дня він довідався, що цієї ночі було вчинено розбійний напад відносно ОСОБА_18 , тому припустив, що до цього можуть бути причетні ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , яких він знає, як односельців, тому про їх нічний візит та збут йому ними речей повідомив поліцію Єланецького району. Коли працівники поліції везли останніх в поліцейському автомобілі до відділу поліції, то він в цей час їхав по своїм справам, тому на прохання працівників поліції вказав на них, як на осіб, які вночі приносили йому речі.

Від допиту інших свідків прокурор відмовився і така відмова прийнята судом, зважаючи на принцип змагальності, визначений ст. 22 КПК України.

Провина обвинувачених також підтверджуються наданими стороною обвинувачення письмовими доказами:

- протоколом огляду місця події від 04 липня 2017 року із фототаблицею зображень до нього, згідно якого слідчим в селі Возсіятське Єланецького району Миколаївської області з 10 години 11 хвилин до 12 години 05 хвилин оглянуто територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , де виявлено відсутність майна в приміщенні літньої кухні, а також виявлено і вилучено: металеву решітку та дві горілки від відсутньої в літній кухні газової плити, п`ять зліпків низу чоловічого взуття, сільськогосподарські вила, волосся з металевої частини цих вил, змив з дерев`яного держака вил та бетонної поверхні поряд із порогом приміщення житлового будинку, навісний замок, металевий цвяходер (т. 2 а.к.п. 90-106);

- протоколом огляду предмету від 04 липня 2017 року із фототаблицею до нього, згідно якого з 13 години 25 хвилин до 13 години 30 хвилин проведено огляд наданих ОСОБА_20 речей: полімерної діжки об`ємом 50 літрів, металевого балону для зберігання скрапленого газу, металевої діжки об`ємом 300 літрів, двохконфорочної газової плити із шлангом та газовим редуктором до неї (т. 2 а.к.п. 108-111);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14 липня 2017 року, з якого видно, що свідок ОСОБА_20 впізнав обвинуваченого ОСОБА_10 за фотознімком під №3, як особу, яка в ніч на 04 липня 2017 року разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_22 збула йому полімерну діжку, металеву діжку, газовий балон та двохконфорочну газову плиту (том 2 а.к.п. 114-116);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05 липня 2017 року з відеозаписом до нього, де обвинувачений ОСОБА_9 вказав на металевий цвяходер, (який він називав обценьками), який належить обвинуваченому ОСОБА_10 , та яким ним було зірвано металеву скобу на дверях приміщення літньої кухні ОСОБА_18 в ніч на 04 липня 2017 року за такими ознаками, як їх товщина, кут заокруглення робочої частини обценьок та їх довжина (т. 2 а.к.п. 173-174);

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 05 липня 2017 року з відеозаписом до нього, де обвинувачений ОСОБА_10 вказав на належний йому металевий цвяходер, який він називав обценьками, та яким обвинувачений ОСОБА_9 зірвав металеву скобу на дверях приміщення літньої кухні ОСОБА_18 в ніч на 04 липня 2017 року за такими ознаками, як їх форма та залишками фарби на робочій частині обценьок (т. 2 а.к.п. 192-193);

- протоколом огляду трупа ОСОБА_18 від 12 липня 2017 року з таблицею фотозображень до нього (т. 2 а.к.п. 132-141), згідно якого при огляді на обличчі, шиї та потилиці виявлено синці та садна темно-фіолетового кольору, синці на лівій стороні грудної клітини, синці на правому бедрі, лівому передпліччі, правому плечі, біля підборіддя, лівої частини плеча;

- висновком судової медичної експертизи № 182 від 13 липня 2017 року (т. 2 а.к.п. 201-205), відповідно до якого при проведенні судового медичного експертного дослідження трупа ОСОБА_18 , 1929 року народження, встановлено, що її смерть настала від тупої закритої черепно-мозкової травми, яка супроводжувалась крововиливами під тверду та м`які мозкові оболонки. Смерть могла наступити за 14-18 годин до розтину трупа, що не суперечить даним карти стаціонарного хворого, де вказано, що смерть наступила ІНФОРМАЦІЯ_4 о 19 годині 10 хвилин в приміщенні комунальної установи «Єланецька районна лікарня». Крім того, виявлено: крововиливи під тверду мозкову оболонку та м`які мозкові оболонки з набряком та набуханням тканини головного мозку, масивним суцільним крововиливом в м`які покриви голови з внутрішньої сторони, крововиливами в ділянці верхнього та нижнього повік обох очей, спинці носа, у видимі склери обох очей, на правій та лівій вушних раковинах. Крововиливи в ділянці слизової оболонки нижньої губи справа та в ділянці рота справа, в ділянці підборіддя справа, в підщелепній ділянці справа та зліва, в надлопатковій ділянці зліва та задній поверхні шиї, на лівій молочній залозі, в ділянці тіла грудини, в ділянці правого плечового суглобу, в ділянці лівого плеча в верхній третині зовнішньої та внутрішньої поверхні, в ділянці лівого передпліччя в нижній третині задньої поверхні, на передній поверхні в верхній третині правого стегна.

Згідно пунктів 2.1.3 В. Г. наказу № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року крововиливи під тверду мозкову оболонку та м`які мозкові оболонки з набряком та набуханням тканини головного мозку, масивним суцільним крововиливом в м`які покриви голови з внутрішньої сторони, крововиливами в ділянці верхнього та нижнього повік обох очей, спинці носа, у видимі склери обох очей, на правій та лівій вушних раковинах відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Згідно пункту 2.3.3 наказу № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року крововиливи в ділянці слизової оболонки нижньої губи справа та в ділянці рота справа, в ділянці підборіддя справа, в підщелепній ділянці справа та зліва, в надлопатковій ділянці зліва та задній поверхні шиї, на лівій молочній залозі, в ділянці тіла грудини, в ділянці правого плечового суглобу, в ділянці лівого плеча в верхній третині зовнішньої та внутрішньої поверхні, в ділянці лівого передпліччя в нижній третині задньої поверхні, на передній поверхні в верхній третині правого стегна відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Тілесні ушкодження виникли до госпіталізації в Єланецьку ЦРЛ, куди ОСОБА_18 поступила 04 липня 2017 року о 10 годині 40 хвилин.

Між крововиливами під тверду мозкову оболонку та м`які мозкові оболонки з набряком та набуханням тканини головного мозку, масивним суцільним крововиливом в м`які покриви голови з внутрішньої сторони, крововиливами в ділянці верхнього та нижнього повік обох очей, спинці носа, у видимі склери обох очей, на правій та лівій вушних раковинах та настанням смерті мається прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Не виключається вірогідність утворення крововиливів в надлопатковій ділянці зліва та задній поверхні шиї, в ділянці лівого передпліччя в нижній третині задньої поверхні внаслідок падіння з положення стоячи, як з прискоренням, так і без такого, або з порогу висотою близько 40 см та ударі задньою поверхнею тіла об тверду поверхню.

Крововиливи під тверду мозкову оболонку та м`які мозкові оболонки з набряком та набуханням тканини головного мозку, масивним суцільним крововиливом в м`які покриви голови з внутрішньої сторони, крововиливами в ділянці верхнього та нижнього повік обох очей, спинці носа, у видимі склери обох очей, на правій та лівій вушних раковинах є небезпечними життя чи здоров`я в момент їх отримання.

Постраждала знаходилась в небезпечному для життя стані після виникнення крововиливів під тверду мозкову оболонку та м`які мозкові оболонки з набряком та набуханням тканини головного мозку, масивним суцільним крововиливом в м`які покриви голови з внутрішньої сторони, крововиливами в ділянці верхнього та нижнього повік обох очей, спинці носа, у видимі склери обох очей, на правій та лівій вушних раковинах та не могла самостійно прийняти заходи для врятування свого життя та надати собі допомогу.

Згідно пункту 2.1.2 наказу №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги, не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинному наслідковому зв`язку;

- висновком експертної оцінки майна від 18 вересня 2017 року, де з врахуванням фізичного стану майна визначена його ринкова вартість, а саме: вартість полімерної діжки об`ємом 50 літрів становить 96 гривень, вартість металевого балону для зберігання скрапленого газу становить 150 гривень, вартість двохконфорочної металевої газової плити становить 93 гривні, вартість металевої діжки об`ємом 300 літрів становить 1250 гривень. Загальна ринкова вартість даного майна без врахування ПДВ складає 1589 гривень (т. 2 а.к.п. 220);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 05 липня 2017 року з відеозаписом до нього за участю обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , де ОСОБА_9 були відтворені події злочину відносно потерпілої ОСОБА_18 , які мали місце в ніч на 04 липня 2017 року в АДРЕСА_2 . Обвинувачений ОСОБА_9 на території домоволодіння ОСОБА_18 детально вказав, яким чином і де саме відбувались події, при яких обставинах він та ОСОБА_10 вчинили кримінальні правопорушення, вказав яким чином вони проникли до домоволодіння ОСОБА_18 , спосіб проникнення до літньої кухні, місцерозташування у даному приміщені викрадених речей, перелік викрадених речей, послідовність дій, спрямованих на заволодіння майном, обставини завдання ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, розпорядження викраденим майном (т. 2 а.к.п. 163-170);

- протоколом проведення додаткового слідчого експерименту від 20 липня 2017 року з відео записом до нього за участю обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 , згідно якого ОСОБА_9 детально показав послідовність своїх дій щодо нанесення ОСОБА_18 тілесних ушкоджень та вказав на місцеперебування ОСОБА_10 у цей час (т. 2 а.с. 206-213);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 05 липня 2017 року з відео записом до нього за участю обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_23 , відповідно до якого ОСОБА_10 були відтворені події злочину відносно потерпілої ОСОБА_18 , які мали місце в ніч на 04 липня 2017 року в АДРЕСА_2 . Обвинувачений ОСОБА_10 на території домоволодіння ОСОБА_18 детально вказав, яким чином і де саме відбувались події, при яких обставинах він та ОСОБА_9 вчинили кримінальні правопорушення, вказав яким чином вони проникли до домоволодіння ОСОБА_18 , спосіб, яким вони намагалися проникнути до літньої кухні, перелік викрадених речей, послідовність дій, спрямованих на заволодіння майном (т. 2 а.к.п. 175-182).

Під час дослідження письмових доказів наданих стороною обвинувачення в підтвердження винуватості обвинувачених сторона захисту просила визнати неналежним доказом протокол пред`явлення особи для впізнання свідком ОСОБА_20 (т. 2 а.к.п. 114-116), оскільки такий не містить ознак, за якими свідок впізнає особу, не зазначено яким чином особи, вказані на фото є наближеними до обвинуваченого по віку, одягу, зовнішньому вигляду, немає відеофіксації даної процесуальної дії, не деталізовано ознак, за якими свідок впізнав обвинуваченого.

З протоколу пред`явлення особи для впізнання вбачається, що при пред`явленні свідку ОСОБА_20 для впізнання фотокартки особи, яка вчинила злочин, були надані також ще три фотокартки осіб, які не мають різких відмінностей між собою за формою та іншими особливостями, що суттєво впливають на сприйняття зображення, а також відмінностей у зовнішності осіб, які на них зображені.

Ця слідча дія була проведена в присутності понятих та при її проведенні свідок чітко за наведеними ним ознаками впізнав особу на фотокартці під номером три, на якій зображений ОСОБА_10 .

Вказаний протокол має усі необхідні реквізити, складений уповноваженою особою, з забезпеченням неможливості підміни пред`явлених для впізнання фотокарток.

Також, суд вважає, що пред`явлення особи для впізнання проведено з дотриманням визначеного у ст. 228 КПК України порядку. Зокрема, згідно з цим протоколом, на виконання вказаних вимог кримінального процесуального закону, перед пред`явленням особи для впізнання, в тому числі і за фотознімками, у свідка ОСОБА_20 попередньо було з`ясовано, чи може він впізнати особу, опитано про зовнішній вигляд і прикмети цієї особи, а також про обставини, за яких свідок бачив цю особу, на що останній повідомив, що зможе впізнати ОСОБА_10 як особу, яка поруч проживає з ним в одному селі. При цьому слід зазначити, що свідок впевнено впізнав ОСОБА_10 як особу, яка продала йому майно в ніч на 04 липня 2017 року. Саме таку незмінну позицію він підтримував протягом усього часу здійснення кримінального провадження. А тому достовірність відомостей, що зафіксовані відповідним протоколом сумнівів не викликають, у зв`язку з чим цей доказ суд визнає належним і допустимим.

Сторона захисту, крім іншого, вказувала на втручання у приватну власність працівників поліції, оскільки заяви потерпілого ОСОБА_8 про надання працівникам поліції дозволу для огляду та для проведення слідчих експериментів на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 не є такими, які б вказували на правомірність проведених слідчих дій, оскільки ОСОБА_8 не є власником цього домоволодіння. Однак, такі аргументи сторони захисту не відповідають дійсності, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Судом встановлено, 04 липня 2017 року, 05 липня 2017 року, 20 липня 2017 року, 25 липня 2017 року потерпілим ОСОБА_8 надавалися заяви про дозвіл працівникам поліції провести огляд та слідчі експерименти за адресою: АДРЕСА_2 (т. 3 а.с. 207, 208, 209, т. 2 а.к.п. 131).

