Справа № 530/1054/19
Номер провадження 1-кп/530/104/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"15" жовтня 2019 р. Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Зіньків Полтавської області кримінальне провадження № 0000268 від 05.07.2019 року, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, освіта середня, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, розлученого, не працюючого, військовозобов`язаного, проживаючого без реєстрації АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч.1 ст. 263 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
07.06.2019 року ОСОБА_4 перебуваючи на території колишньої конюшні в смт. Опішня, Зіньківського району, Полтавської області, знайшов, незаконно придбавши одну споряджену ручну гранату «РГД-5» з запалом «УЗРГМ», двісті одинадцять патронів калібру 5,45x39мм., сто патронів калібру 5,6мм., десять патронів калібру 5,45x39 мм., двадцять патронів калібру 7,62x53мм.
Після цього, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_4 , всупереч вимогам, передбаченим «Положенням про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576 та наказами міністерства внутрішніх справ №622 від 21.08.1998, та №292 від 13.04.1999, зберігав вище зазначені бойові припаси за місцем свого проживання, а саме в палаті №3 третього відділення КП «Опішнянської туберкульозної лікарні», що знаходиться за адресою: Полтавська область, Зіньківський район, смт. Опішня, вул. Соборності, 57 та в приміщенні колишньої котельні, яка розташована в смт. Опішня по вул.Соборності до 10.07.2019 року.
Так, 10.07.2019 року, в період часу з 15 год. 30 хв. до 16 год. 23 хв., у ході проведення санкціонованого обшуку, відповідно до ухвали слідчого судді Зіньківського районного суду в Полтавській області, під подушкою ліжка ОСОБА_4 в кімнаті палати №3 третього відділення КП «Опішнянська туберкульозна лікарня» в смт. Опішня, вул.Соборності, 57, Зіньківського району, Полтавської області було виявлено та вилучено: двадцять патронів, які згідно висновку судової балістичної експертизи №1048 від 25.07.2019 року, являються бойовими припасами - військовими гвинтівочними патронами калібру 7,62x53мм, виготовлені промисловим способом.
Після цього ОСОБА_4 вказав на місце де він також зберігав бойові припаси, а саме приміщення колишньої котельні в АДРЕСА_1 де під час огляду працівниками поліції було виявлено та вилучено: ручну гранату РГД-5 та уніфікований запал ручної гранати модернізований УЗРГМ, яка згідно висновків експерта №107 від 19.07.2019 року та №111/172 від 06.08.2019 року в сукупності (конструктивному поєднанні, в зборі) буде відноситись до вибухових пристроїв (бойових припасів); двісті одинадцять патронів, які згідно висновку судової балістичної експертизи № 1048 від 25.07.2019 року, являються проміжними військовими патронами калібру 5,45x39мм, виготовлені промисловим способом; сто патронів, які згідно висновку судової балістичної експертизи №1048 від 25.07.2019 року, являються бойовими припасами - спортивно- мисливськими патронами калібру 5,6мм, кільцевого запалення, виготовлені промисловим способом; десять патронів, які згідно висновку судової балістичної експертизи № 1048 від 25.07.2019 року, являються мисливськими проміжними патронами калібру 5,45x39мм, виготовлені промисловим способом.
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив дії, які виразилися у придбанні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 263 КК України.
Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.
Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даних кримінальних правопорушень, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національнимі європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.
Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.
Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.
Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_4 , показав, що дійсно здійснив даний злочин. Свою вину в інкримінуємому йому злочині визнав в повному обсязі, в повному обсязі визнав фактичні обставини справи. Будучи допитаним в судовому засіданні дав покази аналогічні описовій частині вироку.

Прокурор в судовому засіданні, в зв`язку з тим, що обвинувачений вину у вчиненому злочині визнав повністю за обставин викладених в обвинувальному акті, запропонував визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом було визнано недоцільним дослідження показів свідків і інших доказів стосовно фактичних обставин справи, зібраних в ході дізнання та досудового слідства, так як вони правильно усвідомлюються обвинуваченим та іншими учасниками процесу і ніким не оспорюються.
Суд, за згодою всіх учасників судового провадження, обмежився допитом обвинуваченого, ОСОБА_4 , а також дослідив матеріали, які характеризують ОСОБА_4 ..Докази по справі не досліджувалися, в зв`язку з тим, що суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_4 кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_4 , достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення вподальшому скоєння ним злочинів, суд враховує, що він свою вину визнає повністю, активно сприяв розкриттю злочину, його майновий стан, і вважає ці обставини, такими що пом`якшують покарання.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , не виявлено.

З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року того, що ОСОБА_4 , скоїв злочин передбачений ч.1 ст. 263 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, який відноситься до тяжкого злочину; обставин вчиненого злочину, суспільної небезпеки скоєного злочину, обставин справи та наслідків, а також особи ОСОБА_4 , досудової доповіді,суд вважає, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливе без ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

До такого висновку суд приходить виходячи з того, що обвинувачений офіційно не працює, будучи безпосередньо обізнаним про настання кримінального покарання за вчинений злочин, відповідних висновків для себе не зробив, знов вчинив умисний злочин, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення та його стійкої позиції на вчинення правопорушень.
Тому, з урахуванням зазначених обставин, а також відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому необхідно для його виправлення і припинення нових злочинів призначити покарання, пов`язане без позбавленням волі, що за переконанням суду буде відповідати тяжкості правопорушень і не становитиме "особистого надмірного тягаря для винного". Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченому саме такого виду покарання.
З огляду на юридичну суть та зміст положень ст.ст.50,65 КК України, суд також вважає, що захід примусу відносно ОСОБА_4 , внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови та змусить його додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини.Саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.
Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.
Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Речові докази по справі: одна споряджена ручна граната «РГД-5» з запалом «УЗРГМ», двісті одинадцять патронів калібру 5,45x39мм, сто патронів калібру 5,6мм., десять патронів калібру 5,45x39мм, двадцять патронів калібру 7,62x53мм, які було вилучено 10.07.2019 року в смт. Опішня, Зіньківського району, Полтавської області, передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції Головного управіління Національної поліції в Полтавській області.
Згідно медичних довідок ОСОБА_4 - практично здоровий.

Відповідно до обвинувального акта судові витрати по справі становлять 3297 грн. 21 копійок за проведення судових експертиз.

Процесуальні витрати на підставі ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого по справі.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

З урахуванням наведеного та керуючись ст. ст. 118,124-126,321, 369, 371, 373-376, 380, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4 виним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк один рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації в уповноважений орган з питань пробації;
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- не виїзджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу уповноваженого органу з питань пробації.
Запобіжний захід ОСОБА_4 у до вступу вироку в законну силу обрати - особисте зобов"язання.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, не працюючого, військовозобов`язаного, проживаючого безреєстрації АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер суду невідомий, на користь держави 3297 (три тисячі двісті дев`яносто сім) грн. 21 копійку судових витрат за проведення судових експертиз.

Речові докази: одна споряджена ручна граната «РГД-5» з запалом «УЗРГМ», двісті одинадцять патронів калібру 5,45x39мм., сто патронів калібру 5,6мм, десять патронів калібру 5,45x39мм, двадцять патронів калібру 7,62x53мм, які було вилучено 10.07.2019 року в смт. Опішня, Зіньківського району, Полтавської області та які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Зіньківського відділення поліції Гадяцького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області до вирішення питання по суті- знищити.

Вирок може бути оскаржений через Зіньківський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського
районного суду Полтавської області ОСОБА_1