ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1009/19 Справа № 194/1183/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою прокурора Тернівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000058,
ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року відмовлено в задоволенні клопотання прокурора Тернівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000058 від 22.05.2019 року за ч.1 ст.197-1 КК України.
Слідчий суддя в обґрунтування свого рішення зазначив, що зі змісту клопотання про арешт майна слідує, що розмір будь-якої шкоди, в тому числі достатній для утворення складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, не встановлений. Крім того, прокурор, подавши клопотання про арешт майна, не дотримався вимог ч.2 ст.171, ч.3 ст. 132 КПК України щодо надання документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, оскільки за диспозицією ч. 1 ст. 197-1 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику. Проте, ні з витягу ЄРДР, ні з наданих до клопотання прокурора матеріалів не має можливості встановити вартість майна, яке належить арештувати, його кількість, ідентифікуючих ознак майна, яке повинно бути арештовано (ваги та інших), не надано належних доказів розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та хто є в цьому кримінальному провадженні законним володільцем або власником земельної ділянки, а тому не зрозуміло, кому саме завдано шкоду.
Крім того, врожай пшениці не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, безпосереднім предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 КК України, не зберегло на собі його сліди, не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ. Під час розгляду клопотання стороною обвинувачення не було надано жодних відомостей щодо визначення розміру та вартості майна (посіву пшениці), його індивідуальних ознак (сорту), стану розвитку та стадії зрілості посівів, шляхи збереження і збору врожаю, що суперечить нормі ст. 171 КПК України. Також, не надано жодних документів про розмір земельної ділянки, окрім зазначення про її розмір в протоколі огляду та акті обстеження.
Таким чином, на даний час не встановлено усіх ознак складу кримінального правопорушення, що унеможливлює застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно в цьому кримінальному провадженні.
Крім того, факт самовільного захоплення земельної ділянки безумовно не свідчить про незаконність набуття права на врожай, тому посилання слідчого щодо необхідності накладення арешту на таке майно, з метою збереження речових доказів є недоведеною мету такого арешту. Також, прокурором у клопотанні не зазначено та в судовому засіданні не доведено для встановлення яких саме обставин вчинення кримінального правопорушення має значення вирощені на земельній ділянці сільськогосподарські рослини.
Не погоджуючись з цим рішенням слідчого судді, прокурорподав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді від 05.07.2019 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000058, а саме, самовільно зайнятої земельної ділянки площею 3,6 га по вул. Престольна в м. Тернівка Дніпропетровської області та вирощені на ній сільськогосподарські рослини.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на вказаній земельній ділянці засіяні зернові культури, хоча, відповідно до генерального плану та плану зонування, ця ділянка повинна використовуватися для території перспективної рекреації (озеленення території), при цьому з матеріалів, долучених до клопотання про арешт майна вбачається, що власником земельної ділянки, на яку прокурор просить накласти арешт є територіальна громада м. Тернівка Дніпропетровської області в особі Тернівської міської ради Дніпропетровської області.
Таким чином, слідчим суддею необгрунтовано зроблено висновок про те, що прокурор не дотримався вимог ч.2 ст. 171, ч.3 ст. 132 КПК України щодо надання документів, які підтверджують право власності на майно, що належить арештовувати, існування обгрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, що не позбавляє слідчого суддю можливості встановити вартість майна, яке належить арештовувати, його кількість, ідентифікуючих ознак майна, яке повинно бути арештовано, не надано належних доказів розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також відомостей щодо законного володільця вказаної земельної ділянки.
Крім цього, право комунальної власності територіальної громади м. Тернівка Дніпропетровської області на вказану земельну ділянку також передбачене та підтверджується положеннями підпункту «Б» пункту 3 розділу II Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 16.03.2013 № 233-VII.

Враховуючи, що на даний час, право власності, а також право користування земельною ділянкою, площею 3,6 га по АДРЕСА_1 не зареєстровано за жодною фізичною або юридичною особою, та представниками Тернівської міської ради документально підтверджено право комунальної власності на вказану земельну ділянку, отже, здійснення будь-якої діяльності на зазначеній земельній ділянці, у тому числі її засівання, за відсутності визначених чинним законодавством правовстановлюючих документів, є незаконним.
Крім того, в клопотанні міститься постанова начальника Тернівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури від 27.06.2019 року про визнання речовими доказами по кримінальному провадженню земельної ділянки площею 3,6 га по вул. Престольна в м. Тернівка Дніпропетровської області та вирощені на ній сільськогосподарські рослини.

