Справа № 202/8158/17
Провадження № 1-кс/202/6855/2019
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА
24 червня 2019 року м. Дніпро
Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:
У провадженні СВ Індустріального ВД ДВП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000116, відомості про яке до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено 29 серпня 2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
21 червня 2019 року слідчому судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна.
Дане клопотання, згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, було передано слідчому судді 21 червня 2019 року.
Згідно з матеріалами клопотання, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що органами правопорядку було отримано інформацію про незаконне заволодіння нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1 шляхом укладення цивільної угоди - договору купівлі продажу зазначеної квартири від 10.07.2017 року між громадянами ОСОБА_4 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , та ОСОБА_5 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 .
Пунктом № 3 зазначеного договору вказано, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане 19 листопада 1993 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № И-3017 від 19 листопада 1993 року та зареєстрована в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації за № 30п-116.
Відповідно до отриманої інформації від представників ОСББ будинку № 37 на просп. П. Калнишевського, у зазначеному житлі не знято з реєстрації померлу особу - основного квартиронаймача.
Відповідно до відомостей, наданих КП «ДМБТІ», право приватної власності зареєстровано одноосібно за ОСОБА_6 відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане 19 листопада 1993 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням № И-3017 від 19 листопада 1993 року та зареєстрована в Дніпропетровському бюро технічної інвентаризації за № 30п-116.
Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно зазначене нерухоме майно належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (іпн НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі - продажу серії НМО 169953, реєстровий № 641, виданий 10.07.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .
Окрім того, під час проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, з метою встановлення осіб, які причетні до вчинення даного кримінального правопорушення, здійснено перевірку місця реєстрації громадянки ОСОБА_4 , яку вказано як одноосібного продавця в договорі купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеному 10.07.2017 року, що не може відповідати дійсності з підстав зазначених вище.
Так, встановлено, що право власності, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної одноособової власності ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору купівлі - продажу НВО № 566665, реєстровий № 441, виданий 17.05.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , що свідчить про невідповідність даних, зазначених в договорі купівлі - продажу від 10.07.2017 року, посвідченим тим самим нотаріусом, в якому продавцем - ОСОБА_4 , вказано власну адресу - АДРЕСА_2 .
Водночас, відповідно до відомостей, наданих КП «ДМБТІ» ДОР, право приватної власності на об`єкт нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано у відповідних частках за ОСОБА_4 1/4 ч., ОСОБА_9 1/4 ч., ОСОБА_10 1/4 ч., ОСОБА_11 1/4 ч., відповідно до свідоцтва про право власності на житло, видане 14 липня 1993 року трестом «Дніпроміськбуд», згідно відповідного розпорядження № П-124.
Відповідно до даних, наданих Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, в об`єкті нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , було зареєстровано: ОСОБА_10 з 04.03.1993 року по 17.02.1994 року, знятий у зв`язку з виїздом на ПМП до Ізраїлю; ОСОБА_4 , з 08.07.1975 року по 17.02.1994 року, знята у зв`язку з виїздом на ПМП до Ізраїлю; ОСОБА_12 з 10.12.1990 року по 17.02.1994 року, знята у зв`язку з виїздом на ПМП до Ізраїлю.
Відповідно до довідки Державної прикордонної служби відсутні відомості про перетинання державного кордону України зазначеними особами протягом всього часу ведення відповідного реєстру.
Таким чином, вказані особи на територію України не приїздили з 1994 року.
Прокурор у своєму клопотанні звертає увагу слідчого судді на те, що договір - купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 , серії НВО № 566665, реєстровий № 441, виданий 17 травня 2017 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 , тобто в той час, коли власники вказаного нерухомого майна перебували за межами території України, у зв`язку із чим виникають сумніви щодо правомірності укладеного вищевказаного договору та наведене свідчить про те, що невстановлені особи, використовуючи документи ОСОБА_4 та інших осіб, всупереч інтересами держави та приватним інтересам, з метою заволодіння грошовими коштами за продаж квартир за адресами: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_2 , шахрайським шляхом з використанням завідомо підробленого документу, а саме: свідоцтва про право власності на житло, видане 19 листопада 1993 року Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням И-3017 від 19 листопада 1993 року (щодо об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_5 ), зареєстрували вищевказані квартири на довірених осіб - ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , з метою подальшого продажу третім особам.
Прокурор у своєму клопотанні звертає увагу слідчого судді на те, що об`єкт злочинного посягання нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000116, у зв`язку із чим виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що застосування вищевказаного заходу забезпечення кримінального провадження обумовлено необхідністю збереження речових доказів, що зумовило його звернутись до слідчого судді з відповідним клопотанням.

Прокурор в судове засідання не явився, натомість надав заяву, відповідно до якої просив здійснити розгляд клопотання без його участі. Крім того, просив розглядати клопотання без виклику власника майна з метою забезпечення арешту майна.

На підставі ст. 172 КПК України слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без участі власника майна.

В силу вимог ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя доходить висновку про можливість розгляду клопотання у відсутність учасників провадження, оскільки їх неявка не є перешкодою для розгляду.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: - збереження речових доказів; - спеціальної конфіскації; - конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; - відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Як встановлено в судовому засіданні, в рамках проведення досудового розслідування кримінального провадження, постановою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 від 04 червня 2019 року нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_2 визнано речовими доказом у кримінальному провадженні № 0000116.

Відповідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Відповідно до вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту на вищезазначене майно, з метою збереження речових доказів та проведення необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні, а також те, що є достатні підстави вважати, що воно дійсно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тому клопотання прокурора про накладення арешту на майно слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 Дніпропетровської області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити.
Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 , шляхом внесення відповідних відомостей державним реєстратором у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Особи які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5-ти днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1