Справа №: 343/729/18
Провадження №: 1-кп/0343/33/19
У Х В А Л А
про зміну обвинуваченому запобіжного заходу

09 грудня 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000141 від 01.03.2018 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Долинському районному суді Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_4 , заперечили щодо продовження обвинуваченому такої міри запобіжного заходу, та заявили клопотання, згідно якого просять змінити запобіжний захід на більш м"який, а саме на особисте зобов`язання.

Прокурор ОСОБА_3 заперечила щодо задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання обвинуваченому.

Перевіривши матеріали справи судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2018 року ОСОБА_5 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно п. 3 ч. 1ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема щодо незаконного, шляхом підбурювання, вмовлянням, залякуванням впливати на покази свідків, понятих, які були присутні під час проведення огляду місця події, на свідків, які вже допитані по кримінальному провадженню та які можуть бути встановлені в ході судового розслідування та потерпілих.

Відповідно до ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Неодноразово клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 було задоволено.

В черговий раз ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2019 року продовжено строк тримання під вартою, який закінчується 15.12.2019 року о 14.15 годин.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п. п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 203 КПК України ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали про обрання запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст. 202 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 , строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Згідно зі ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім

наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родин й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, рішенням ЄСПЛ у справі «Орловський проти України», засудженого за вчиненого ряду особливо тяжких злочинів, було встановлено порушення п.3 ст.5 Конвенції - право на судовий розгляд протягом розумного строку або на звільнення під час розгляду справи з гарантією явки в судове засідання.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, враховуючи думку прокурора, захисника, обвинуваченого, суд встановив, що ризики можливості обвинуваченого ухилитися від суду зменшилися, оскільки він має постійне місце проживання та усвідомлює наслідки ухилення від суду, а також, що в судовому засіданні вже допитані свідки і фактично всі обставини по справи з`ясовані, зобов`язався з`являтися до суду та ніяким чином не буде перешкоджати кримінальному провадженню чи скоювати інших злочинів, вважає необхідним змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання з покладенням відповідних обов`язків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 183, 194, 197, 199, 201, 331, 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 відмовити.

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 , яке підтримане обвинуваченим ОСОБА_5 , про зміну запобіжного заходу - тримання під вартою на особисте зобов`язання - задоволити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов?язання та покласти на нього обов?язки :

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з-під варти негайно в залі суду.

Встановити строк дії ухвали суду в два місяці, а саме до 09 лютого 2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення через Долинський районний суд Івано-Франківської області.

Суддя: