Постанова

Іменем України
21 листопада 2019 р.

м. Київ

Справа № 755/15667/16-к
Провадження № 51-4139 км 18

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:
прокурора ОСОБА_5 ,
потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у судовому провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0006499, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 12 січня 2015 року за ч. 2 ст. 185, ст. ст. 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців, звільненого ухвалою Баклійського районного суду Харківської області від 26 січня 2016 року на підставі ч. 5 ст. 72 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2016 року ОСОБА_7 засуджено: за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 2, 3, 4 ч. 1 ст. 76 КК.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 травня 2017 року зазначений вирок місцевого суду залишено без змін.

Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 26липня 2018 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 січня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за те, що він у період з 08 травня 2016 року по 24 серпня 2016 року, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на території м. Києва вчинив 163 епізоди таємного викрадення чужого майна, а саме демонтував передні та задні державні номерні знаки автомобілів, заподіявши матеріальну шкоду на суму 452, 57 грн. кожному зазначеному у вироку потерпілому.
Крім того, 27 серпня 2016 року, приблизно о 05 год., поблизу будинку № 5 на вул. Ентузіастів у м. Києві, діючи повторно, намагався відкрутити задній державний номерний знак належного ОСОБА_8 автомобіля, однак не довів свій злочинний умисел до кінця, так як був помічений та затриманий перехожим чоловіком.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_7 і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що неправильно застосовано кримінальний закон про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, оскільки судом апеляційної інстанції не в повній мірі враховано характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретних обставин, за яких їх вчинено, а також дані про особу винного та не навів переконливих доводів щодо безпідставності доводів прокурора. Крім того, прокурор вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме на те, що апеляційний суд після скасування попередньої ухвали апеляційного суду в порушення вимог ч. 2 ст. 439 КПК України не виконав вказівки касаційного суду та необґрунтовано залишив без задоволення апеляційні вимоги сторони обвинувачення.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 вважає касаційну скаргу прокурора обґрунтованою і просить її задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення та просить її задовольнити.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження та доводи, наведені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації діяння за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Статтею 75 КК передбачено, що у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Таке рішення має бути належним чином мотивовано.

В силу статей 370, 419 КПК України ухвала апеляційного суду має бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

Однак наведених вимог кримінального процесуального закону суд апеляційної інстанції при новому розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_7 не дотримався.

Так, постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 26 липня 2018 року ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 18 травня 2017 року щодо ОСОБА_7 було скасовано і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з тим, що апеляційний суд не навів достатніх мотивів на спростування всіх доводів, викладених у скарзі прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі засудженого, та неправильного застосування ст. 75 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи покарання засудженому ОСОБА_7 і звільняючи його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, послався на обставини справи, дані про особу засудженого та врахував обставини, що пом`якшують покарання.

Не погоджуючись із вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій із наведенням відповідних аргументів просив апеляційний суд скасувати вирок через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі ОСОБА_7 через м`якість й ухвалити новий, яким засудити його до покарання у виді арешту, яке необхідно відбувати реально.

При новому розгляді провадження суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи обвинувачення про м`якість призначеного покарання ОСОБА_7 є необґрунтованими. Однак колегія суддів вважає, що апеляційний суд вказівок Верховного Суду, викладених в постанові від 26 липня 2018 року, повною мірою не виконав, зокрема, не навів достатніх мотивів на спростування всіх доводів, викладених у скарзі прокурора щодо необґрунтованого звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням, неправильного застосування ст. 75 КК України та інших зазначених в апеляційній скарзі прокурора обставин.

Апеляційний суд при ухваленні рішення повинен був враховувати позицію суду касаційної інстанції, який у своєму рішенні від 26 липня 2018 року зазначив, що звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а не спростовувати мотиви рішення касаційного суду, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 439 КПК України.

З огляду на наведене, рішення апеляційного суду через порушення вимог статей 419, 439 КПК України не можна вважати законним та обґрунтованим, внаслідок чого воно відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження призначенню на новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

При новому розгляді суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, виконати вказівки суду касаційної інстанції, викладені в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 26 липня 2018 року, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, а також інші доводи, викладені в касаційній скарзі, дати на них вичерпні відповіді й постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

В разі підтвердження обсягу обвинувачення, за яким ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено, призначене йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України слід вважати неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК України , Суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного судувід 24 січня 2019 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова Верховного Суду є остаточною й оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3