Справа № 352/569/18
Провадження № 11-кп/4808/421/19
Категорія ст.197 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в м. Івано-Франківську матеріали за апеляційною скаргою (далі АС) обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2019 року про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2019 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів до 24 листопада 2019 року включно із визначенням застави - 38 420 (тридцять вісім тисяч чотириста двадцять) гривень.

Своє рішення суд мотивував тим, що обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених кримінальним процесуальним законом, не встановлено та стороною захисту не надано. Крім цього, стороною захисту не наведено жодних підстав, що інші більш м`які запобіжні заходи забезпечать належну поведінку обвинуваченого.

На переконання суду, застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі запропонованого захисником, є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження виключно такий, який здатен забезпечити запобігання ризику від переховування обвинуваченого від суду.

Не погодившись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 , подав АС, в якій зазначив, що висновки суду є недостатніми для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою тримання, оскільки вони не відповідають матеріалам кримінального провадження. Судом констатовано лише особливу тяжкість злочину, продовження існування ризиків і висновок, що жоден інший більш м`який запобіжний захід ризикам запобігти не зможе, що, на думку апелянта, не виправдовує тримання його під вартою. Орган державного обвинувачення не надав суду будь-яких ґрунтовних доказів щодо спроб його переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню, незаконно впливати на свідків та потерпілих, тощо.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову, якою змінити йому запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

13.06.2019 року Конституційний суд України вирішив визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини другої статті 392 КПК щодо унеможливлення окремого апеляційного оскарження ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Тому питання продовження строку тримання під вартою підлягає апеляційному перегляду, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України, в межах апеляції, доводів та заперечень сторін кримінального провадження, згідно приписів ст. 404, 405, 407 КПК. Заслухавши доповідь судді ОСОБА_3 , пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_10 , які підтримали подану АС, просять ухвалу суду скасувати та задовольнити апеляційні вимоги; пояснення прокурора ОСОБА_7 , яка вважає АС обвинуваченого необгрунтваною, просить залишити її без задволення, а ухвалу суду без зміни; перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження, обговоривши доводи і мотиви АС, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст.370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд в повній мірі дотримався.

Покликання обвинуваченого в АС на те, що суд безпідставно обрав щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст.183 КПК, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м,яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього ж Кодексу.

Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вказаних вимог закону суд при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 дотримався.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Доводи обвинуваченого щодо необґрунтованості висунутої підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а встановлені судами обставини (об`єктивні відомості) дають підстави для переконання суду в тому, що ОСОБА_8 вірогідно вчинив інкриміновані йому злочини і існують ризики, визначені ст. 177 КПК.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на те, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обґрунтовано врахував, що обвинуваченому інкриміновано тяжкі злочини, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. На даний час судове провадження триває, обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності в тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, а також розмір шкоди, завданої злочинами.

Крім цього, ОСОБА_8 не має зареєстрованого у встановленому чинним законодавством порядку місця проживання, а назване ним фактичне місце проживання по АДРЕСА_1 нічим не підтверджено. Належних доказів того, що він працює та має міцні соціальні зв`язки, стороною захисту суду не подано.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, про те, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі запропонованого захисником, є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, а запобіжний захід у виді тримання під вартою буде співмірним та доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження і виключно такий здатен забезпечити запобігання ризику переховування обвинуваченого від суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, ухвала Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2019 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , постановлена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

За таких обставин, АС обвинуваченого ОСОБА_8 не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,
п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 26 вересня 2019 року про обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без зміни.

Ухвала оскраженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5