Провадження №11-кп/801/1017/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 серпня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:
головуючого-судді ОСОБА_2
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
зі секретарем: ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу засудженого
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого
- 19.05.1999 року Миколаївським обласним судом за ч.3 ст. 142, п.п. а.,з, і ст. 93, ст. 42 КК України до смертної кари-розстрілу з конфіскацією майна; ухвалою Верховного Суду України від 05.08.1999 року вирок залишено без змін, ухвалою Миколаївського обласного суду від 24.04.2000 року смертну кару замінено на довічне позбавлення волі
на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, або заміну невібутої частини покарання більш м`яким
за участю сторін провадження:
прокурора : ОСОБА_7
засудженого: ОСОБА_6
захисника: ОСОБА_8
в с т а н о в и в :
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2019 року у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення, або заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким відмовлено.
Непогоджуючись з рішенням суду засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2019 року скасувати та ухвалити нову, якою задоволити клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.
Вимоги мотивовані тим, що ухвала суду є незаконною, необгрунтованою, вважає, що судом першої інстанції зроблені неправильні висновки, що суперечить національному законодавству та практиці Європейського суду з прав людини, відмова суду першої інстанції у звільненні його від відбування покарання як особи засудженої до довічного позбавлення волі є неправомірною.
Засуджений посилається на те, що судом першої інстанції не було досліджено усі ті рішення Європейського суду з прав людини, якими він обгрунтував своє клопотання і які на його думку вказують на те, що відпали обгрунтовані пенологічні підстави для подальшого тримання його в установі виконання покарань.
Звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, зясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого судового рішення.
ОСОБА_6 вказує на те, що довічне ув`язнення неможна вважати «таким, що не може скоротитися» тільки через те, що на практиці воно може бути відбуте у повному обсязі, оскільки для цілей ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод достатньо того, що довічне позбавлення волі може бути скорочене де-юре та де факто.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, звернув увагу на рішення Європейського суду «Пєтухов проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, захисника ОСОБА_8 , яка підтримала доводи апеляційної скарги засудженого, просила задоволити, перевіривши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Згідно ч.1 ст. 82 КК особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 засуджено 19.05.1999 року Миколаївським обласним судом за ч.3 ст. 142, п.п. а.,з, і ст. 93, ст. 42 КК України до смертної кари-розстрілу з конфіскацією майна; ухвалою Верховного Суду України від 05.08.1999 року вирок залишено без змін, ухвалою Миколаївського обласного суду від 24.04.2000 року смертну кару замінено на довічне позбавлення волі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2017 року ОСОБА_6 на підставі ч.5 ст. 72 КК України, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за дав дні позбавлення волі.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції врахував та ретельно перевірив всі обставини, які мають значення для прийняття правильного судового рішення.
Застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким до засуджених до довічного позбавлення волі законодавством України не передбачені.
Викладаючи доводи, щодо наявності підстав для задоволення клопотання, ОСОБА_6 зазначає те, що судом не було досліджено рішення Європейського суду, які на його думку вказують на наявність підстав для задоволення його клопотання.
З доводами ОСОБА_6 суд апеляційної інстанції не погоджується.
Дійсно, при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» 09.07.2013 в Європейському суді було обговорено питання законності застосування довічного ув`язнення в Договірних країнах, де Україна була згадана в числі 5 країн, в якій хоча законодавством і не передбачено умовно-дострокове звільнення при пожиттєвому ув`язненні, проте довічно засудженим дозволено клопотати перед Президентом про помилування, що не було визнано порушенням міжнародних норм.
В 32 інших Договірних країнах існує інший механізм перегляду покарання, призначеного довічно ув`язненим, інтегрований в рамках закону і на практиці, де здебільшого, мінімальних строк, за яким засуджений при відбутті довічного ув`язнення вправі звернутися за переглядом покарання. Цей строк, як і в Україні становить 20-25 років.
Таке право на помилування в Україні передбачено ст.87 КК України.
Правом помилування наділений лише Президент України стосовно індивідуально визначеної особи. При прийнятті рішення про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного покарання у виді довічного позбавлення волі на строк не менше 25 років.
У підсумкових висновках стосовно довічного ув`язнення при розгляді справи «Вінтер і інших проти Об`єднаного Королівства» в Європейському суді було зазначено, що ст.3 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна тлумачитись в контексті перегляду покарання у виді довічного ув`язнення таким чином, щоб національна влада могла визнати, що в результаті відбування покарання засудженим був досягнутий такий прогрес і виправлення, в результаті якого тривале тримання засудженого в ізоляції не може бути виправданим нелогічними обставинами.
Суду не надано право оцінювати достатність чи недостатність даних для звільнення від довічного ув`язнення.
Чинним законодавством передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на позиції Європейського суду у справі «Ласло Магьяр проти Угорщини» від 20 травня 2014 року, де вказано, що на виконання рішень Європейського суду держава повинна внести відповідні зміни до законодавства, провести реформи механізму перегляду покарання у виді довічного ув`язнення, на рішення « Кафкаріс проти Кіпру» в якому зазначено, що коли наявна можливість перегляду в національному законодавстві довічного ув`язнення з метою його пом`якшення , скорочення, зупинення чи умовно-дострокового звільнення, то для цього достатньо задоволення положень ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Посилання засудженого ОСОБА_6 на прийняте 12.03.2019 р. Європейським судом з прав людини рішення у справі «Пєтухов проти України», в якому констатовано порушення статті 3 Конвенції, яке пов`язане з тим, що в державі Україні довічно ув`язнені не мають реальної перспективи звільнення і вказане рішення є джерелом права для національних судів та підставою для задоволення його заяви, суд апеляційної інстанції оцінює критично і вважає, що суд не є суб`єктом, уповноваженим на виконання позитивного обов`язку держави із задоволення вимог статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, гарантією недопущення узурпації державної влади є, зокрема, закріплені Конституцією України принципи здійснення державної влади на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову (частина перша статті 6) та положення, згідно з яким органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19).
Крім того, Верховним Судом України в постанові від 17.12.2013 р. у справі № 21-439а13 визначено, що суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.
На даний час відсутні підстави для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, оскільки механізму перегляду судом покарання у виді довічного ув`язнення та прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким не існує.
До цього часу неузгодженості в Кримінальному кодексі України законодавчим органом не усунуті.

На думку апеляційного суду, судом першої інстанції прийнято законне рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування якого відсутні.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України , суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В :
Відмовити в задоволенні апеляційної скарги засудженого ОСОБА_6 .
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08.07.2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3
Згідно оригіналу: Суддя: