ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2529/19 Справа № 191/2152/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2019 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженого (в режимі
відеоконференції) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Синельникіського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Розкішного Лутугинського району Луганської області,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
Відмовляючи в задоволенні вказаного клопотання суд першої інстанції зазначив, що враховуючи той факт, що ОСОБА_7 за час відбування покарання має лише 2 заохочення, з яких одне було отримане у квітні 2019 року за місяць до подання клопотання про застосування до засудженого ст. 81 КК України, працевлаштований на виробництво установи, але участь в програмах диференційованого виховного впливу не приймає, відбуває покарання тяжкі злочини, у вчиненому не розкаюється, суд вважає недоведеною поведінку засудженого, яка б вказувала, що не тільки що останній змінився, а й став на шлях виправлення, тому приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_7 на цей час умовно-дострокового звільнення буде передчасним.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати щодо нього умовно-дострокове звільнення.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначає, що він є інвалідом та має тяжкі захворювання, проте всеодно працює на виробиництві, за що адміністрацією установи йому надано подяку. Вказує, що брав участь у режимних заходах установи.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні засуджений підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, а ухвалу суду скасувати.
Прокурор під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив ухвалу суду першої інстанції про відмову в умовно-достроковому звільненні засудженого від відбування покарання залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно розглянув клопотання засудженого, дослідив необхідні матеріали провадження та особової справи і прийшов до обґрунтованого висновку про те, що засуджений не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Згідно ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
З вищенаведених положень закону про кримінальну відповідальність вбачається, що головною передумовою для звільнення особи умовно-достроково є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт виправлення засудженої особи, яке вона довела своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а також досягнення цілей покарання.
Як вбачаться із роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, і для цього дані беруться в їх сукупності.
Під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги встановленого режиму утримання у колонії, не допускав порушень, визнав вину у скоєному злочині, розкаюється у вчиненому, сплатив повністю або частково завдані злочином збитки, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційованого виховного впливу тощо.
З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Красноармійського міського суду Донецької області від 18 серпня 2016 року за ч.3 ст.185 КК України з урахуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 років 6 місяців.
Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2017 року було відмовлено у зарахуванні у строк покарання строку попереднього ув`язнення.
Крім того, відповідно до наданої адміністрацією установи характеристики від 18 червня 2019 року засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання у виді позбавлення волі з 24 жовтня 2016 року, в державній установі «Синельниківська виправна колонія (№94)» з 24 грудня 2016 року, за період відбування покарання в зазначеній установі характеризується посередньо, працевлаштований на виробництві установи, за час відбування покарання в поведінці засудженого не відбулося позитивних змін, які свідчили б про його виправлення, намагається утримувати у чистоті та порядку спальне місце та речову тумбочку, не завжди має охайний зовнішній вигляд, до майна установи ставиться недбайливо, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, безвідповідально ставиться до виконання робіт із благоустрою установи, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, участь у програмах диференційованого виховного впливу та самодіяльних організаціях не приймає, за характером скритний, хитрий, піддається негативному впливу з боку інших засуджених, провину у скоєному злочині визнає, але не розкаюється у вчиненому.

Згідно довідки, наданої адміністрацією установи, засуджений ОСОБА_7 за час відбуття покарання в ДУ «Синельниківська виправна колонія (№94)» має 2 заохочення, які надавалися з метою стимулювання правослухняної поведінки, стягнень не має.
Аналізуючи наведені обставини апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення, оскільки сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, з огляду на те, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжкого злочину та така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, адже лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнає позитивних змін, до того ж до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу.
Також враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.
З огляду на вищевикладене доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності поданого клопотання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 537, 539 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.
Ухвалу Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 червня 2019 року про відмову у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4