У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 183/4873/19

№ 1-кс/183/1913/19

09 серпня 2019 року Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу тримання під вартою :
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Знаменівка Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не працюючого, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,
підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України,
за участю сторін кримінального провадження
прокурора ОСОБА_5
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_6 ,
слідчого ОСОБА_3 ,
встановив :

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст.185, ч.3 ст. 185 КК України в тому, що 10 листопада 2018 р. приблизно о 12.00 год. ОСОБА_4 з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 знаходився на території навчального тактичного поля військової частини № НОМЕР_1 код НОМЕР_2 Міністерства оборони України поблизу АДРЕСА_2 , де збирали гриби. В цей момент ОСОБА_4 побачив на піску радіокеровану мішеневу установку (РМУ) для показу важких мішеней, яка перебуває на балансі в/ч НОМЕР_1 код ЄДРПУО НОМЕР_2 Міністерства оборони України, та яку вирішив викрасти. Після цього, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_7 та ОСОБА_8 спільно таємно викрасти чуже майно, на що останні дали свою згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , 10 листопада 2018 року приблизно о 12.20 годині, продовжуючи знаходитися на території навчального тактичного поля військової частини № НОМЕР_1 код НОМЕР_2 Міністерства оборони України поблизу АДРЕСА_2 , де ОСОБА_7 на автомобілі ЛУАЗ 969М реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_9 та право керування яким має ОСОБА_7 , під`їхав до радіокерованої мішеневої установки (РМУ) для показу важких мішеней, після чого спільно з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, погрузили до вантажного відділення салону автомобілю радіокеровану мішеневу установку (РМУ) для показу важких мішеней вартістю 22550 гривень, яка перебуває на балансі військової частини НОМЕР_1 код НОМЕР_2 Міністерства оборони України, тим самим викравши її. Після чого, ОСОБА_4 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , місце скоєння злочину з викраденим майном покинули, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим завдали військовій частині НОМЕР_1 код НОМЕР_2 Міністерства оборони України матеріальних збитків на вказану суму.
25 січня 2019 року приблизно о 14.00 годині, ОСОБА_4 знаходився за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 . Після цього, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_10 спільно таємно викрасти чуже майно, на що останній дав свою згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 25 січня 2019 року приблизно о 14.30 годині, прибули до території домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_11 , відчинивши хвіртку проникли на територію, де побачили трансформатор, який лежав на землі. Припускаючи, що вказаний трансформатор має матеріальну цінність, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, керуючись єдиним умислом на таємне викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, із застосуванням сили від`єднали від трансформатору металевий бак для масла вагою 50 кг вартістю 400 гривень, та зняли мідну обмотку вагою 30 кг вартістю 3900 гривень, тим самим викравши їх. Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , присвоївши викрадене, місце скоєння злочину покинули, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4300 гривень.
20 лютого 2019 року приблизно о 19.00 годині, ОСОБА_4 знаходився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 . Після чого, ОСОБА_4 20 лютого 2019 р. приблизно о 19.30 годині, прибув до території домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_11 , відчинивши хвіртку проник на територію, де побачив приміщення лазні. Припускаючи, що в даному приміщенні знаходяться речі, які мають матеріальну цінність, ОСОБА_4 через незачинені двері проник в приміщення лазні, де діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вчиняючи злочин повторно, викрав майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: - електрокотел ЭКО виробник «Агропромтехніка» вартістю 2345 грн. 20 коп.; - циркуляційний насос марки «WILO тур star-rs 25/4», вартістю 1359 грн. 56 коп.; - металевий розширений бак вартістю 120 грн. Після чого, ОСОБА_4 присвоївши викрадене, місце скоєння злочину покинув, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 3824 грн. 76 коп.
07 квітня 2019 року приблизно о 23.30 годині, ОСОБА_4 знаходився за місцем мешкання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_3 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 . Після цього, ОСОБА_4 запропонував ОСОБА_10 спільно таємно викрасти чуже майно, на що останній дав свою згоду, тобто вони вступили в злочинну змову, спрямовану на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 07 квітня 2019 року приблизно о 23.55 годині, прибули до території домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_11 , відчинивши хвіртку проникли на територію, де побачили будинок. Припускаючи, що в даному будинку знаходяться речі, які мають матеріальну цінність, ОСОБА_10 підійшов до вікна, розташованого справа від вхідних дверей, та застосовуючи фізичну силу, руками відігнув цвяхи, що тримають скло у віконній рамі, вийняв скло та через вікно спільно з ОСОБА_4 проникли всередину будинку, де побачили газову колонку «Веretta», та 10 секцій чугунних батарей парового опалення, які вирішили викрасти. Після чого, діючи умисно, з корисливих мотивів, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, керуючись єдиним умислом на таємне викрадення чужого майна, вчиняючи злочин повторно, викрали майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: - газову колонку «Веretta» вартістю 3397 гривень; - 10 секцій чугунних батарей вартістю 2950 гривень. Після чого, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 , присвоївши викрадене, місце скоєння злочину покинули, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 6347 гривень.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене за попередньою змовою групою осіб., за ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище, з проникненням у приміщення, з проникненням у житло.
Обґрунтованість підозри у інкримінованому, ОСОБА_4 кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Слідчий звернулася до суду з клопотанням, про обрання запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що по справі є достатньо підстав вважати підозру у вчинені кримінального правопорушення обґрунтованою. Вважає наявними ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно нього неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, просить обрати запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів.
Прокурор ОСОБА_5 підтримав заявлене слідчим клопотання та просить задовольнити його, оскільки на його думку наявні ризики передбачені п.1, п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тому вважає не можливим застосувати інший запобіжний захід ніж тримання під вартою.
Підозрюваний ОСОБА_4 винним себе у скоєнні вказаних кримінальних правопорушеннях визнав, вказав, що не хоче, щоб йому було обрано запобіжний захід тримання під вартою, частково повернув викрадене майно, буде самостійно з`являтися до слідчого.

Захисник ОСОБА_6 вказав, що в задоволені клопотання повинно бути відмовлено, так як ОСОБА_4 , має постійне місце проживання, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, буде своєчасно з`являтися до слідчого, визнає обставини, кається в скоєному, тому можливо обрати запобіжний захід домашній арешт.
Суд, дослідивши заявлене клопотання, вислухавши доводи слідчого, прокурора, захисника, пояснення підозрюваного у відповідності до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, з урахуванням ч. 1 ст. 177, ст. 178, ст. 181 КПК України, вважає його не обґрунтованим в частині застосування запобіжного заходу тримання під вартою, але достатньо обґрунтованим для застосування запобіжного заходу домашнього арешту.

Перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у відповідності до викладених вимог кримінального процесуального закону, вислухав, доводи учасників судового провадження належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, суд вважає, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою, тому суд встановив, що клопотання підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що слідчим не доведено необхідність тримання під вартою ОСОБА_4 , тому суд, виходячи із презумпції на користь свободи, вирішив, на основі принципу змагальності відмовити слідчому в застосуванні запобіжного заходу тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід домашній арешт.
При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу суд враховує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про який свідчить те, що на теперішній час обґрунтовано ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які віднесено до категорії тяжких, за яке передбачена реальна міра покарання, а отже є підстави вважати, що підозрюваний, маючи можливість вільного пересування, зможе продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Крім того в провадженні Гайсинського районного суду Вінницької області знаходиться кримінальне провадженні №0000020 від 05.02.1018 р. за ч.4 ст. 407 КК України відносно ОСОБА_4 , тобто на шлях виправлення не став. Вказані обставини свідчать про те, що суду необхідно вжити заходів щодо запобігання спробам підозрюваного вчинити інше кримінальні правопорушення.
Відповідно до ст. 178 КПК України суд враховує вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, при цьому суд враховує показання ОСОБА_4 щодо належного ним виконання своїх процесуальних обов`язків, що свідчить про те, що він буде своєчасно з`являтися до слідчого, що в свою чергу свідчить про відсутність у нього наміру переховуватися від органів досудового розслідування.

Суд не встановив наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на який слідчий посилається у клопотанні, оскільки він нічим об`єктивно не доведений, а тому на думку суду, це є припущенням слідчого без належного підтвердження доказами наявності такого ризику, тому ризик для обґрунтування при обранні запобіжного заходу, суд врахувати не може.

Суд встановив, що підстави на які посилається слідчий при підтриманні клопотання про обранні запобіжного заходу тримання під вартою, є недостатніми. Крім того слідчий не навів будь яких доказів неможливості обрання будь якого іншого менш тяжкого запобіжного заходу.

Таким чином суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою. Але враховуючи досліджений ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає його обґрунтованим та достатнім для застосувати до ОСОБА_4 запобіжного заходу домашнього арешту строком два місяці, що буде необхідним та достатнім для належного виконання підозрюваним ОСОБА_4 своїх процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, КПК України, суд,

постановив :

в задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення Новомосковського відділу поліції головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_12 про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу тримання під вартою відмовити.
Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід домашній арешт, заборонивши йому строком до 09 жовтня 2019 р. з 20.00 год. до 08.00 год. залишати своє житло за адресою АДРЕСА_1 .
На час дії запобіжного заходу зобов`язати ОСОБА_4 прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою та повідомляти слідчого прокурора або суд про зміну свого місця проживання.
На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення повного тесту ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1