Відповідно до ч. 5 ст. 240 КПК України слідчий експеримент у житлі чи іншому володінні особи проводиться лише за добровільної згоди особи, яка ним володіє чи за ухвалою слідчого судді.

Загиблій ОСОБА_18 на праві приватної власності в АДРЕСА_1 , де вона проживала.

ОСОБА_8 доводиться онуком ОСОБА_18 , який проживав окремо в одному селі, проте продовжував підтримувати стосунки з бабусею (т. 2 а.с. 226, 229). За заявою ОСОБА_8 він визнаний потерпілим у справі.

Усі слідчі експерименти відбувалися на території домоволодіння загиблої ОСОБА_18 за добровільної згоди потерпілого ОСОБА_8 , як єдиного члена родини потерпілої.

До близьких родичів ст. 3 КПК України відносить онуків, а володіння житлом у цьому випадку як забезпечення його зберігання до оформлення спадщини.

Виходячи із кримінальних процесуальних норм, які містяться у ч. 1 ст. 233, ч. 2 ст. 234 та ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи може бути проведено за добровільною згодою особи, яка ним володіє, за умови, що були наявні процесуальні гарантії, які захищали здатність особи висловлювати свою справжню думку при наданні такої згоди.

Така ж позиція міститься у Постанові Веховного Суду від 27 листопада 2018 року(справа № 219/4723/2014-кпровадження № 51-3639км18).

Щодо посилань захисників на неналежність протоколів пред`явлення речей для впізнання від 05 липня 2017 року з відеозаписами до них, оскільки насправді річчю є обценьки, а не цвяходер, порушено цілісність упаковки, згідно протоколу огляду місця події вилучено цвяходер, а впізнаються обценьки, до участі слідчої дії залучено тих же понятих та слідчого, не зазначено, на які технічні засоби зафіксовано дану процесуальну дію.

Вказані недоліки, на які наголошує сторона захисту, є несуттєвими. В судовому засіданні обвинувачені пояснили, що під час впізнання речі, вони розуміли поняття «цвяходер» та «обценьки», як однакові. Щодо порушення цілісності упаковки цієї речі, то під час проведення даної слідчої дії, яка відбувалась за участю обвинувачених та їх захисників, жодних зауважень не надходило. Тому суд вважає такі протоколи пред`явлення речей для впізнання складені у відповідності до вимог КПК України, а тому доводи сторони захисту з цих підстав, суд вважає необґрунтованими і безпідставними.

У суду також відсутні підстави вважати недопустимими докази з огляду на твердження сторони захисту, пов`язані з незаконним затриманням обвинувачених (т. 2 а.с. 117-130) та з порушенням вимог ст. 290 КПК України, оскільки стороною обвинувачення підтверджено надання доступу протилежній стороні до всіх матеріалів кримінального провадження. Крім того, обставини затримання осіб обвинувачених не тягнуть за собою визнання недопустимими всіх доказів, зібраних в кримінальному провадженні. Також, всі докази збирались уповноваженими особами, які визначались у цьому кримінальному провадженні як слідчий чи прокурор в установленому законом порядку.

Посилання сторони захисту на те, що доручення про проведення досудового розслідування від 04.07.2017 року (т. 2 а.с. 75) не зареєстровано в журналі обліку вхідної кореспонденції, а також те, що постанова про призначення групи прокурорів від 04.07.2017 року (т. 2 а.с. 76), як доказ, наданий суду стороною обвинувачення без супровідного листа, не заслуговують на увагу, оскільки не мають доказового значення для даного кримінального провадження.

Суперечать вимогам закону також твердження захисту про недопустимість доказів щодо встановлення вартості викраденого майна з огляду на те, що оцінка проводилася неуповноваженою особою (т. 2 а.к.п. 220).

Так, предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти тощо. Розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи.

З урахуванням зазначеного суд на підтвердження вартості викраденого у ОСОБА_18 майна посилається на дані висновку експертної оцінки майна від 18 вересня 2017 року, де з врахуванням фізичного стану майна, визначена загальна ринкова вартість викраденого майна станом на день вчинення злочину та становить 1589 гривень (т. 2 а.к.п. 220).

Такий доказ надав суду можливість установити роздрібну ціну викраденого майна без проведення відповідної експертизи. Вказаний доказ отримано у передбачений процесуальним законом спосіб, він відповідає вимогам статей 84, 85, 86 КПК України, і підстави вважати його неналежним та недопустимим відсутні.

До того ж відповідно до ст. 332 КПК України суд має право доручити проведення експертизи лише за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого, але як видно, в судовому засіданні захисники висловили заперечення проти врахування судом як доказів вищезазначеного висновку експертної оцінки, проте клопотань про призначення експертизи вартості майна протягом судового розгляду не заявляли. З урахуванням зазначеного, у суду не має підстав визнавати зазначений висновок експертної оцінки майна від 18 вересня 2017 року недопустимим доказом.

Також, положення закону (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину) встановлювали обов`язок слідчого або прокурора звернутися до експерта для проведення експертизи у випадку необхідності визначення розміру матеріальних збитків, якщо вартість викраденого майна неможливо визначити за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину. У випадку ж встановлення вартості викраденого майна за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розміру відшкодування завданих злочином збитків - за відповідними цінами на час вирішення справи в суді, призначення експертизи не є обов`язковим.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладено й у постановах Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 326/672/17 (провадження № 51-5115км18), від 26 лютого 2019 року у справі № 159/3741/17 (провадження № 51-6017км18), від 17 липня 2019 року у справі № 465/3756/17 (провадження № 51-266км19).

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом протоколу огляду місця події від 04 липня 2017 року та фототаблицю до нього (т. 2 а.к.п. 90-106), оскільки в ньому не вказано про участь спеціаліста, вилучені речі не описані, не вказано які саме речі вилучалися, яким чином вони упаковувались та куди поділися, відсутні відомості про те, хто друкував фототаблицю, з якого носія чи друкарського пристрою.

Однак, даний протокол огляду місця події суд вважає таким, що складений та відповідає вимогам ст.ст. 223, 237 КПК України, які передбачають порядок проведення вказаної слідчої дії.

На думку суду, відсутність підпису спеціаліста на даному протоколі не може вважатись істотним порушенням у розумінні статей 86, 87 КПК України, оскільки протокол огляду місця події отримано у визначеному процесуальним законом порядку та ніяким чином не впливає і не обмежує права та свободи людини. Окрім того, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст. 290 КПК України сторона захисту не оспорювала законність проведення цієї процесуальної дії. Тому твердження сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події від 04 липня 2017 року та фототаблиці до нього є безпідставним, оскільки не має під собою законного підґрунтя.

Щодо пакування вилучених під час огляду речей, то відповідно до вимог ст. 104 КПК України протокол слідчої дії має містити відомості про вилучені речі і документи та спосіб їх ідентифікації. Як вбачається з протоколу огляду місця події від 04 липня 2017 року, огляд проводився слідчим за участю двох понятих та в заключній частині протоколу зазначено про виявлені та вилучені під час огляду речі. Протокол підписаний понятими та слідчим. Відтак, суд вважає, що в цій частині вимоги ст. 104 КПК України дотримані в повному обсязі. Крім того, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час досудового розслідування, а ОСОБА_9 і в судовому засіданні підтвердили належність ОСОБА_10 вилученого знаряддя злочину. Доводи ОСОБА_10 про впізнання цвяходеру під впливом слідчого спростовані постановою про закриття кримінального провадження за даним фактом.

Вимоги щодо відображення друкарського засобу та його оператора в протоколі слідчої дії КПК України не передбачено.

Сторона захисту вказувала на неналежність протоколу огляду предмету від 04 липня 2017 року із фототаблицею до нього, оскільки відомості про вчинення кримінального правопорушення внесено до ЄРДР о 13 год. 24 хв., а вказаний протокол складено з 13 години 25 хвилин до 13 години 30 хвилин, те, що фотоапарат не сертифікований, крім того, такий доказ не містить даних щодо розмірів викраденого майна, не вказано ознак викраденого, не вказано яким чином вживались заходи збереження майна, а саме їх упакування, відсутня ухвала слідчого судді про накладення арешту на речові докази, однак суд вважає такі доводи безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 214 КПК України внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань є правовою підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження.

Як видно, на момент проведення огляду предметів, які були видані свідком ОСОБА_20 працівникам поліції в присутності понятих 04 липня 2017 року о 13 год. 25 хв. відомості по даному факту вже були внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування.

Разом з тим, зауважень до цього протоколу сторона захисту не подавала, а така невідповідність протоколу носить формальний характер і не свідчить про наявність істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. До того ж, у подальшому з дотриманням вимог процесуального закону видані свідком предмети було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

За наведених обставин отримання органом досудового розслідування від ОСОБА_20 викрадених у ОСОБА_18 речей є правомірним.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Наслідком невчинення прокурором дій, спрямованих на накладення арешту тимчасово вилученого майна, виходячи з вимог ч. 9 ст. 170 КПК України є повернення такого майна особі. Визнання недопустимим доказом внаслідок ненакладення арешту ст. 87 та ст. 170 КПК України не передбачено.

Як видно із матеріалів кримінального провадження речі, видані свідком ОСОБА_20 працівникам поліції відповідно до розписки (т. 2 а.с. 113) повернуто потерпілому ОСОБА_8 .

Отже, на переконання суду, у даному випадку закон не зобов`язував сторону обвинувачення отримувати у слідчого судді ухвалу про накладення арешту на речі для вилучення, як речового доказу, під час огляду предмету від 04 липня 2017 року із фототаблицею до нього, які були викрадені у ОСОБА_18 .

Посилання сторони захисту на недопустимість протоколів слідчих експериментів за участю обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у ході яких обвинувачені надавали показання під тиском та під вказівки працівників поліції, у зв`язку з тим, що не встановлювались особи понятих згідно паспорту, був відсутній статист або макет, за допомогою яких можливо було б встановити механізм отримання тілесних ушкоджень, на протоколі відсутній підпис потерпілої, слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_10 проведено без участі перекладача, з залученням одних і тих же понятих при вчиненні всіх процесуальних дій, у протоколі слідчого експерименту не вказано яким чином здійснювалося фіксування процесуальної дії і на який технічний засіб (флешку, комп`ютер, диск, дисковод, програму) суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до протоколів проведення слідчих експериментів від 05 липня 2017 року з відеозаписом до нього за участю обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 163-170), за участю обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника адвоката ОСОБА_23 (т. 2 а.с. 175-182), додаткового проведення слідчого експерименту від 20 липня 2017 року з відеозаписом до нього, за участю обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника адвоката ОСОБА_11 (т. 2 а.с. 206-213), обвинувачені в присутності захисників та понятих, без примусу за власною згодою розповіли та показали про обставини вчинення ними злочинів стосовно потерпілої ОСОБА_18 . При цьому, будь яких клопотань щодо стороннього тиску на них працівниками поліції вони не заявляли. Таке підтвердив в судовому засіданні адвокат ОСОБА_11 .

Також, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказані слідчі дії були проведені з дотримання вимог кримінального процесуального законодавства, за добровільної згоди осіб, які брали в ньому участь, після чого з дотриманням вимог статей 104, 105, 223, 240 КПК України були складені протоколи проведення слідчих експериментів, в яких було детально описані хід та результати їх проведення.

Крім того, зазначені протоколи містять інформацію, що під час складання кожного із протоколу слідчого експерименту, використовувалась відеокамера, а від учасників слідчого експерименту та понятих заяв, зауважень чи доповнень не надходило, так само як і не було будь-яких заперечень щодо змісту відеозаписів від учасників судового засідання під час огляду та дослідження вказаного диску.

В протоколах слідчого експерименту з достатньою повнотою зафіксовані хід та результати проведених слідчих експериментів, викладена в них інформація співпадає зі змістом відеозапису, який зберігається на диску, а тому у суду відсутні підстави вважати, що події, зафіксовані на цих відеозаписах, не відповідають дійсності, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для визнання цього доказу недопустимим.

Щодо посилань на те, що під час проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_10 про незабезпечення останньому перекладача, то суд вважає їх безпідставними, оскільки під час проведення такої слідчої дії ОСОБА_10 стверджував, що розуміє, яка слідча дія проводиться за його участі. Крім того, прокурор звертався до обвинуваченого зрозумілою йому російською мовою. Клопотань про залучення перекладача на досудовому слідстві не заявляв. Таке клопотання обвинувачений заявив лише в судовому засіданні, яке було задоволено судом. Тому відсутні підстави для визнання цього доказу недопустимим.

У судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свою винуватість у вчиненні ними кримінальних правопорушень не визнали, фактично відмовились від наданих під час досудового розслідування показань, звинувачували співробітників правоохоронних органів у здійсненні відносно них психологічного та фізичного тиску, внаслідок чого вони були вимушені визнати свою провину у вчиненні інкримінованих їм злочинів та оговорити себе.

Вказана версія обвинувачених не була залишеною поза увагою суду, який ухвалами від 14 листопада 2018 року доручив керівнику Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області перевірити заяви обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про застосування до них незаконного впливу органом досудового розслідування під час здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

15 листопада 2018 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі ухвал суду від 14 листопада 2018 року за правовою кваліфікацією ч. 2 ст. 365 КК України та відкрите кримінальне провадження за № 0000076 (т. 3 а.с. 83).

Постановою слідчого Другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого в м. Миколаєві ОСОБА_24 від 16 серпня 2019 року закрите кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000076 від 16 листопада 2018 року за заявами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у зв`язку зі встановленням відсутності у діях працівників Єланецького ВП Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України (т. 4 а.к.п. 38-42).

В судовому засіданні в обвинувачених та їх захисників було з`ясовано, що вони обізнані про наявність вищевказаної постанови слідчого про закриття кримінального провадження, ознайомлені з її змістом. Інформацію про її оскарження слідчому судді матеріали кримінального провадження не містять, тобто фактично як обвинувачені, так і їх захисники, погодились з результатами перевірки заяв обвинувачених, а тому доводи про застосування до них незаконних методів слідства суд розцінює як намагання обвинувачених ухилитися від відповідальності за вчинені злочини.

Так, відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства.

Проаналізувавши вищенаведене, а також керуючись висновками, що містяться у Рішенні Європейського суду з прав людини від 01 лютого 2018 року у справі «Радченко проти України», яке є преюдиційним з огляду на положення ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і прийняття Закону України № 3477-IV від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до яких суди повинні застосовувати Конвенцію і рішення Європейського суду як джерело права, суд приходить до висновку, що твердження ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про недозволені методи слідства не знайшли свого підтвердження, а отже не виявлено жодних ознак порушень їх прав і свобод, гарантованих Конвенцією або протоколами до неї.

На думку суду, підстав для сумнівів у достовірності показань потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_20 немає. Так, потерпілий ОСОБА_8 у судовому засіданні вказав на виявлену ним відсутність у домоволодінні ОСОБА_18 наступного майна: балону для зберігання скрапленого газу, двохконфорочної газової плити, полімерної діжки об`ємом 50 літрів, металевої діжки об`ємом 300 літрів, металевої решітки з двома горілками від газової плити. Це саме майно, як вказав свідок ОСОБА_20 , він придбав у ОСОБА_9 і ОСОБА_10 та у подальшому добровільно видав працівникам поліції за заявою. Щодо переліку зазначеного майна та обставин його продажу ОСОБА_20 обвинувачені заперечень не заявляли.

Даних про зацікавленість потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_20 в ході розгляду кримінального провадження не здобуто, їх показання об`єктивно стверджуються та узгоджуються із зібраними по провадженню та дослідженими у суді письмовими доказами, в тому числі: протоколом огляду місця події від 04 липня 2017 року, протоколом огляду предмету від 04 липня 2017 року, протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14 липня 2017 року.

Захищаючись від пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 висували власні версії події злочину, які суттєво різнились між собою під час досудового слідства та під час судового розгляду справи. Так, зі слідчого експерименту, проведеного за участю ОСОБА_9 від 05 липня 2017 року вбачається, що ОСОБА_9 показував, як у дворі ОСОБА_18 біля будинку АДРЕСА_2 з ОСОБА_10 через хвіртку проникли на територію двору потерпілої, повз будинок пройшли до приміщення літньої кухні, як зривали навісний замок на дверях кухні, вказав місце розташування предметів у приміщенні у кухні, а саме: металевої бочки, пластикової діжки, газового балону та газової плити. ОСОБА_9 показував, як він разом з ОСОБА_10 перевернули металеву бочку, наповнену водою та куди вийшли покурити, поки вода витікала на підлогу. Вказав, що спочатку вдвох вони винесли, взявши за ручки з обох боків, металеву бочку та показав яким шляхом через город вони перенесли її до схованки в провулку за городом потерпілої та як тим же шляхом повернулися у двір. Показав на місце біля дверей кухні, де вони з ОСОБА_10 перебували у той час, як у веранді будинку загорілось світло. Показав місце на порозі будинку, куди вийшла потерпіла ОСОБА_18 , тримаючи вила в руках, як підійшов до потерпілої, як вона замахнулась на нього вилами, як він ухилився, як штовхнув потерпілу з порогу, як вона впала на землю спиною. Вказав місце на порозі літньої кухні, де у цей час перебував ОСОБА_10 та місце, де він повідомив останнього про те, що сталося з ОСОБА_18 та вони узгодили подальші дії. Вказав напрямок через город потерпілої та яким чином вони переносили викрадене майно: він - газову плиту і газовий балон, а ОСОБА_10 пластикову діжку до місця, де була схована металева бочка і куди в подальшому прибув ОСОБА_19 , звідки забрав обвинувачених та викрадене майно.

Більш детально обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_18 обвинувачений ОСОБА_9 вказав під час проведення додаткового слідчого експерименту 20 липня 2017 року. ОСОБА_9 показав місце на порозі будинку, де стояли він та потерпіла з вилами у руках, показав як він ухилився від наміру потерпілої вдарити його, як штовхнув потерпілу обома руками в область грудей, від чого вона впала на землю спиною, як він взяв лівою рукою її за шию, а правою наніс їй 4-5 ударів кулаком в область голови, як закрив рот та прижимав до землі потерпілу з метою припинення її крику, вказав на місце, де залишилась лежати потерпіла після того, як перестала кричати. Показав місце на порозі кухні, де в цей час стояв ОСОБА_10 та місце у веранді, де він викрутив лампочку з патрону. Дані слідчих експериментів за участю ОСОБА_9 узгоджуються з іншими доказами кримінального провадження в їх сукупності.

Обвинувачений ОСОБА_10 під час проведення слідчого експерименту 05 липня 2017 року детально показав, як вони з ОСОБА_9 через хвіртку зайшли до двору ОСОБА_18 та пройшли повз будинок до літньої кухні, як зривали навісний замок з дверей літньої кухні та як вибігали через хвіртку з двору потерпілої через те, що загорілось світло, показав на місце біля кущів на вулиці перед будинком, де він сховався та куди до нього підійшов ОСОБА_9 і запропонував продовжити крадіжку. В цьому ж місці він перебував, коли ОСОБА_9 повернувся до двору потерпілої. З цього ж місця він чув крики потерпілої. Після цього він показав місце на вулиці біля хвіртки, куди ОСОБА_9 виніс речі ОСОБА_18 , повідомивши його, що штовхнув потерпілу, вона впала та перестала кричати. Показав яким чином вони з ОСОБА_9 перенесли речі: металеву бочку, пластикову діжку, газовий балон та газову плиту в місце на дорозі, де їх у подальшому забрав ОСОБА_19 на моторолері.

У судовому засіданні ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтвердили, що прибули до домоволодіння ОСОБА_18 з метою викрадення майна, заздалегідь підготувавши знаряддя злочину для зриву навісного замка цвяходер, належний ОСОБА_10 , та зайшли до двору і зірвали замок з літньої кухні. Коли в будинку загорілося світло, вони вибігли через ту ж хвіртку на вулицю. Також обидва обвинувачені підтверджують склад викраденого майна та обставини його продажу ОСОБА_20 . Зазначені обставини ними не оспорюються, підтверджуються письмовими доказами, показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_20 .

Показання ОСОБА_9 в судовому засіданні щодо механізму нанесення потерпілій ОСОБА_18 тілесних ушкоджень, а також дані проведених з його участю слідчих експериментів узгоджуються з даними протоколу огляду трупа ОСОБА_18 від 12 липня 2017 року також відповідають висновку судової медичної експертизи № 182 від 13 липня 2017 року та в сукупності свідчать, що саме тілесні ушкодження, отримані ОСОБА_18 в ніч на 04 липня 2017 року, стали причиною її смерті.

Щодо обставин заволодіння майном та завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_18 обвинувачені пояснювали, що ОСОБА_10 , після того як в будинку загорілось світло, покинув місце злочину та попрямував додому, а ОСОБА_9 сам повернувся до літньої кухні потерпілої та викрав металеву бочку, пластикову діжку, газовий балон та газову плиту, наздогнав ОСОБА_10 біля будівлі пошти на відстані близько 1 км від будинку ОСОБА_18 . Разом вони повернулися до місця, де ОСОБА_9 сховав викрадене, вулицею перенесли речі на обумовлене місце біля дороги, де домовилися чекати ОСОБА_19 . Поки чекали, ОСОБА_9 через город повернувся до двору ОСОБА_18 , за його версією з метою забрати цвяходер, без пояснення причин своєї відсутності ОСОБА_10 . ОСОБА_9 був виявлений потерпілою ОСОБА_18 та завдав їй тілесних ушкоджень, при цьому цвяходера не знайшов. Повернувшись до ОСОБА_10 , де вже був ОСОБА_19 , він пояснив свою відсутність природними потребами.

Проте, зазначені показання обвинувачених щодо обставин заволодіння майном та завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_18 суд не приймає до уваги, оскільки така версія подій спростовується іншими матеріалами справи. Так, в ході слідчих експериментів, проведених за участю ОСОБА_9 , останній вказав, що обвинувачені разом спочатку заволоділи металевою бочкою, а потім повернулися до літньої кухні потерпілої, при цьому вони прямували через її город. Будучи поміченими потерпілою, ОСОБА_9 наніс їй тілесні ушкодження, при цьому ОСОБА_25 в цей час перебував поруч біля дверей кухні. Узгодивши свої подальші дії, обвинувачені також разом через городи винесли залишок майна. Озвучена версія обвинувачених про те, що ОСОБА_10 чекав ОСОБА_9 за межами домоволодіння, а той самостійно без участі та без відома ОСОБА_10 вчиняв злочини спростовується об`єктивними даними протоколу огляду місця події від 04 липня 2017 року, згідно якого під час огляду вилучено металеву решітку та дві горілки від газової плити на відстані близько 3.5 метрів від приміщення літньої кухні в напрямку городу, тобто в протилежному напрямку від того, на який вказували в судовому засіданні обвинувачені. Також це чітко вбачається з фотозображення місця у дворі ОСОБА_18 , де виявлено решітку та горілки (об`єкт № 5) у додатку до протоколу огляду місця події. Відсутність вказаних решітки та горілок встановлено під час огляду газової плити. Крім того, на відстані 4 метрів у напрямку від літньої кухні до городу виявлено об`єкт № 7 цвяходер. Зазначене вказує, що викрадені речі обвинувачені переміщували саме через город, що спростовує показання обвинувачених, дані в судовому засіданні та підтверджує версію обвинувачення, що базується на даних слідчих експериментів з ОСОБА_9 .

Відтак, дослідивши матеріали кримінального провадження, керуючись законом, суд вважає зазначені вище докази належними, допустимими, достовірними, достатніми, які в сукупності підтверджують обставини вчинення злочинів обвинуваченими ОСОБА_10 і ОСОБА_9 викладені в обвинувальному акті, а вина обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є доведеною в судовому засіданні згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом» відповідно до ст. 17 КПК України.

Так, стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява №10705/12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Однак, суд визнає недопустимим доказом даного кримінального провадження протокол пред`явлення речей для впізнання від 05 липня 2017 року з відеодиском до нього, де обвинувачений ОСОБА_9 заявив, що не впізнає серед вказаних газових балонів балон, що належить ОСОБА_18 , однак газовий балон під № 2 відповідає кількості газу в балоні, яким незаконно заволоділи у ОСОБА_18 (т. 2 а.к.п. 171-172), так як дана слідча дія проведена з порушенням вимог ч. 2 ст. 229 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 229 КПК України, річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

При пред`явленні речей для впізнання, відповідно до даного протоколу, обвинуваченому ОСОБА_9 було пред`явлено для впізнання три металевих балона для зберігання скрапленого газу, всі однакового об`єму та червоного кольору, але форми вентилів, які розташовані в верхній частині даних газових балонів суттєво відрізнялися один від одного за своїми формами, тому вимоги ч. 2 ст. 229 КПК України були невиконані в повному обсязі, внаслідок різких відмінностей зовнішнього вигляду даних трьох металевих балонів для зберігання скрапленого газу.

За таких обставин суд кваліфікує дії ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене за попередньою змовою групою осіб, за ч. 4 ст.187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням до іншого приміщення та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та за ч. 2 ст. 121 КК України, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Дії ОСОБА_10 суд кваліфікує за ч. 3 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене за попередньою змовою групою осіб та за ч. 4 ст. 187 КК України, тобто напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із проникненням до іншого приміщення та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.
Доводи сторони захисту про невідповідність кваліфікації дій обвинувачених обставинам справи, зокрема, твердження захисника ОСОБА_14 та обвинуваченого ОСОБА_10 про те, що дії останнього слід кваліфікувати за ст. 198 КК України, а за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України необхідно виправдати, так як ОСОБА_10 не вчиняв а ні крадіжки, а ні розбою, а лише достовірно знаючи, що ОСОБА_9 викрав у ОСОБА_18 майно, допоміг йому реалізувати викрадені речі, а також доводи захисника ОСОБА_11 про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 4 ст. 187 на ст. 128 КК України на тій підставі, що він не мав умислу на скоєння розбою та не вчиняв розбійного нападу із завданням ОСОБА_18 тяжких тілесних ушкоджень, суд відхиляє з наступних підстав.

Відповідно до ст. 13 КК України закінченим злочином визнається діяння, яке містить усі ознаки складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу.

У закінченому злочині існує єдність об`єктивної і суб`єктивної сторін. Тут винний повною мірою реалізував умисел, завершив діяння, виконав усі дії, що утворюють об`єктивну сторону складу злочину, заподіяв шкоду об`єкту.

З положень ч. 2 ст. 28 КК України, вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення його декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовилися про такі дії. Домовитися про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди про скоєння відповідного діяння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Така домовленість може відбуватись у будь-якій формі - як у вербальній, так і за допомогою конклюдентних дій.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 року визначено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Згідно пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 року крадіжка вважається закінченою з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Нормативне визначення закінченого злочину в поєднанні з фактичними обставинами справи дають підстави дійти висновку, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проникли до літньої кухні домоволодіння ОСОБА_18 , заволоділи металевою бочкою, яку перенесли за межі території останньої та заховали в кущах. Такі діяння за своїми ознаками становлять закінчену крадіжку чужого майна, бо обвинувачені фактично мали реальну можливість розпорядитися викраденим на свій розсуд. Тому дії обвинувачених в частині вчинення ними злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України вірно кваліфіковані, та обставини вчинення даного злочину підтвердились під час розгляду кримінального провадження.

Відповідно до абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 року, дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», що розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК слід розуміти умисну раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті. За цією ознакою розбій відрізняється, з одного боку, від крадіжки, з іншого, - від грабежу.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 187 КК України характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Дана позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 5 липня 2018 року (справа № 369/9826/15-к, провадження № 51-3894км1).

Небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо (п. 9 вказаної Постанови).

Із абз. 3 п. 11 вказаної Постанови вбачається, що якщо під час розбою чи вимагання було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за частиною четвертою статті 187 чи статтею 189 КК і частиною другою статті 121 або пунктом 6 частини другої статті 115 КК.

Конституція України визначила, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3).

Крім того, у ст. 27 Основного Закону держави гарантується невід`ємне право людини на життя і захист цього права є обов`язком держави.

Такі положення Конституції України зумовлені нормами міжнародного права, зокрема в ч. 1 ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.) зазначено: «Право кожного на життя охороняється законом». Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. б Міжнародного пакту про громадянські і політичні права (1966 р.) «Право на життя є невід`ємне право кожної людини. Це право охороняється законом».

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про злочини проти власності" від 06.11.2009 року, якщо група осіб за попередньою змовою мала намір вчинити крадіжку чи грабіж, а один з її учасників застосував або погрожував застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, то дії цього учасника належить кваліфікувати як розбій, а дії інших осіб - відповідно як крадіжку чи грабіж за умови, що вони безпосередньо не сприяли застосуванню насильства або не скористалися ним для заволодіння майном потерпілого.

В ході судового розгляду було встановлено, що в результаті нападу на потерпілу ОСОБА_18 їй були завдані з боку ОСОБА_9 тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння, що спричинило її смерть, в результаті чого інший обвинувачений ОСОБА_10 мав змогу заволодіти та розпорядитись майном ОСОБА_18 , що знаходилось на території її домоволодіння, в літній кухні.

Також на підставі досліджених доказів суд дійшов переконання, що дії обвинувачених були заздалегідь узгоджені між собою і охоплювались єдиним злочинним умислом, направленим на протиправне заволодіння майном ОСОБА_18 шляхом застосування до неї фізичного насилля. Кожен зі співучасників злочину знав свою роль та виконав всі необхідні дії для доведення злочинного умислу, направленого на заволодіння майном ОСОБА_18 до кінця.

При цьому, та обставина, що ОСОБА_18 в результаті ударів в обличчя та голову з боку обвинуваченого ОСОБА_9 втратила свідомість дає підстави дійти висновку про те, що до неї було застосоване насильство, небезпечне для її життя та здоров`я, що в сукупності з умислом направленим на заволодіння її майном утворює саме склад злочину, передбаченого ст. 187 КК України - розбій.

При цьому, обвинуваченими не заперечується факт незаконного проникнення на територію домоволодіння ОСОБА_18 , куди вони прийшли з метою викрадення металевої бочки, попередньо взявши із собою гвіздодер (обценьки) для зриву замка із дверей кухні, що вказує на те, що вони заздалегідь підготувалися до вчинення злочину.

Крім того, за встановленими обставинами вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, обвинувачені заволоділи великогабаритними предметами потерпілої, що неможливо здійснити безперешкодно.

Встановлені судом обставини, дають підстави вважати, що в обвинувачених був прямий умисел на заволодіння майном потерпілої ОСОБА_18 шляхом застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої, яке обвинувачені використовували з метою отримання майна потерпілої та пригнічення її волі щодо супротиву. При цьому, суд вважає поведінку ОСОБА_10 , який знав та бачив, що в будинку перебуває потерпіла, знав про вчинення розбійного нападу ОСОБА_9 на ОСОБА_18 із застосуванням відносно останньої насильства, чув її крики про допомогу після того, як ОСОБА_9 пішов у напрямку до потерпілої та не вчиняв жодних дій задля запобігання вчиненню ним розбою, не відмовився від подальшого вчинення злочину, спільно з ОСОБА_9 заволодів майном потерпілої ОСОБА_18 , такою, що сприяла застосуванню насильства, тому вказані дії обвинувачених розцінюються як вчинення розбійного нападу за попередньою змовою групою осіб, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення.

Кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінальним процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Системний аналіз суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а саме: сукупність юридичних ознак, що визначають їх як конкретні злочини, дають підстави вважати, що в діях засуджених наявні усі елементи складів закінчених злочинів, що їм інкримінують, зокрема, злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України, вчинених ОСОБА_26 та передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, вчинених ОСОБА_10 , тому підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_10 на ст. 198 КК України, як збут майна, одержаного злочинним шляхом, на що посилається захист, суд не вбачає. Також доводи про перекваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_9 з ч. 4 ст. 187 на ст. 128 КК України з наведених вище підстав не заслуговують на увагу і зміни правової кваліфікації дій не тягнуть.

Обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України та інших обставин, що не ввійшли до переліку ст.66 КК України і пом`якшили б покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом не встановлено.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 суд визнає вчинення ним злочинів у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину відносно особи похилого віку та рецидив злочинів.

Обставин, які б відповідно до ст. 66 КК України та інших обставин, що не ввійшли до переліку ст.66 КК України і пом`якшили б покарання обвинуваченому ОСОБА_10 судом не встановлено.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 суд визнає вчинення ним злочинів у стані алкогольного сп`яніння, вчинення злочину відносно особи похилого віку та рецидив злочинів.