Також, судом безпідставно зроблено висновок, що підставою накладення арешту є збереження врожаю пшениці, а також, що врожай пшениці не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 КК України, що спростовується наданими матеріалами кримінального провадження.
Зазначає, що на даний час і до моменту збору врожаю посіви нерозривно пов`язані із земельною ділянкою, тому у сукупності із нею визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Проте після завершення збору врожаю він стане самостійним об`єктом цивільних прав і як майно, здобуте злочинним шляхом, у разі не накладення арешту може бути незаконно реалізоване особами, які здійснили самовільне зайняття земельної ділянки, що призведе до втрати речового доказу у кримінальному провадженні. Таким чином, права на вирощений врожай належать виключно територіальній громаді м. Тернівка Дніпропетровської області, як єдиному законному власнику земельної ділянки.
Вказує на те, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання про арешт майна, безпідставно вдався до необхідності доведення прокурором у клопотанні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 197-1 КК України (зокрема, розміру шкоди), що не є завданням розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна.
Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 2 ст. 131 КПК України арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження.
Положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Згідно із ст. 171 КПК України клопотання про арешт майна повинно бути мотивованим.
Частиною 2 статті 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном тощо.
Так, слідчим у клопотанні підставою для арешту певного майна зазначено збереження речового доказу у вигляді самовільно зайнятої земельної ділянки площею 3,6 га з кадастровим номером :01:074:0031 та вирощених на ній сільськогосподарських рослин.
При вирішенні питання про арешт майна суд, на підставі наданих до клопотання матеріалів, повинен з`ясовувати обставини, визначені ч. 2 ст. 173 КПК України, зокрема, правову підставу для арешту майна.
Разом з тим, з`ясування цих питань пов`язано із кваліфікацією злочину, що внесено до Єдиного реєстру досудового розслідування і саме це питання передує з`ясуванню визначених ст. 170 КПК України підстав та меті забезпечення кримінального провадження.
Так, згідно відомостей Єдиного реєстру досудового розслідування органом досудового розслідування проводиться перевірка за фактом самовільного зайняття невстановленими особами земельних ділянок площами 2,5 га, 3,6 га та 0,15 га по вулицям Кузнечна, Престольна та Зарічна в м. Тернівка Дніпропетровської області, чим спричинили значної шкоди охоронюваним законом інтересам держави, попередньо кваліфікуючи правопорушення за ч. 1 ст.197-1 КК України.
Разом з тим, за диспозицією ч. 1 ст. 197-1 КК України передбачена кримінальна відповідальність за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному володільцю або власнику.
Однак, ні відомості Єдиного реєстру досудового розслідування, ні інші додані до клопотання матеріали не містять даних щодо завданої шкоди, а тому слідчим та прокурором не доведено вимоги п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України відповідно до якого існувала би обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, на що обґрунтовано звернув увагу слідчий суддя, зазначивши про відсутність розрахунку шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Крім того, клопотання слідчого містить не чітко визначені дані стосовно виду сільськогосподарської культури, на яку прокурор вважає необхідним накласти арешт, оскільки в клопотанні, а також в постанові про визначення речовим доказом і долучення до провадження речового доказу від 27 червня 2018 року, зазначено лише про вирощені на цій ділянці сільськогосподарські рослини, без зазначення її виду.
Таким чином, сукупність зазначених обставин свідчить про відсутність підстав для накладення арешту на майно у рамках цього кримінального провадження за ч. 1 ст. 197-1 КК України.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачений арешт майна з метою забезпечення збереження речового доказу, для чого суд, виключно на підставі наданих ініціатором відповідного клопотання матеріалів, має з`ясувати питання відповідності заявленого для арешту майна критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України.
Відповідно до змісту положень ст. 170 КПК України підставою арешту майна є наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно, зокрема є доказом злочину.
Однак, відповідність вказаної земельної ділянки та пшениці, яка вирощена на цій земельній ділянці критеріям ст. 98 КПК України, у контексті злочину за ч. 1 ст. 197-1 КК України, не є переконливою, оскільки прокурором не надано підтвердження на існування обов`язкової ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, спричинення значної шкоди.
Вимоги ч. 1 ст. 173 КПК України зобов`язують слідчого суддю, суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.
З урахуванням обставин кримінального провадження, викладених слідчим у клопотанні, судова колегія погоджується із висновком слідчого судді про відсутність правової підстави для задоволення відповідного клопотання слідчого.
Отже, при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею дотримані вимоги ст.173 КПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а підстави для її скасування, за доводами апеляційної скарги прокурора, відсутні.
Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора Тернівського відділу Павлоградської місцевої прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000058 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 05 липня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000058 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ________ __________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4