Ухвала

29 листопада 2019 р.

м. Київ

Справа № 1-35/11
Провадження № 51-5937 ск 19

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 травня 2019 року залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 березня 2011 року, яким ОСОБА_4 засуджено та призначено покарання за ч. 1 ст. 115, п.п. 9, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді довічного позбавлення волі.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду засуджений та його захисник ОСОБА_5 оскаржили його до суду апеляційної інстанції.
Полтавський апеляційний суд ухвалою від 23 вересня 2019 року апеляційні скарги захисника та засудженого залишив без задоволення, а ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 травня 2019 року - без змін.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвали місцевого і апеляційного суду, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи свої вимоги, засуджений вказує на те, що місцевий суд не дав належної оцінки його доводам про наявність нововиявлених обставин, які, на його думку, на час розгляду кримінального провадження не були відомі суду та вплинули на законність й обґрунтованість вироку місцевого суду.
Крім того засуджений вказує на порушення ч.1, ч. 6, ст. 376 КПК України, зокрема на те, що після отримання копії ухвали Полтавського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року було виявлено, що у судовому засіданні апеляційним судом було проголошено резолютивну частину рішення, яка істотно відрізняється від надрукованого тексту судового рішення, а саме те, що при проголошенні резолютивної частини рішення, головуючий оголосив про те, що ця ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. При цьому в надрукованому рішенні міститься інформація про можливість оскарження вищевказаної ухвали протягом трьох місяців з моменту отримання.
Також вказує на порушення судом першої інстанції обов`язку, передбаченого ч. 1 ст. 348 КПК України, тобто не було роз`яснено право на суд присяжних, що позбавило його права на справедливий судовий розгляд.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до ст. 459 КПК судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами, якими є: штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
У той же час згідно з пунктами 4, 5 ст. 462 КПК, у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.
Таким чином, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.
Верховний Суд погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, про те, що обставини, на які посилається сторона захисту та засуджений, а саме на штучне створення слідчими окремих доказів, неправдиві покази свідків, не можна визнати як нововиявлені обставини у розумінні положень ст. 459 КПК України, оскільки не наведено відповідного обґрунтування цих обставин, і фактично доводи засудженого зводяться до переоцінки доказів, які були предметом дослідження у кримінальній справі щодо засудженого, в результаті чого судом було надано належну правову оцінку, а також посилання на порушення вимог КПК України, які, на його думку, були допущені судами при розгляді по суті справи щодо нього.
Крім цього, колегія суддів касаційного суду вбачає обґрунтованою позицією місцевого та апеляційного судів щодо недоцільності повторного дослідження доказів чи дослідження нових доказів, які стосуються суті кримінального провадження, за яким ОСОБА_4 засуджений до довічного позбавлення волі, адже предметом розгляду кримінального провадження за нововиявленими обставинами є встановлення наявності чи відсутності власне цих обставин в розумінні положень ст. 459 КПК України. Тому в порядку цієї процедури не може відбуватися повторний перегляд певного кримінального провадження, де вже є чинне судове рішення по суті, що б суперечило принципу юридичної визначеності.
Доводи засудженого про порушення судом першої інстанції положень ст. 384 КПК України в частині не роз`яснення йому права на суд присяжних при розгляді його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, що на думку засудженого позбавило його права на справедливий суд, колегія суддів Верховного Суду вважає не обґрунтованими. Як зазначив в своїй ухвалі суд апеляційної інстанції, з чим погоджується колегія суддів Верховного Суду, відповідно до ч. 2 ст. 384 КПК України обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді довічного позбавлення волі, під час підготовчого судового засідання має право заявити клопотання про розгляд кримінального провадження стосовно нього судом присяжних, тобто реалізація права на суд присяжних обвинуваченим здійснюється під час підготовчого судового засідання після надходження обвинувального акту до суду до ухвалення вироку судом. На даний час ОСОБА_4 перебуває в статусі засудженого, оскільки обвинувальний вирок відносно нього набрав законної сили та виконується, а засуджений ставить питання про його перегляд за новоявленими обставинами, тому підстави для роз`яснення такого права відсутні.
Саме така позиція міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного Кримінального суду Верховного Суду від 04 листопада 2019 року №51-9834 кмо 18, у якій зроблено висновок про те, що за змістом ч. 3 ст. 31, ч. 2 ст. 383, ст. 384 КПК України обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, має право на розгляд кримінального провадження щодо нього в суді першої інстанції судом присяжних, проте таке право не виникає на стадії перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.
Щодо доводів засудженого про допущені порушення судом апеляційної інстанції при проголошенні в судовому засіданні резолютивної частини судового рішення, зокрема, що головуючий оголосив про те, що ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає, а у врученій йому копії ухвали міститься інформація про можливість її оскарження в касаційному порядку, колегія суддів приходить до наступного висновку.
Як зазначив у своїй касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 та як убачається з долучених до скарги матеріалів, копія ухвали апеляційного суду була вручена засудженому. В цій ухвалі суду роз`яснено можливість її оскарження в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, у той же строк з часу отримання копії ухвали. Засуджений ОСОБА_4 скористався своїм правом оскаржити вказане рішення у касаційному порядку у визначений законом і роз`яснений в змісті судового рішення строк. Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що зазначене порушення в розумінні ст. ст. 412, 415 КПК України не є істотним і не може бути безумовною підставою для скасування судового рішення.
Апеляційний суд, переглянувши справу в апеляційному порядку, обґрунтовано залишив ухвалу суду першої інстанції без зміни, зазначивши підстави такого рішення. Стосовно доводів, викладених в апеляційних скаргах, аналогічних доводам касаційної скарги засудженого, суд апеляційної інстанції навів відповідні мотиви їх необґрунтованості,з якими погоджується й колегія суддів. Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПКУкраїни.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 травня 2019 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року.
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3