УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2019 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, не одруженого, не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий слідчого відділення Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_6 , 29.11.2019 року звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_4 . Клопотання мотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення злочинів, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296 КК України, за вироком Вінницького міського суду від 12.08.2019, разом із ОСОБА_7 близько 18.10 год. 10.02.2019,перебуваючи неподалік будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , помітили раніше незнайомого їм громадянина, який перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння ( ОСОБА_8 ). У цей час у ОСОБА_4 та ОСОБА_7 виник умисел на відкрите викрадення майна у ОСОБА_8 із застосуванням до нього насильства, для чого ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вступили у попередню змову між собою на спільне скоєння вказаного злочину.

В подальшому, реалізовуючи вищевказані спільний злочинний умисел та попередню змову, опираючись на дії один одного, діючи з корисливими мотивом та метою, а ОСОБА_4 також і повторно, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 попрямували за ОСОБА_9 та зайшли за ним до під`їзду № 2, будинку по АДРЕСА_2 . Зайшовши у під`їзд, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 зупинились біля вантажного ліфту та викликали ліфт. Після прибуття ліфта, вони зайшли в нього, а слідом за ними зайшов ОСОБА_8 та невідомий чоловік. Невідомий чоловік зупинив ліфт на п`ятому поверсі та вийшов. Після закриття дверей ліфта та під час руху його догори ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 скориставшись станом алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 , зупинили ліфт та почали спільно наносити удари ОСОБА_8 руками в область голови та тулуба в невстановленій кількості, застосовуючи таким чином до нього насильство, яке не є небезпечним для життя і здоров`я. Внаслідок таких дій ОСОБА_4 та ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_8 згідно висновку експерта від № 1089 від 23.09.2019 отримав наступні тілесні ушкодження - садна голови, синець з садном голови, синці голови, передньої черевної стінки, субкон`юктивальні крововиливи правого та лівого ока, крововиливи слизової оболонки верхньої та нижньої губи; рубець в наслідок загоєння забитої рани спинки носа, травматичний набряк м`яких тканин ділянки нижньої щелепи зліва, які належать до легких тілесних ушкоджень. Після отриманих ударів ОСОБА_8 упав на підлогу ліфта. Після цього ОСОБА_7 дістав з кишені ОСОБА_8 мобільний телефон марки «SamsungNeo S 3» у корпусі білого кольору, ринкова вартість якого згідно висновку товарознавчої експертизи за № 426 від 22.08.2019 станом на 10.02.2019 могла становити 1103, 08 грн.

Разом з викраденим майном ОСОБА_4 та ОСОБА_7 вийшли з приміщення ліфта на шостому поверсі та, спустившись сходами донизу, залишили місце скоєння злочину, а викраденим майном в подальшому розпорядилися на власний розсуд, чим заподіяли ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 1103, 08 грн.

«19».11.2019 о 14:50 год. повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, який раніше засуджувався: 18.11.2002 Гусятинським районним судом Тернопільської області за ст. ст. 391, 71 КК України до позбавлення волі на строк 1 рік 8 місяців, 30.04.2004 звільнений з Катериновської ВК Рівненської області по відбуттю строку покарання (судимість погашена); 07.06.2006 Замостянським районним судом міста Вінниці за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді штрафу 1700 гривень (судимість погашена); 23.07.2007 Замостянським районним судом міста Вінниці за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, вирок змінено ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 18.10.2007, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком терміном 2 роки, звільнений з зали суду 18.10.2007 07.06.2006 Замостянським районним судом міста Вінниці за ч. 2 ст. 190 КК України у вигляді штрафу 1700 гривень (судимість погашена); 19.01.2011 Замостянським районним судом міста Вінниці за ч. 2 ст. 309 КК України (злочин вчинено 25.06.2010) до позбавлення волі на строк 2 роки, 29.03.2012 звільнений умовно-достроково з невідбутим покаранням 3 місяці та 11 днів (судимість погашена); 21.03.2016 Вінницьким міським судом за ч. 1 ст. 309 КК України (злочин вчинено 11.12.2015) до позбавлення волі на строк 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком терміном 1 рік (судимість погашена); раніше судимий: 17.05.2000 Ленінським районним судом міста Вінниці за ч. 2 ст. 229-6, ч. 2 ст. 141, ст. 42 КК України (1960 р.) до позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна (судимість за цим вироком за ч. 2 ст. 229-6 КК України (1960 року) погашена); 12.08.2019 Вінницьким міським судом за ч.ч. 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296, 70 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з іспитовим строком терміном 2 роки; відносно якого: 26.01.2018 Вінницькою місцевою прокуратурою до Вінницького місцевого суду направлено обвинувальний акт за ч.ч. 1, 2 ст. 185 КК України.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_8 від 10.02.2019;протоколом огляду місця події від 10.02.2019;показаннями свідків;протоколом пред`явлення особи для впізнання зі свідком;довідка з ломбарду про здачу мобільного телефону марки Samsung Барабашом М.А та іншими матеріалами кримінального провадження.
ОСОБА_4 неодноразово викликався до слідчого для проведення необхідних слідчих дій, однак на виклики не з`являвся та ухилявся від кримінальної відповідальності, у зв`язку із чим постановою від 22.11.2019 було зупинено досудове розслідування у даному кримінальному провадженні та оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_4 .

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2019 було надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

29.11.2019 підозрюваного ОСОБА_4 на підставі даної ухвали слідчого судді було затримано.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а саме передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке карається позбавленням волі на строк від чотирьох до шести років.

Крім того, ОСОБА_4 неодноразово раніше судимий, в нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, а також стабільне джерело прибутку, що може підштовхувати підозрюваного до продовження вчинення злочинів, також останній усвідомлює можливість подальшого відбування покарання в місцях позбавлення волі, в зв`язку із чим може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Все вищезазначене свідчить про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Викладене свідчить про наявність достатніх підстав для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливість запобігання вказаним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, оскільки вони не забезпечать його належну процесуальну поведінку та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання вчинення дій, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України під час кримінального провадження, а тому слідчий просить клопотання задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просила обрати підозрюваному ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник в судовому засіданні заперечували з приводу обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що підозра пред`явлена ОСОБА_4 є необґрунтованою, а ризики зазначені в клопотанні не доведені.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за фіксації судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши вказане клопотання, матеріали кримінального провадження № 0002533, заслухавши думку прокурора, підозрюваного та його захисника, дійшов висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 194 ч. 1 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводяться наданні сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального провадження; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначених у клопотанні.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.177 ч. 2 КПК Українипідставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені 21.11.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002533 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.
29.11.2019 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Твердження сторони захисту з приводу того, що підозра пред`явлена ОСОБА_4 є необґрунтованою, суд оцінює критично, оскільки вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд зважає на те, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Також, суд звертає увагу на те, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).
На думку суду, відомості та докази, що містяться в доданих до клопотання слідчого матеріалах, у їх сукупності дають підстави вважати, що підозра про ймовірну причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, за викладених у клопотанні обставин, є обґрунтованою.
Санкція ст. 186 ч. 2 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років.

У відповідності з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Із клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що ОСОБА_4 є особою, яка в силу ст.89 КК України є не судимою та підозрюється у вчиненні злочину за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, а тому відноситься до кола осіб до яких може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На теперішній час органом досудового розслідування ОСОБА_4 оголошено про підозру у вчиненні злочину за яке законом передбачена максимальна міра покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 6 років, суд також враховує особу підозрюваного, який не одружений, осіб на утриманні не має, не працює, тобто не має постійного джерела доходу, що в свою чергу свідчить про відсутність соціально-стримуючих факторів, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та підозрюється у вчиненні нового злочину, крім того, злочин в якому підозрюється вчинив із корисливих мотивів, крім того, 22.11.2019 підозрюваний був оголошений в розшук про що свідчить постанова старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції Вінницького відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_6 , а 25.11.2019 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_4 з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому суд підчас розгляду клопотання дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваний перебуваючи на волі може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та вчиняти інші злочини, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При вирішенні питання щодо задоволення клопотання слідчий суддя враховує, що прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, тому переконується в доцільності задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні Летельє проти Франції від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. У справі «Мироненко і Мартенко проти України» від 10.12.2009 року ЄСПЛ зазначив, що компетентний суд повинен перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої здійснено затримання й подальшого тримання під вартою.
Крім того, слідчим суддею врахована практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених названим Кодексом, тому слідчий суддя вважає, що, з метою надання права на альтернативний вид запобіжного заходу, ОСОБА_4 необхідно визначити заставу.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії», ухваленому Великою Палатою від 28 вересня 2010 року за № 12050/04, сума застави за звільнення з-під варти заявника не була надмірною. У рішенні, у справі «Мангурас проти Іспанії», Європейський суд з прав людини постановив, що не було порушено ч. 3 ст. 5 (право на свободу та особисту недоторканість) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за наступних підстав: «Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи. Органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більш того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується».

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395, 400 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 50 діб.

Визначити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 з моменту затримання по 17 січня 2020 року в межах строку досудового розслідування.

Строк дії ухвали суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 17 січня 2020 року.

Одночасно визначити заставу в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 40 140 (сорок тисяч сто сорок) гривень, які можуть бути внесені як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою, не відлучатись з населеного пункту, де він зареєстрований та проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та утриматись від спілкування із потерпілим ОСОБА_8 .

Термін дії обов`язків покладених судом, у разі внесення застави визначити на час дії ухвали суду.

У разі внесенні застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Подача апеляційної скарги на дану ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя