Номер провадження: 11-сс/813/1716/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ,
за участі прокурора ОСОБА_7 ,
підозрюваного ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 р., якою в рамках кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 р. відносно:
ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працевлаштованого, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом 1-ої інстанції.
Зазначеною ухвалою слідчого судді в рамках кримінального провадження №0002284 від 27.04.2019 року за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 162 КК України було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною покидати місце проживання цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Мотивуючи своє рішення про можливість застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України та в зазначеному провадженні існує доведений органом досудового розслідування ризик можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, однак стороною обвинувачення не було доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, натомість, останній раніше не судимий, до розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу самостійно звернувся до суду із заявою про бажання взяти участь у його розгляді, від органів досудового розслідування не переховувався та інших повідомлень про підозру останній не має.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді необґрунтованою та незаконною з підстав того, що даний запобіжний захід застосований із порушенням вимог кримінального процесу та прав особи, до якої застосовується запобіжний захід в кримінальному провадженні, а саме:
- слідчий суддя не в повній мірі дослідив той факт, що підозрюваний ОСОБА_8 не переховувався від слідства, натомість слідство не здійснило жодного належного зусилля повідомити останнього про наявне кримінальне провадження; також підозрюваний не переховується від суду, самостійно прибув на розгляд клопотання про обрання відносно нього запобіжного заходу не знаючи суть підозри, не перешкоджав кримінальному провадженню, не впливав жодним чином на свідків чи потерпілих, не має судимостей, на час розгляду клопотання не мав статусу підозрюваного, що виключає застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово ;
- в клопотанні слідчого відсутні будь-які посилання на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та жодних обґрунтувань застосування будь-якого запобіжного заходу взагалі;
- повідомлення про підозру ОСОБА_8 містить чимало прогалин, які не були встановлені слідством, у зв`язку із чим підозра не є обґрунтованою;
- слідчий суддя при визначенні строку застосування запобіжного заходу зазначив, що він становить 2 місяці та закінчується 03.12.2019 року, однак, як вбачається з матеріалів справи, клопотання слідчого було подане 25.09.2019 року, тому саме від цієї дати необхідно відраховувати строк запобіжного заходу, на підставі чого граничним днем спливу строку застосування цілодобового арешту є 25.11.2019 року;
- застосований запобіжний захід порушує та перешкоджає належному виконанню батьківських обов`язків, адже підозрюваний має на утриманні неповнолітню дитину.
Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, а саме покласти на підозрюваного обов`язки прибувати за кожною вимогою до суду та органів досудового розслідування.
В апеляційній скарзі прокурор Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу такою, що винесена з порушенням діючого законодавства, без врахування вимог ст.ст. 7, 132, 176-178, 183, 194 КПК України, у зв`язку з чим є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
- слідчий суддя залишив поза увагою той факт, що слідчий здійснював виклики підозрюваного ОСОБА_8 шляхом надсилання повістки та повідомлення про підозру за зазначеною підозрюваним адресою його проживання, що підтверджується матеріалами провадження;

- судом при ухваленні рішення про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не враховано обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального порушення, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення;
- слідчий суддя звернув недостатню увагу на наявність реальних доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме: ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення середньої тяжкості, за що йому можуть призначити покарання, пов`язане з реальним позбавленням волі; ризику незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки злочин вчинено шляхом застосування фізичного насилля; ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 діяв умисно і, застосовуючи фізичне насилля, здійснив незаконне виселення.

Посилаючись на викладене, прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного, захисника та прокурора, які підтримали подані ними апеляційні скарги та заперечували проти апеляційної скарги іншої сторони, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.
Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ї інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.
З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону виконав та врахував їх при постановленні ухвали.

Так, згідно з положеннями ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбалення волі.
При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 р., заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою та полягає у тому, що він 27.04.2019 р. приблизно о 10:25 год., разом з ОСОБА_13 та іншими невстановленими досудовим розслідуванням особами, маючи злочинний умисел на незаконне виселення родини ОСОБА_14 із квартири, прибули за адресою: АДРЕСА_2 , де проживають ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та малолітній ОСОБА_18 та за допомогою заздалегідь підготовленого для вчинення злочину предмету кувалди, яку мав при собі ОСОБА_8 , вибили вхідні двері квартири та проникли до приміщення, при цьому усвідомлюючи, що виселення із житла відбувається уповноваженими на те особами на підставі рішення суду за участю державної виконавчої служби в рамках виконавчого провадження, не мали при собі жодного із вищевказаного, після чого, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, з метою досягнення своєї мети та подолання опору осіб, які займали квартиру, висловлюючи погрози фізичної розправи, використовуючи фізичну та чисельну перевагу, змусили ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та малолітнього ОСОБА_18 залишити приміщення квартири, застосувавши до них насильство, що виразилось у штовханнях останніх, тим самим здійснивши незаконне виселення родини ОСОБА_14 .

Окрім того, у вказаний день та час, перебуваючи у приміщенні квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , потрапивши до неї із застосуванням насильства, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 та троє невстановлених осіб помітили, що у квартирі залишилась ОСОБА_17 , яка через вік та стан здоров`я не змогла самостійно вийти, після чого реалізуючи злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень останній, використовуючи чисельну та фізичну перевагу, повалили ОСОБА_17 на підлогу, де схопивши її з двох сторін (за руки та ноги), стали тягнути до виходу з квартири, при цьому наносячи удари, кількість яких не встановлено, в область тулуба та припинили свої протиправні дії після її виведення за межі квартири, в результаті чого останній було спричинено тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому латерального виростка правої гомілкової кістки, струс головного мозку та забої правого і лівого ліктьового суглобу правої кисті.

Не погоджуючись із доводами сторони захисту про необґрунтованість підозри та вважаючи їх безпідставними, колегія суддів наголошує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України підтверджується наданими апеляційному суду та долученими до клопотання матеріалами кримінального провадження, зокрема:

- протоколами допиту потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 від 18.05.2019 р. та ОСОБА_17 від 28.08.2019 р. (а.с. 8-11, 12-14 та 25-26 відповідно), які пояснили, що 27.04.2019 р. приблизно о 10 год. невідомі їм раніше 4 агресивно налаштовані особи чоловічої статі вибили кувалдою вхідні двері квартири за адресою: АДРЕСА_2 , де проживала їх родина, а саме ОСОБА_15 , його дружина ОСОБА_16 , мати ОСОБА_17 та восьмимісячний син, після чого увірвались до квартири та силою прогнали всіх на вулицю, а відносно матері застосували фізичне насильство, в результаті якого вона отримала перелом правої ноги та струс головного мозку;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 28.04.2019 року (а.с. 11-13), яка пояснила, що 27.04.2019 р. приблизно о 10:30 год. почула шум в під`їзді та коли вийшла з квартири, побачила групу невідомих їй осіб, яка силою виштовхувала родину ОСОБА_14 із квартири АДРЕСА_3 ;

- протоколом огляду місця події від 27.04.2019 р. (а.с. 16-18), відповідно до якого на дверях квартири АДРЕСА_2 були виявлені пошкодження у вигляді відсутності частини дверей розміром 7х6 см;

- висновком експерта №1834 від 02.09.2019 р. (а.с. 33-37), відповідно до якого отримані потерпілою ОСОБА_17 тілесні ушкодження відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.07.2019 р. (а.с. 37-39, 40-42, 43-45), відповідно до яких потерпілі ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 відповідно впізнали ОСОБА_8 як особу, яка 27.04.2019 р. в період часу з 10:25 по 12 год. незаконно проник до квартири за місцем їх проживання, штовхав їх та погрожував, а також застосував відносно ОСОБА_17 насилля.

На підставі зазначеного, апеляційний суд не погоджується із доводами сторони захисту та вважає, що надані органом досудового розслідування докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження повністю доводять на даній стадії досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, про що вірно зазначено в ухвалі, тому апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді в цій частині.

Також, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про наявність в зазначеному провадженні ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується тією обставиною, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України, поєднаних із застосуванням насильства, при цьому, відповідальність за ч. 2 ст. 122 КК Україна встановлена у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років; офіційно не працевлаштований.

Окрім того, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_11 повідомила апеляційний суд про те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК України в рамках іншого кримінального провадження №0002078 від 22.08.2019 р., що свідчить про існування в даному провадженні ризику можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення.

Проте, одна лише тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованих злочинів не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на наявність в зазначеному провадженні ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного в провадженні колегія суддів вважає голослівними та не доведеними жодними доказами.

Натомість, апеляційний суд, погоджуючись із висновками слідчого судді, звертає увагу на те, що підозрюваний раніше не судимий, самостійно звернувся до слідчого судді із клопотанням про бажання прийняти участь в розгляді клопотання слідчого про застосування відносно нього запобіжного заходу (а.с. 63-64), має постійне місце проживання на території м. Одеси, одружений та має на утриманні малолітню дитину 2017 р.н.

Також, прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_8 умов обраного йому оскаржуваною ухвалою слідчого судді запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Останній з`явився до апеляційного суду для участі в апеляційному розгляді, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що застосований відносно нього слідчим суддею запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в достатній мірі може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування.

Доводи сторони захисту щодо перешкоджання обраного ОСОБА_8 запобіжного заходу належному виконанню батьківських обов`язків апеляційний суд вважає такими, що не відповідають дійсності, адже підозрюваний перебуває вдома цілодобово, що не порушує його права на виховання та участь у житті дитини.

Водночас, загалом обґрунтовано застосувавши відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, слідчий суддя не дотримався вимог кримінального процесуального закону та при прийнятті рішення щодо встановлення строку дії запобіжного заходу припустився помилки та прийняв рішення, яке суперечить нормам кримінального процесуального закону.

Так, ч. 6 ст. 181 КПК України встановлює, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.
Згідно з вимогами ч. 4 ст. 196 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту дату закінчення її дії в межах строку, передбаченого КПК України.
При цьому, п. 2 абз.3 ч. 1 ст. 219 КПК України передбачає, що досудове розслідування повинно бути закінчено протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Враховуючи те, що повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України було складено 04.09.2019 р. (а.с. 49), проте не було вручено останньому в цей день внаслідок не встановлення його місцезнаходження, не зважаючи на вжиття слідчим заходів для вручення повідомлення відповідно до закону в порядку ст. 135 КПК України (а.с. 54), колегія суддів звертає увагу на те, що в даному випадку строк досудового розслідування відраховується з моменту повідомлення ОСОБА_8 про підозру 04.09.2019 р. та спливає, відповідно до положень вищезазначеної ст. 219 КПК України та ч. 4 ст. 115 КПК, 04.11.2019 р.

При цьому, прокурором в судовому засіданні ні суду першої, ні апеляційної інстанції постанови про продовження строку досудового розслідування надано не було.

Отже, застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 03.12.2019 р., слідчий суддя припустився помилки та визначив строк дії обраного запобіжного заходу поза межами строку досудового розслідування, чим допустив істотне порушення вищенаведених вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування зазначеного рішення та постановлення нової ухвали.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Положення ч. 1 ст. 412 КПК України встановлює, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд доходить висновку про існування підстав для часткового задоволення апеляційних скарг захисника та прокурора, скасування ухвали слідчого судді як постановленої із істотним порушенням норм кримінального процесуального закону, оскільки слідчий суддя допустив помилку, пов`язану із обчисленням строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту поза межами строку досудового розслідування.

На підставі викладеного, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України, наявність доведених органом досудового розслідування ризиків, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 181, 194, 197, 219, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 та прокурора Одеської місцевої прокуратури №3 ОСОБА_11 задовольнити частково.
Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2019 року, якою відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 162 КК України, застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 03.12.2019 року скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Застосувати відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 162 КК України запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 строком до 03.11.2019 р. включно.
Відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 03.11.2019 р. включно,покласти на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та слідчого судді за першою вимогою;

- не відлучатися із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді;

- повідомляти слідчого, прокурора або слідчого суддю про зміну м`ясця проживання та/або роботи;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4