печерський районний суд міста києва
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 березня 2019 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:
26.03.2019 в провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

У судове засідання прокурор/слідчий не з`явився, про місце і час розгляду клопотання повідомлений належним чином. Слідчий подав до суду про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги підтримав.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання у відсутність не з`явившихся осіб, оскільки їх не прибуття не перешкоджає розгляду клопотання на підставі наданих доказів.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, надходжу до наступних висновків.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000368 від 14.06.2018 за підозрою ОСОБА_4 та інших осіб у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що у період з лютого по серпень 2018 року колишній заступник начальника Департаменту зв`язку та телекомунікацій Національної поліції України полковник поліції ОСОБА_5 , спільно з невстановленою особою, з числа керівництва Департаменту інформаційно-аналітичної підтримки Національної поліції (далі ДІАП НП України), та ОСОБА_4 , створили організовану групу та розробили план злочинних дій, суть якого полягала у залученні працівників Національної поліції України, які здійснюють обслуговування інформаційно-телекомунікаційних систем та нададуть змогу іншим учасникам організованої групи здійснювати несанкціоноване втручання до таких систем, підшукати представників комерційних організацій, на користь яких за грошову винагороду забезпечуватимуть безперешкодний несанкціонований доступ до автоматизованих систем ІПНП та ЄІС МВС з метою незаконного отримання конфіденційних відомостей про громадян України.

На виконання злочинного плану, у період з лютого по серпень 2018 року, ОСОБА_5 , спільно з невстановленою особою з числа ДІАП НП України та ОСОБА_4 , на території м. Києва, залучили до діяльності організованої групи активних учасників: головного спеціаліста відділу формування баз даних Єдиної інформаційної системи управління формування інформаційних ресурсів ДІАП Національної поліції України ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , а також невстановлених осіб з метою вчинення тяжких злочинів, а саме несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем та несанкціонованих збуті інформації з обмеженим доступом.

Приблизно в серпні 2018 року, активний учасник організованої групи ОСОБА_6 , діючи згідно з відведеною йому роллю, здійснив налаштування серверного обладнання та програмного забезпечення, яке надавало можливість віддалено здійснювати несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих систем учасникам організованої групи.

Так, в період з серпня 2018 року до 19.02.2019 року, в порушення Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» від 05.07.1994, Закону України «Про захист персональних даних» від Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015, наказів МВС України № 436 від 12.10.2009 та № 676 від 03.08.2018, учасники організованої групи ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , з корисливих мотивів, шляхом віддаленого доступу з використанням особистих персональних комп`ютерів, систематично здійснювали несанкціоновані доступи до роботи автоматизованих систем - ІПНП та ЄІС МВС, з яких незаконно отримували конфіденційну інформацію про громадян України, та здійснювали несанкціонований збут такої інформації представникам комерційних структур, а також гр. ОСОБА_10

19.02.2019 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24.01.2019 року, в автомобілі TOYOTA PRADO д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_4 , проведено обшук В ході вказаного обшуку встановлено, що у салоні вказаного автомобіля перебував ОСОБА_4 під час особистого обшуку якого в лівій внутрішній кишені куртки в яку він був одягнений, було виявлено та вилучено 8000 грн. 00 коп.

Встановлено, що вищевказані грошові кошти ОСОБА_4 , 19.02.2019 року на вул. Дегтярівській в м. Києві, безпосередньо перед обшуком, в салоні автомобіля TOYOTA PRADO д.н.з. НОМЕР_1 , отримав як винагороду за злочині дії котрі йому були інкриміновані, в зв`язку з чим зазначений автомобіль було вилучено та поміщено для відповідального зберігання до ДУ ЦОП України за адресою: м. Київ, вул. Святошинська, 27. Окрім цього, вилучено ключ запалювання до вказаного автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

19.02.2019 року о 15 год. 55 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в подальшому йому повідомлено про підозру у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України.

19.02.2019 року автомобіль TOYOTA PRADO д.н.з. НОМЕР_1 , в салоні якого вчинялися злочини, ключ запалювання до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 визнано речовим доказом, так як вказані предмети можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На даний час, з метою всебічного, повного і неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою припинення злочинної діяльності вище зазначених осіб та запобігання можливості приховування, зникнення, втрати, використання, передачі, відчуження речових доказів, виникла необхідність у накладенні арешту на автомобіль TOYOTA PRADO д.н.з. НОМЕР_1 , ключ запалювання до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .

Слідчий вказує, що з метою повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування кримінального провадження, виникла обґрунтована необхідність в накладенні арешту на вказане майно підозрюваного, з метою забезпечення у майбутньому забезпечення відшкодування завданої внаслідок кримінального правопорушення шкоди та з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 10 ст. 171 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, та те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 361-2 КК України, приходжу до висновку, про задоволення клопотання, та вважаю, що накладення арешту на майно, яке належить останньому на праві власності, є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, з метою забезпечення цивільного позову та з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 107, 117, 131, 132, 171173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:
Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль TOYOTA PRADO д.н.з. НОМЕР_1 , ключ запалювання до нього та свідоцтво про реєстрацію зазначеного автомобіля серії НОМЕР_2 , які на праві приватної власності належать підозрюваному ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київський апеляційний суд протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1