Визнаючи обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 рецидив злочинів, суд виходить з того, що ОСОБА_9 має непогашені судимості за вчинення умисних злочинів проти власності, проти громадської безпеки та в сфері обігу наркотичних засобів, а ОСОБА_10 має непогашені судимості за вчинення умисних злочинів проти власності. Дані обставини утворюють як рецидив так і повторність злочинів. За змістом ч. 4 ст. 67 КК України, якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена як ознака інкримінованого обвинуваченому злочину, що впливає на його кваліфікацію, то як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує. В обвинувальному акті у даному кримінальному провадженні попередні судимості обвинувачених враховані як обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відповідно до ст. 67 КК України, а саме як рецидив злочину. При кваліфікації дій обвинувачених стороною обвинувачення така кваліфікуюча ознака як повторність не інкримінувалася. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 337 КПК України та розглядаючи кримінальне провадження лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, суд вважає за необхідне визнати обтяжуючою покарання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 таку обставину як рецидив злочину, що за даних умов відповідає вимогам ч. 4 ст. 67 КК України.

Тож, вирішуючи питання про обрання міри (його виду і розміру) покарання обвинуваченим, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень (злочинів), особи винних та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також те, що згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого та тяжких злочинів, особливості й обставини їх вчинення у даному конкретному випадку, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер дій і ступінь тяжкості наслідків, їх незворотність у виді загибелі людини, наявність кваліфікуючих ознак, поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , що передувала події злочину, скоєння злочину групою осіб, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який легковажно розраховував на уникнення від кримінальної відповідальності, при цьому усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій. Суд також враховує умови життя обвинуваченого ОСОБА_9 , його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується негативно, проживає один, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, перебуває на обліку в Єланецькому районному секторі з питань пробації, на обліку в Єланецькому РВК не перебуває, має непогашені судимості за вчинення умисних злочинів.

За такого, суд переконаний, що покарання обвинуваченому ОСОБА_9 належить призначити у межах санкції ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України та з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації належного на праві власності майна, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів відповідно до ст. 65 КК України.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні, дані злочини ОСОБА_9 вчинив 04 липня 2017 року, тобто до ухвалення вироку Єланецького районного суду Миколаївської області від 01 вересня 2017 року, за яким ОСОБА_9 було засуджено за ч. 2 ст. 310 КК України із застосуванням вимог ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, тому суд застосовує вимоги ч. 4 ст. 70 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_10 суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєних ним злочинів, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого та тяжкого злочинів, особливості й обставини їх вчинення, форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер дій і ступінь тяжкості наслідків, що настали, наявність кваліфікуючих ознак, поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 , що передувала події злочину, скоєння злочину групою осіб, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який легковажно розраховував на уникнення від кримінальної відповідальності. Суд бере до уваги умови життя обвинуваченого ОСОБА_10 , його соціальне та матеріальне становище, стан його здоров`я. Крім того, ОСОБА_10 за місцем проживання характеризується негативно, проживає із співмешканкою та її сином, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, на обліку в Єланецькому районному секторі з питань пробації не знаходиться, на обліку в Єланецькому РВК не перебуває, має непогашені судимості за вчинення злочинів проти власності.

За такого суд вважає, що покарання обвинуваченому ОСОБА_10 належить призначити у межах санкції ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України та з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації належного на праві власності майна, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів відповідно до ст. 65 КК України.

Призначаючи покарання кожному з обвинувачених, у світлі принципу індивідуалізації покарання, суд виходив із того, що саме покарання у виді позбавлення волі, з огляду на відсутність передумов для застосування статтей 69, 75 КК України щодо кожного із обвинувачених, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, несвавільним, і пропорційним, тобто, таким, аби не становити надмірного тягаря для особи ("Бакланов проти Росії" від 09.06.2005р.; "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005 р.; "Ісмайлова проти Росії" від 29.11.2007р.).

Визначена судом міра покарання як ОСОБА_9 , так і ОСОБА_10 перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного ними, їх особами, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання є можливим.

Щодо заявленого прокурором цивільного позову в інтересах держави в особі Єланецької районної державної адміністрації про відшкодування витрат понесених на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення на суму 987 грн. 48 коп. суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 129 КПК України - ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1177 ЦК України майнова шкода, завдана злочином, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Єланецької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Єланецька центральна районна лікарня про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 матеріальної шкоди, яка полягає у витратах, понесених Єланецькою центральною районною лікарнею на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_18 за 8 днів в розмірі 987 гривень 48 копійок слід задовольнити на підставі ст. 1166 ЦК України, оскільки факт спричинення матеріальної шкоди потерпілій з вини обвинуваченого знайшов своє повне доказове підтвердження сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, сума спричиненої матеріальної шкоди підтверджена у повному обсязі наданими суду належними доказами та є обґрунтованою і доведеною. Обвинувачений ОСОБА_9 визнав заявлений позов у повному обсязі.

Документального підтвердження витрат, пов`язаних із залученням експертів по даному кримінальному провадженню прокурором не надано.

Питання щодо речових доказів по справі підлягає вирішенню на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_10 належить залишити без змін - у виді тримання під вартою, а ОСОБА_9 належить обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням їх осіб та встановлених обставин вчинення ними злочинів та також з огляду на те, що вони засуджуються до покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, а інші запобіжні заходи, на переконання суду, не будуть достатніми для запобігання ризиків, регламентованих ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- за ч. 2 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого з призначених покарань більш суворим призначити ОСОБА_9 за сукупністю злочинів покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років із конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та за попереднім вироком Єланецького районного суду Миколаївської області від 01 вересня 2017 року, визначити остаточне покарання ОСОБА_9 у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років із конфіскацією всього належного йому майна.

Обрати відносно ОСОБА_9 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 04 липня 2017 року.

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців;

- за ч. 4 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років із конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно за сукупністю злочинів призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років із конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 обчислювати з моменту його затримання, тобто з 04 липня 2017 року.

Цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі Єланецької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Єланецька центральна районна лікарня про стягнення із ОСОБА_9 витрат на стаціонарне лікування в розмірі 987 гривень 48 копійок задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_9 на користь Єланецької районної державної адміністрації ( МФО 826013 ГУДСКУ в Миколаївській області, код 240603300, р/р 0159) витрати на стаціонарне лікування в розмірі 987 (дев`ятсот вісімдесят сім) гривень 48 копійок.

Речові докази: балон для зберігання скрапленого газу, двохконфорочну газову плиту, полімерну діжку об`ємом 50 літрів, металеву діжку об`ємом 300 літрів, сільськогосподарські вила, навісний замок та металеву решітку з двома горілками від газової плити, які відповідно до зберігальної розписки передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити йому як власнику; металевий цвяходер, належний обвинуваченому ОСОБА_10 , п`ять гіпсових зліпків сліду взяття, які передані на збереження до камери зберігання речових доказів Єланецького ВП Новоодеського ВП ГУНП в Миколаївській області, знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженими з моменту отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3