Справа № 451/1362/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/951/19 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2019 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора прокуратури Львівської області ОСОБА_6 на ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 23.08.2019 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торгів Золочівського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, розлученого, раніше не судимому, якому повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,
за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

встановила:

Заступник прокурора Львівської області ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу на ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 23.08.2019, якою застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, про що йому оголошено.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає ухвалу незаконною, оскільки вона винесена з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 432 від 11.09.2017 ОСОБА_7 , в минулому переніс хворобливий розлад психічної діяльності у формі рекурентного депресивного розладу, важкого поточного епізоду з психоматичними симптомами з якого повністю вийшов. На даний час психічною хворобою не страждає, виявляє органічний розлад особистості та поведінки наслідок церебрального атеросклерозу зростаючим психоорганічним синдромом, що не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 , в період інкримінованих дій, психічними захворюваннями чи недоумством не страждав та не виявляв ознак тимчасового або будь-якого іншого хворобливого розладу психічної діяльності, за своїм психічним станом не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Апелянт вважає, що встановлена експертизою нездатність ОСОБА_7 у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, свідчить про його обмежену осудність, що є підставою для застосування ст. 20 КК України. Обмежено осудна особа підлягає кримінальній відповідальності та покаранню, до неї за наявності підстав можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру. Таким чином у суду першої інстанції не було підстав вважати, що суспільно - небезпечне діяння вчинено ОСОБА_7 у стані неосудності, а відтак і для прийняття рішення в порядку ст. ст. 503, 512 КПК України про застосування примусових заходів медичного характеру, внаслідок чого неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Наголошує, що суд першої інстанції безпідставно в ухвалі зазначив строк апеляційного оскарження 5 діб з моменту проголошення рішення, тоді як відповідно до п.1 ч.2 ст. 395 КПК України такий строк становить 30 днів з дня проголошення оскільки мова йде щодо ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру.

В ухвалі суду першої інстанції зазначено, що 31.08.2017, приблизно о 5 годині ОСОБА_7 , знаходячись на території колишнього «Радехівського пивзаводу», що АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , де шляхом вільного доступу, таємно та з корисливих спонукань, вчинив крадіжку металобрухту чорних металів з металевої сходової конструкції, вагою 45,6 кг, вартістю 5 гривень 40 копійок за 1 кг металобрухту, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 246 гривень 24 копійки.
Таким чином, своїми діями, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 185 КК України.
06.09.2017 ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
Згідно висновку судово психіатричного експерта №432 від 11.09.2017 вбачається, що ОСОБА_7 в минулому переніс хворобливий розлад психічної діяльності у формі рекурентного депресивного розладу, важкого поточного епізоду з психотичними симптомами з якого повністю вийшов. На даний час психічною хворобою не страждає, виявляє органічний розлад особистості та поведінки внаслідок церебрального атеросклерозу з наростаючим психоорганічним синдромом, що не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом, ОСОБА_7 в період інкримінованих дій не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги, міркування захисника-адвоката ОСОБА_9 , який просив залишити без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, перевірені документи та докази, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження.,

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 512 КПК України, судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, законного представника, захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.
Відповідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.
Таким чином, за змістом ст. 92 КК України, конкретний вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого суспільно небезпечного діяння, а також від ступеня небезпечності психічного хворого для себе та інших осіб.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. Продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.
Так, із висновку судово психіатричного експерта № 432 від 11.09.2017 року, (а. с.58-59) вбачається, що експерти у своєму висновку був одностайними щодо необхідності застосування відносно ОСОБА_7 примусових медичних заходів у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги через характер захворювання та особливості психічного стану останнього. При цьому у висновку зазначено, що питання осудності не входить в компетенцію судово-психіатричної експертизи.
З ухвали суду першої інстанції вбачається, що ОСОБА_7 було вчинено таємне викрадення чужого майна (крадіжку), тобто його дії кваліфіковано за ч.1 ст. 185 КК України, оскільки, згідно з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру, 31.08.2017, приблизно о 5 годині ОСОБА_7 , знаходячись на території колишнього «Радехівського пивзаводу», що у АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 , де шляхом вільного доступу, таємно та з корисливих спонукань, вчинив крадіжку металобрухту чорних металів з металевої сходової конструкції, вагою 45,6 кг, вартістю 5 гривень 40 копійок за 1 кг металобрухту, чим завдав матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_10 на суму 246 гривень 24 копійки.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції судово-психіатричний експерт ОСОБА_11 підтвердив правильність висновку судово-психіатричної експертизи складеного щодо ОСОБА_7 та наголосив, що ОСОБА_7 дійсно потребує амбулаторного психіатричного лікування. Такий висновок ґрунтується на тривалому спостереженні лікарів за станом здоров`я ОСОБА_7 вивченням обставин вчинених ним суспільно-небезпечних діянь. Психічний стан здоров`я ОСОБА_7 залишається нестабільним, через що передбачити його реакцію на ту чи іншу побутову ситуацію неможливо.
Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що встановлена експертизою нездатність ОСОБА_7 у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, свідчить про його обмежену осудність, що є підставою для застосування ст. 20 КК України, а також те, що суду першої інстанції не було підстав вважати, що суспільно - небезпечне діяння вчинено ОСОБА_7 у стані неосудності, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та не підтверджуються наявними у кримінальному провадженні доказами.
Заключення лікарів-психіатрів, викладені у висновку № 432 від 11.09.2017, є переконливими і належним чином вмотивованими.
Підстав ставити під сумнів правильність цих висновків колегія суддів не вбачає.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у формі надання амбулаторної психіатричної допомоги.
Свої висновки суд першої інстанції також належним чином вмотивував в оскаржуваній ухвалі, де зазначив, що ОСОБА_7 в період інкримінованих дій не повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій. Жодного покликання в ухвалі суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 суспільно - небезпечне діяння у стані неосудності немає.

Тобто, приймаючи рішення щодо необхідності задоволення клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, суддею було враховано позицію прокурора у кримінальному провадженні, яка підтримала дане клопотання, та думку ОСОБА_7 і його захисника, які не заперечували проти задоволення такого клопотання.
Судом першої інстанції ОСОБА_7 не був визнаний обмежено осудним, відповідно до нього не має підстав застосовувати ст. 20 КК України.
Доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі, правильність вищезазначених висновків суду першої інстанції не спростовують.
На підставі викладеного, враховуючи, що судом першої інстанції не було допущено порушень вимог кримінального процесуального закону та закону України про кримінальну відповідальність, при розгляді клопотання про застосування відносно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду першої інстанції , а відповідно, і для задоволення апеляційної скарги прокурора.
Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Радехівського районного суду Львівської області від 23.08.2019, якою застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, - залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя :

Судді: