Провадження № 1-кп/734/139/19 Справа № 734/2091/19
В И Р О К

іменем України

25 червня 2019 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Козелець кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000027 від 16 березня 2018 року, відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Єлань-Коленовський Новохоперського району Воронежської області, неодруженого, раніше не судимого, із загальною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), кулеметника гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти, солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,
за участю прокурора ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:
31 серпня 2016 року солдат ОСОБА_3 призваний на військову службу за контрактом ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлений для подальшого проходження служби до військової частини польова пошта НОМЕР_2 , що дислокується в АДРЕСА_3 .

08 жовтня 2016 року солдат ОСОБА_3 був направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини польова пошта НОМЕР_3 (військова частина НОМЕР_4 ), що дислокується в АДРЕСА_4 . Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 288 від 08 жовтня 2016 року солдат ОСОБА_3 був зарахований до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначений на посаду снайпера розвідувального відділення розвідувального взводу розвідувальної роти.

18 листопада 2016 року солдат ОСОБА_3 був направлений у відрядження для проходження навчання до військової частини НОМЕР_5 , що дислокується в АДРЕСА_5 .

Однак солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 4, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом та з метою тимчасово ухилитися від військової служби, знаючи про те, що повинен проходити військову службу за контрактом в умовах особливого періоду, враховуючи стан у державі, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 21 листопада 2016 року не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_5 , що дислокується в АДРЕСА_5 , чим вчинив нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

У подальшому, 14 лютого 2017 року солдат ОСОБА_3 , усвідомивши протиправність своїх дій, самостійно повернувся до розташування військової частини польова пошта НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 № 42-РС від 14 березня 2017 року солдата ОСОБА_3 направлено у розпорядження командира військової частини польова пошта НОМЕР_6 (військова частина НОМЕР_1 ), що дислокується в АДРЕСА_1 . 22 березня 2017 року наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_6 (по стройовій частині) № 81 солдата ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду кулеметника гірсько-штурмового відділення гірсько-штурмового взводу гірсько-штурмової роти.

Солдат ОСОБА_3 , будучи відсутнім на військовій службі у період з 21 листопада 2016 року по 14 лютого 2017 року, обов`язки військової служби не виконував та про належність до Збройних Сил України в інші органи влади не повідомляв, час проводив на власний розсуд.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 надав угоду про визнання винуватості від 25 червня 2019 року, укладену між ним та обвинуваченим у присутності захисника ОСОБА_5 . Згідно з угодою ОСОБА_3 повністю визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Сторони погодилися на призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із випробуванням і встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків: повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації в органах з питань пробації.

В суді обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що угода про визнання винуватості укладена добровільно, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Він цілком розуміє права, визначені ч. 4 ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди та просить її затвердити.

Адвокат ОСОБА_5 також просив суд затвердити угоду про визнання винуватості, яку в його присутності було укладено. Крім того, захисник просив звільнити обвинуваченого від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки обвинувачений брав безпосередню участь в антитерористичній операції та отримав статус учасника бойових дій, на підтвердження чого суду надано посвідчення учасника бойових дій. Обвинувачений також просив суд звільнити його від покарання з указаних підстав.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечував проти звільнення обвинуваченого від покарання на підставі закону про амністію, так як обвинувачений дійсно брав безпосередню участь в антитерористичній операції та отримав статус учасника бойових дій.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Так, злочин у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений цілком визнає права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що перелічені в угоді.

Таким чином, судом встановлено, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, тобто не з`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, умови угоди відповідають вимогам КПК України та КК України, тому угода в цьому кримінальному провадженні підлягає затвердженню.

Вирішуючи питання про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від покарання на підставі закону про амністію, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 86 КК України законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.
22 грудня 2016 року Верховною Радою України було прийнято Закону України «Про амністію у 2016 році», відповідно до ст. 2 якого звільняються від покарання особи, визнані винними у вчиненні злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діянням, передбаченим ч. ч. 2, 3, 4 ст. 408, ст. 410, ч. ч. 2, 3, 4 ст. 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у ч. 4 ст. 86 КК України, ст. 4 Закону України "Про застосування амністії в Україні" та ст. 9 цього Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
Згідно з положеннями ст. 18 згаданого Закону він набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закону України «Про амністію у 2016 році» був вперше опублікований в газеті «Голос України» 06 вересня 2017 року, відповідно, набрав чинності 07 вересня 2017 року.

Згідно з посвідченням, виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_7 , серії НОМЕР_8 від 17 квітня 2018 року ОСОБА_3 є учасником бойових дій.

З урахуванням часу скоєння ОСОБА_3 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, беручи до уваги час набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році», те, що обмежень щодо застосування до ОСОБА_3 згаданого Закону судом не встановлено, суд вважає, що ОСОБА_3 підлягає звільненню від покарання на підставі закону про амністію.

Керуючись ст. 86 КК України, ст. 314, 373-376, 392-395, 474-475, 532, 533, 535 КПК України, Законом України «Про застосування амністії в Україні», Законом України «Про амністію у 2016 році», суд

ухвалив:
Затвердити угоду про визнання винуватості від 25 червня 2019 року, укладену в кримінальному провадженні № 0000027 між прокурором Військової прокуратури Деснянського гарнізону ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , у присутності захисника ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

ОСОБА_3 звільнити від покарання, призначеного вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 червня 2019 року, на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку, з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, шляхом подачі апеляції до Чернігівського апеляційного суду через Козелецький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляції, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Судове рішення, яке набрало законної сили підлягає негайному виконанню. Судове рішення звертається до виконання не пізніше як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до Козелецького районного суду Чернігівської області із суду апеляційної інстанції або Верховного Суду.

Копію вироку негайно вручити прокурору і обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1