Дата документу 09.09.2019 Справа № 335/2612/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/1246/19
Єдиний унікальний № 335/2612/19 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія ст. 191 ч.2,3 ст. 366 ч.1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного судуу складі суддів:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000751 відносно

ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, вважає, що при винесенні даної ухвали судом порушено вимоги ст. 314 та ст. 411 КПК України, а саме висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та суд вийшов за межі питань, які підлягають вирішенню на стадії підготовчого судового засідання.

Своє рішення суд мотивував тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки обвинувальний акт в частині викладення фактичних обставин та формування не містить місця вчинення особою дій, які утворюють склад закінченого злочину за ознаками ч.2,3 ст.191 та ч. 1 ст. 366 КК України.

Також, зазначено, що з обвинувального акту не вбачається, що обвинувачений вчиняв дії з метою заволодіння чужим майном, шляхом зловживання службовою особовою своїм службовим становищем саме на території Вознесенівського району м. Запоріжжя.
При цьому судом звернуто увагу на ч.1 ст. 32 Кримінального процесуального кодексу України зазначивши що прокурором не наведено обґрунтувань на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч.2,3 ст.191, ч. 1 ст. 366 КК України на території Вознесенівського району.

Вважає, що доводи суду є необґрунтованими та безпідставними, оскільки судом першої інстанції обставини справи не досліджувалися, а суд вийшов за межі їх розгляду.

Всі обстави справи свідчать про вчинення ОСОБА_6 дій, які утворюють склад закінченого злочину на території Вознесенівського району м. Запоріжжя.

Отже, орган досудового розслідування вважає що злочин закінчено саме після надання документів до департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. НезалежноїУкраїни, 46 а, для перевірки, підписання та здійснення оплати за виконані роботи.

Просить ухвалу Орджошкідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2019 (повний текс оголошено 07.06.2019) про повернення обвинувального акту прокуророві у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , за ч. 2, 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України - скасувати; направити обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 , за ч. 2,3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України на новий розгляд до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя зі стадії розгляду справи по суті у тому ж самому складі суду.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги;прокурора, який підтримав апеляційну скаргу; захисників та обвинуваченого, які просили судове рішення залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно зі змістом судового рішення, 06.03.2019 року до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт відносного ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000751 від 25.02.2019 року.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000751 від 25.02.2019 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та додані до нього документи, повернуто прокурору Запорізької місцевої прокуратури №3 в Запорізькій області для виконання вимог, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги виходить з наступного.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Положення ч. 4 ст. 110 КПК України визначають, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

В свою чергу, п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України регламентує, що обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, до яких віднесені подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; та інші обставини, - покладається на слідчого, прокурора.

Аналіз змісту указаних вимог закону у сукупності свідчить про те, що формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Про те, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, вказано й у підпункті "а" пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною.

З даного приводу Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 25 липня 2000 року у справі "Маттоціа проти Італії" зазначив, що "…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту."

При цьому, Європейський суд з прав людини також вказав "…межі гарантій, передбачених підпунктом "а" пункту 3 статті 6 Конвенції, мають оцінюватись, зокрема, у світлі більш загального права на справедливий судовий розгляд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції. У кримінальних справах надання повної та докладної інформації щодо висунутих особі обвинувачень, які в подальшому можуть бути сприйняті судом як юридична кваліфікація діяння, є неодмінною передумовою забезпечення справедливості провадження." (рішення: від 9 березня 2011 року у справі "Жупнік проти України", від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє та Сассі проти Франції").

З огляду на вищенаведене та враховуючи специфіку судового розгляду, який відповідно ч. 1 ст. 337 КПК України проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, на основі засади змагальності сторін, у підготовчому судовому засіданні суд наділений повноваженнями перевірити повноту і правильність викладених в обвинувальному акті відомостей, які вимагаються ст. 291 КПК України, з правової точки зору, але не вдаючись до їх оцінки, а звідси дійти висновку про можливість чи неможливість здійснення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта.

Як вбачається з обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000751 від 25.02.2019 року відносно ОСОБА_6 , при його складенні орган досудового розслідування положень закону, про які зазначено вище, не дотримався, у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про неможливість призначення судового розгляду на підставі такого обвинувального акта внаслідок його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у цьому обвинувальному акті зокрема сформульоване обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні ним злочинів, передбачених ч. 2, 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, про те відомостей де він скоїв дані злочини, обвинувальний акт не містить (а.с. 2-3).

Доводи прокурора про те, що місцем вчинення цього злочину є департамент з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 46 а, є безпідставними, оскільки не відповідають дійсності, так як ця адреса не вказана в фактичних обставинах кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими.

Таким чином, органи досудового слідства, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 та п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України не вказали місце вчинення цих кримінальних правопорушень.

За таких обставин колегія суддів, не розглядає інші доводи апелянта про повернення обвинувального акту прокуророві і вважає, що районний суд обґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000751 від 25.02.2019 року відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, та додані до нього документи, повернуто прокурору Запорізької місцевої прокуратури №3 в Запорізькій області для виконання вимог, зазначених в мотивувальній частині ухвали, без змін.
Ухвала Запорізького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді: