Номер провадження: 11-сс/813/1522/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2019 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0004640 від 27.08.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 29.08.2019 року було задоволено клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та до ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, до 26.10.2019 року.
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у певний час доби.
Вимоги апеляційної скарги захисник обґрунтувала тим, що ухвала слідчого судді є незаконною, привівши такі доводи:
- прокурором не додано доказів, які б підтверджували попередню змову ОСОБА_8 з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України України;

- слідчий суддя не взяв до уваги показання потерпілого ОСОБА_12 , який під час його допиту зазначив, що ОСОБА_10 та ОСОБА_11 погрожували йому у застуванні фізичного насильства та вчиняли дії щодо відкритого заволодіння його майном;

- у клопотанні слідчий безпідставно посилається на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки під час затримання у підозрюваного були вилученні всі речові докази;

- ризик можливого впливу підозрюваного на потерпілого та свідків у клопотання слідчого не доведений;

- слідчий суддя не врахував, що посилання слідчого у клопотанні на неможливість застування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, спростовуються даними щодо підозрюваного, який раніше не судимий, працює на СТО, має постійне місце проживання у м. Арциз Одеської області та має стійкі соціальні зв`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно із п.3 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Разом з тим відповідно до п.175 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21 квітня 2011 р., заява № 42310/04 суд наголошує, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання

під вартою. Більше того, за відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту з метою примушення її зізнатися у злочині, свідчити проти інших осіб або з метою отримання від неї фактів чи інформації, які можуть служити підставою для обґрунтованої підозри (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови» (Cebotari v. Moldova), N 35615/06, п.48, від 13 листопада 2007 року).

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя дотримався вищевикладених вимог КПК України, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, а саме в тому, що 26.08.2019 приблизно о 22:00 годині, ОСОБА_8 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи у сквері імені А.С.Пушкіна, розташованого у м. Одесі, користуючись своєю фізичною та чисельною перевагою, відкрито заволоділи майном потерпілого ОСОБА_13 , на загальну суму 1676 грн., після чого покинули місце вчинення нападу, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України підтверджується доказами, долученими до клопотання слідчого, зокрема:

- протоколом прийняття заяви про вчинений злочин;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_13 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання, у якому потерплий ОСОБА_13 впізнав підозрюваного ОСОБА_8 , як особу, яка вчинила злочин відносно нього;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_8 , зокрема, у якому підозрюваний зазначив про те, що потерпілий ОСОБА_13 передав ОСОБА_11 мобільний телефон та гроші;
- протоколом огляду предмету мобільного телефону.

Злочин, передбачений ч.2 ст.186 КК України, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, оскільки за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Таким чином, відповідно до положень ч.2 ст.183 КПК України, до ОСОБА_8 може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що прокурором доведена наявність ризику того, що, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі доведеності його вини, останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Більш того, апеляційний суд враховує, що відповідно до пунктів 34-36 рішення Європейського суду «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Також апеляційний суд вважає наявними ризики, передбачені пунктами 2, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 , з метою уникнення від кримінальної відповідальності може сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні з метою зміни ними первинних показань.
Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний працює на СТО жодними доказами не підтвердженні.

За таких обставин, з урахуванням того, що вчинений злочин є майнового характеру, а також того, що підозрюваний не офіційно працевлаштований, апеляційний суд вважає, наявний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України.
Крім того, стороною захисту також не надані докази, які б свідчили про наявність у підозрюваного міцних соціальних зав`язків.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги доводи сторони захисту про те, що підозрюваниймає постійне місце проживання у м. Арциз Одеської області та раніше не судимий, проте вважає, що зазначені обставини не зменшують існування вищезазначених ризиків та не спростовують висновок слідчого судді.
Враховуючи викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти встановленим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 .

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника є необґрунтованими, а слідчий суддя при розгляді клопотання дослідив всі обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, який керуючись положеннями п.1 ч.4 ст.183 КК України при застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не визначив розмір застави, оскільки злочин, що інкримінується ОСОБА_8 був вчинений із погрозою у застосуванні фізичного насильства до потерпілого.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника, у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 193, 194, 309, 376, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0004640 від 27.08.2019 року за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, - залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3