Дата документу 24.10.2019 Справа № 314/3436/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/1677/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №314/3436/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2019 року м.Запоріжжя
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року про відмову в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відбуває покарання в ДУ «Вільнянська виправна колонія (№20)»,

ВСТАНОВИЛА
Вказаною ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, посилаючись на те, що він працював в цеху слюсарем механіком, закінчив ПТУ та отримав спеціальність. Крім того, зазначив, що під час розгляду його клопотання він був позбавлений права мати захисника.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги та просив ухвалу суду залишити без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 15.04.2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст.70, ст.71 КК України, остаточно до 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Суд першої інстанції відмовив в задоволенні даного клопотання, мотивуючи тим, що засуджений до теперішнього часу не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому до нього не може бути засноване умовно-дострокове звільнення.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ч.2 ст.81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися також й на аналізі даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому.

Відповідно до положень КВК України основаним засобом виправлення і ресоціалізації засуджених є, зокрема, суспільно корисна праця.

При вирішенні питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення необхідно враховувати, чи стала особа на шлях виправлення, чи прагне засуджений до такого виправлення, чи є позитивні зрушення в його поведінці і ставленні до праці, які свідчать про успішне здійснення процесу виправлення, а саме: зразкова поведінка, сумлінне ставлення до праці.

Суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Зазначених вимог суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого дотримався.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 характеризується негативно, за весь період відбування покарання мав лише стягнення, які погашені, при цьому заохочень взагалі не мав. Засуджений на виробництві установи не працевлаштований, хоча праця засудженого і сумлінне ставлення до неї відповідно до ч.2 ст.81 КК є обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Крім того, відповідно до наявних матеріалів засуджений ОСОБА_7 до робіт з благоустрою колонії, а також поліпшення житлово-побутових умов згідно ст.118 КВК України не залучається, не завжди дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Не приймає участі у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених та не приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не прагне до підвищення загальноосвітнього рівня, не приймає участі у роботі самодіяльних організацій.

28.02.2019 року засудженому ОСОБА_7 комісією установи було відмовлено в застосуванні пільги про умовно-дострокове звільнення як такому, що не довів своє виправлення.

Зазначені обставини та дані про особу засудженого ОСОБА_7 переконливо свідчать про те, що в його поведінці і ставленні до праці немає позитивних зрушень і він не проявив себе як такий, що довів своє виправлення та перевиховання, а тому не довів своє право бути умовно-достроково звільненим від відбування подальшого покарання.

Посилання засудженого на те, що він був працевлаштований в цеху колонії, нічим об`єктивно не підтверджені. Не долучено таких даних і до апеляційної скарги.

Твердження засудженого в апеляційній скарзі про порушення його права на захист є необґрунтованими, оскільки з технічного носія інформації, на якому зафіксоване судове провадження, вбачається, що засуджений ОСОБА_7 клопотання про призначення йому захисника не заявляв. Обставин, які відповідно до закону вимагали обов`язкової участі захисника, у даному провадженні не встановлено.

Відтак, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4