Баранівський районний суд Житомирської області
Справа № 282/869/19
Провадження № 1-кс/273/311/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року слідчий суддя Баранівського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баранівка клопотання слідчого у кримінальному провадженні начальника СВ Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна, по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0000112 від 15.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

В С Т А Н О В И В:
23.07.2019 року до слідчого судді Баранівського районного суду Житомирської області, відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 17 липня 2019 року, надійшло клопотання заступника начальника-начальника СВ Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_3 за погодженням з прокурором Бердичівської місцевої прокуратури ОСОБА_4 , який здійснює нагляд за проведенням досудового розслідування у даному кримінальному провадженні про накладення арешту на майно.

В клопотанні зазначено, що в провадженні слідчого відділення Любарського відділення поліції Бердичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000112 внесене до ЄРДР 15.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що на території Малобраталівської сільської ради за межами населеного пункту с.Малий Браталів Любарського району Житомирської області згідно наказів Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області для 6 громадян передано земельні ділянки площею по 2,000 га кожна для ведення особистого селянського господарства, зокрема:
1.наказом від 19.10.2017 №6-6542/14-17-СГ затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 2,000 га (кадастровий номер :01:003:0006) ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення державної власності;
2.наказом від 19.10.2017 №6-6547/14-17-СГ затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 2,000 га (кадастровий номер :01:003:0005) ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення державної власності;
3.наказом від 19.10.2017 №6-6546/14-17-СГ затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 2,000 га (кадастровий номер :01:003:0009) ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення державної власності;
4.наказом від 19.10.2017 №6-6548/14-17-СГ затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 2,000 га (кадастровий номер 1 823 1 84000:01:003:0008) ОСОБА_8 для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення державної власності;
5.наказом від 19.10.2017 №6-6541/14-17-СГ" затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 2,000 га (кадастровий номер :01:003:0004) ОСОБА_9 для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення державної власності;
6.наказом від 19.10.2017 №6-6544/14-17-СГ затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 2,000 га (кадастровий номер :01:003:0007) ОСОБА_10 для ведення особистого селянського господарства (01.03) із земель сільськогосподарського призначення державної власності.
На підставі вищезазначених наказів, виданих 19.10.2017 Головним управлінням Держгеокадастру в Житомирській області, громадяни ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 звернулися до фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 та виготовили проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 12 га.
Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи було встановлено, що рукописний текст та підписи від імені ОСОБА_13 в заяві останнього до ГУ Держгеокадастру в Житомирській області від 13.10.2017 та у документах проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства загальною площею 12 га громадянам ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (по 2 га кожному), розташованих на території Малобраталівської сільської ради Любарського району, виконані не ОСОБА_13 .
Допитаний у якості свідка ОСОБА_10 показав, що ні до ГУ Держгеокадастру в Житомирській області з заявою про виділення йому земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, ні до проектної організації для виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, він не звертався, а також не уповноважував жодну особу на вчинення таких дій від його імені.
В подальшому, земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:007 площею 2 га, розташовану на території Малобраталівської сільської ради Любарського району, невстановлена особа від імені ОСОБА_10 за договором купівлі-продажу від 13.02.2018 продала ОСОБА_14 , яка в свою чергу за договором купівлі-продажу від 14.02.2018 продала її ОСОБА_15 . Таким чином, у слідства є достатньо вважати, що зазначена земельна ділянка із державної власності передана у приватну незаконно.
Клопотання вмотивоване тим, що у кримінальному провадженні земельна ділянка з кадастровим номером :01:003:007 площею 2 га, розташована на території Малобраталівської сільської ради Любарського району набута кримінально протиправним шляхом та є речовим доказом, а тому з метою забезпечення збереження речових доказів, недопущення зміни, зникнення, та подальшого відчуження, на час розслідування, на неї слід накласти арешт, який полягає в забороні будь - кому розпоряджатись будь - яким чином вказаною земельною ділянкою та використовувати її. Таким чином, в даному кримінальному провадженні є необхідність накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:007 площею 2 га, розташовану на території Малобраталівської сільської ради Любарського району. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту може призвести до зникнення, втрати, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також наявна потреба під час досудового розслідування, що виправдовує такий ступінь втручання у права фізичної особи.

Учасники судового провадження в судове засідання не з`явились.

Слідча ОСОБА_16 в судове засідання не явилася, надіслала заяву в якій просила розглядати дане клопотання без її участі, клопотання підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.172 КПК України розгляд клопотання проводиться без повідомлення власника ОСОБА_15 .
Суд ухвалив судове засідання проводити у відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання. Фіксування судового засідання технічними засобами фіксування кримінального провадження, згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.
За ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні обєкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були обєктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Метою накладення арешту є забезпечення збереження речових доказів згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів, а також умов, за яких жодна особа не була б підданою необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, що отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідні дані повинні міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
В обґрунтування клопотання слідчим було надано наступні документи : витяг з ЄРДР №0000112 від 15. 12. 2017 року (а.с.7), висновок експерта №1/3-247 від 31. 08. 2018 року (а.с.8-11), копію протоколу допиту свідка ОСОБА_10 (а.с.12-15), відомості з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.16-17).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про накладення арешту, слідчий суддя виходить з того, що в клопотанні та долучених до нього матеріалах, не надано достатніх і належних доказів на підтвердження обставин, на котрі посилався слідчий у своєму клопотанні. Так, слідчий у своєму клопотанні зазначає, що невстановлена особа від імені ОСОБА_10 за договором купівлі продажу від 13.02.2018 року продала ОСОБА_14 , яка в свою чергу за договором купівлі продажу від 14.02.2018 року продала її ОСОБА_15 . Слідчим не встановлено власника майна, не зазначена його адреса для виклику до суду, що позбавляє можливості слідчого судді при вирішенні питання про накладення арешту врахувати розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника та третіх осіб.
Крім того, відповідно до узагальнення судової практики Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, щодо осіб, які не є підозрюваними (яким у порядку, передбаченому ст.ст. 276-279 КПК України, повідомлено про підозру або яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення), обвинуваченими (особами, обвинувальний акт щодо яких передано до суду в порядку, передбаченому ст. 291 КПК України) або особами, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, не може бути прийнято ухвалу про арешт майна.
Враховуючи наведене, навіть якщо у слідчого судді є достатні підстави вважати, що певною особою було вчинено кримінальне правопорушення, він не має повноважень накладати арешт на майно особи, яка не є підозрюваним.
В даному випадку жодній особі у вказаному кримінальному провадженні не пред`явлено підозри та розмір, завданих кримінальним правопорушенням, збитків належним чином не визначено.
За встановлених обставин клопотання заступника начальника-начальника слідчого відділення Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП у Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000112 від 15.12.2017 задоволенню не підлягає.
На підставі наведеного, керуючись ст. 234, 237, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:
В задоволенні клопотання слідчого начальника СВ Любарського ВП Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 про арешт майна, по матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0000112 від 15.12.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України -відмовити.

Ухвала суду остаточна та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1