Справа № 167/345/19 Провадження №11-кп/802/455/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.357, ч.1 ст.304 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 на вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 28.05.2019 року:

- ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, неодруженого, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимого, засуджено за:

- ч.1 ст.357 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки;

- ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

- ч.1 ст.304 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Строк покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого, засуджено за:

- ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- ч.2 ст.289 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки: 1) періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 в дохід держави судові витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз у розмірі по 3718 грн. з кожного.

У порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Скасовано арешт майна (на гумові чоботи, кросівки), який був накладений ухвалами слідчого судді від 30.01.2019 року, від 05.02.2019 року.

Так, обвинувачених визнано винними і засуджено за те, що:

ОСОБА_7 в перших числах січня 2019 року, перебуваючи на території житлового господарства №12 у с. Носачевичі Рожищенського району, із незачиненого автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21053», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що був припаркований поряд із приміщенням житлового будинку даного житлового господарства, переслідуючи корисливу зацікавленість та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, шляхом вільного доступу викрав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 02.03.2007 року, видане на ім`я ОСОБА_12 щодо права власності на автомобіль марки «ВАЗ» моделі «21053», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .

Крім цього, він же, в ніч на 27 січня 2019 року, діючи за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_8 , перебуваючи в с. Луків на вул. Миру, 1 Рожищенського району, а саме - на території СВК «Волинь», переслідуючи корисливий мотив та керуючись метою таємного викрадення чужого майна, діючи умисно, шляхом віджиму вхідних дверей, проникли всередину приміщення зерносховища, звідки таємно викрав 500 кілограм вівса урожаю 2018 року, вартістю 2165 грн., чим спричинив СВК «Волинь» представником якого являється ОСОБА_13 майнової шкоду на вказану суму.

Також ОСОБА_7 03 лютого 2019 року близько 24 год., знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, діючи за попередньою змовою з неповнолітнім ОСОБА_8 , перебуваючи на території домогосподарства ОСОБА_14 , що в АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом та маючи намір на протиправне вилучення транспортного засобу, повторно, через незачинені на замок водійські дверцята проникли у середину салону, де наявним ключем запустив двигун автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , та виїхав ним з території домогосподарства, чим здійснили незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_14 , вартість якого становить 139 117 грн. 84 коп.

Крім того, ОСОБА_7 03 лютого 2019 року близько 24 год., знаходячись у с. Носачевичі по вул. Набережна, шляхом пропозиції та умовляння вчинити заволодіння транспортним засобом, втягнув у злочинну діяльність неповнолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким, за попередньою змовою, переслідуючи корисливу зацікавленість та керуючись метою незаконного заволодіння транспортним засобом, умисно, відчинивши передні ліві дверцята автомобіля марки «Фольксваген Транспортер», моделі Т-4, державний номерний знак НОМЕР_3 , які не були зачинені, за допомогою ключа, який знаходився в замку запалювання, завів двигун автомобіля та поїхав ним у м. Луцьк, Волинської області, заволодівши таким чином даним транспортним засобом, де був зупинений працівниками Управління патрульної поліції м. Луцька за порушення ПДР України, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_14 матеріальної шкоди на загальну суму 139 117 грн. 84 коп., чим втягнув неповнолітнього ОСОБА_8 у злочинну діяльність.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 не оспорюючи доведеності винуватості цього обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій за ч.1 ст.357, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.304 КК України, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Вказує, що судом належним чином не було враховано ряд обставин, які на його думку, пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме: активне сприяння розкриттю злочинів; дача правдивих показань; повне визнання вини; щире каяття; відшкодування завданих збитків потерпілим; вибачення перед потерпілими; думка потерпілих, які просили обвинуваченого суворо не карати. Не враховано і той факт, що ОСОБА_7 є особою молодого віку та після вчиненого зробив належні висновки та офіційно працевлаштувався. З урахуванням пом`якшуючих покарання обставин просить змінити вирок, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст.75 КК України - звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи сторони захисту та думку прокурора, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинених злочинах та кваліфікація його дій за ч.1 ст.357, ч.3 ст.185, ч.2 ст.289, ч.1 ст.304 КК України, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та його особі внаслідок суворості. Вважає, що є можливість застосування щодо обвинуваченого інституту умовного звільнення від покарання, передбаченого ст.75 КК України.

Такі доводи сторони захисту заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За положеннями ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Приписами ст.75 КК України передбачено, що якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання, місцевий суд в цілому дотримався зазначених вимог кримінального закону, однак при цьому, належним чином не врахував положень ст.75 КК України, які передбачають можливість виправлення засудженого без реального відбування призначеного покарання.

З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_7 вчинив злочини, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії злочинів середньої тяжкості та тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 в даному провадженні є: щире каяття, активне сприяння у розкритті злочинів та добровільне відшкодування завданих збитків потерпілим, а обставиною, яка обтяжує його покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Водночас, оцінюючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , то слід вказати, що він являється особою молодого віку, відповідно до ст.89 КК України раніше не судимий, по місцю проживання характеризується посередньо, свою вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання, негативно ставиться до вчиненого, бажає виправить, і як встановлено судом, в даний час працевлаштувався в ТОВ "Кромберг енд Шуберт", де займається суспільно корисною працею.

В матеріалах провадження містяться також письмові заяви потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в яких вони вказали, що претензій до ОСОБА_7 не мають, і при цьому просять останнього суворо не карати та звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Проте, суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_7 та вказуючи, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, належним чином і в повній мірі не врахував вищевказаних обставин в їх сукупності.

А тому, при вирішенні можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.75 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, вищевказані дані про особу обвинуваченого та інші обставини справи.

Колегія суддів вважає, що вищевказані обставини в своїй сукупності дають суду цілком законні підстави для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із встановленням трьохрічного іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

Таке покарання на думку колегії суддів буде повністю відповідати вимогам ст.ст.50, 65 КК України, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарань, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а перебування під наглядом уповноваженого органу з питань пробації, - дозволить здійснювати контроль за його поведінкою.

Таким чином, вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 травня 2019 року в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання підлягає зміні на підставі п.1 ч.1 ст.408 КПК України.

В іншій частині вирок суду першої інстанції ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, а тому у відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд його не перевіряє.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ківерцівського районного суду Волинської області від 28 травня 2019 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання змінити.

Залишити ОСОБА_7 остаточне покарання, призначене на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст.76 КК України обов`язки:

1) періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджатиме за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді