Справа 357/6906/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2924/2019 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА
Іменем України

29 жовтня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря - ОСОБА_5

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 серпня 2019 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця с. Коженики, Білоцерківського району Київської області з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано до покарання строк перебування ОСОБА_8 у місцях його попереднього ув`язнення з 13.11.2018 року по 05.08.2019 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 100 000 грн. 00коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним та засуджений за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

Так, 16.05.2018 року близько 18 год. 20 хв. на березі річки Рось в с. Коженики Білоцерківського району Київської області за географічними координатами: НОМЕР_1 , під час риболовлі між ОСОБА_8 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, та ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла сварка.

Під час вказаної сварки ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , умисно наніс два удари кулаком правої руки в голову ОСОБА_11 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: окутуючого (огортаючого) крововиливу під м`якими мозковими оболонками, навколо обох півкуль головного мозку, обох півкуль мозочка, моста та довгастого мозку; крововиливів у шлуночки головного мозку, крововиливу м`яких тканин обличчя справа, від яких потерпілий помер на місці події близько 18 год. 50 хв.

Вищевказані ушкодження мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя. Смерть ОСОБА_11 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та в шлуночки головного мозку.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду першої інстанції скасувати та кримінальне провадження щодо нього направити на досудове розслідування.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений змінив апеляційні вимоги, просив скасувати вирок і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначає, що вирок суду є незаконним в частині кваліфікації його дій, оскільки тілесні ушкодження були несені ним потерпілому не навмисно, а з метою самооборони, та потерпілий перший почав наносити йому - ( ОСОБА_8 ) тілесні ушкодження. Вважає, що в його діях наявний склад кримінального правопорушення, а саме перевищення меж необхідної самооборони, які призвели до смерті потерпілого.

В запереченнях, поданих до суду, прокурор Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду залишити без зміни.

В запереченнях, поданих до суду, потерпіла ОСОБА_9 просить апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, думки потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто вирок має ґрунтуватися на зібраних доказах, повністю та всебічно досліджених та правильно оцінених судом, а висновки про подію кримінального правопорушення, про винуватість або невинуватість обвинуваченого у вчиненні злочину та інші істотні питання, які виникли у кримінальному провадженні, мають з достовірністю випливати з матеріалів провадження.

Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на незаконність вироку суду в частині кваліфікації його дій, на думку колегії суддів є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність суспільно-небезпечного діяння, винність особи, яка вчинила це діяння, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд першої інстанції обгрунтовано визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , згідно яких їй 16.05.2018 року зателефонувала племінниця невістки та повідомила, що її син ОСОБА_11 помер. Коли вона приїхала на місце події то побачила, що син лежав біля самої річки. Видимих тілесних ушкоджень на ньому не було. Від ОСОБА_12 вона дізналася, що її син зловив велику рибину, яку вкинув до садка ОСОБА_8 , а коли став збиратись іти додому то ОСОБА_8 не захотів віддавати рибину і на цьому ґрунті між ними сталася сварка.

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , згідно яких 16.05.2018 року її чоловік після обіду вирішив поїхати порибалити. Приблизно о 18 годині вона телефонувала йому, однак телефон був поза зоною досяжності. До неї прихав її брат а через деякий час прийшов сусід ОСОБА_12 і повідомив, що її чоловік мертвий. Коли вона приїхала до річки то ОСОБА_12 їй розповів, що між ОСОБА_8 та її чоловіком виник конфлікт, а потім бійка яку розпочав ОСОБА_8 , який першим ударив ОСОБА_11 а той у відповідь теж ударив ОСОБА_8

- показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14

- рапортом чергового Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області від 16.05.2018 року, згідно якого 16.05.2018 року о 18 год. 59 хв. від працівника закладу охорони здоров`я Крикуна надійшло повідомлення що біля річки виявлено труп молодого чоловіка приблизно 35 років. Зовнішні ознаки насильницької смерті відсутні.

- протоколом огляду місця події від 16.05.2018 року, та ілюстраційною таблицею до нього, складеного у присутності понятих, у якому зафіксовано факт виявлення поруч з с. Коженики Білоцерківського району на березі річки Рось на відстані 1, 5 м. від річки труп ОСОБА_15

- довідкою Білоцерківської станції екстренної медичної допомоги від 16.05.2018 року виданої о 18 год. 50 хв. про те, що смерть ОСОБА_11 настала до приїзду бригади ЕМД.

- висновком експерта №281-244 від 14.06.2018року експертизи трупа, згідно якого смерть ОСОБА_11 настала від внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонки та в шлуночки головного мозку. На це вказують: окутуючий (огортаючий) крововилив під м`якими мозковими оболонками, навколо обох півкуль мозочка, моста та довгастого мозку; крововиливи у шлуночки головного мозку, крововилив м`яких тканинах обличчя справа. Дана внутрішньочерепна травма заподіяна тупим предметом, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію як небезпечні для життя. Крім вищеописаної внутрішньочерепної травми, при судово-медичному дослідженні трупа, знайдені садна на правій нозі та синці на лівій нозі. Вказані ушкодження заподіяні тупими предметами, мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа виявлено 0,92%о етилового сприту, що за життя може відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння.

- протоколом медичного огляду №346 для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння від 16.05.2018 року, згідно якого станом на 16.05.2018 року о 23 год. 20 хв. ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння, у видихуваному повітрі останнього виявлено 1,11 %о алкоголю.

- протоколом слідчого експерименту від 18.05.2018 року та диском відеозаписом до нього, згідно якого ОСОБА_8 у присутності захисника, відтворив з його слів механізм заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . При цьому зазначив, що під час словесного конфлікту, яки й виник між ними ОСОБА_8 з положення навприсядки штовхнув потерпілого в праве плече, на що той з такого ж положення наніс ОСОБА_16 один удар рукою в обличчя, в підборіддя. На це ОСОБА_8 навприсядки наніс правою рукою два удари в обличчя ОСОБА_11 , при цьому один удар прийшовся в ліву частину щелепи, інший в голову, але куди саме не пам`ятає. Від цих ударів потерпілий упав на землю.

- висновком експерта № 309-244 від 14.06.2018 року, згідно якого локалізація та характер внутрішньочерепної травми, виявленої при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 17.05.2018 року не вкладається у механізм, указаний ОСОБА_8 у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю від 18.05.2018 року.

- висновком експерта обстеження № 313/д від 15.06.2018 року, згідно якого у при вивченні медичної документації на ім`я ОСОБА_8 знайдені наступні тілесні ушкодження: синець на підборідді зліва. Описане ушкодження заподіяне тупими предметами можливо у строк та при обставинах, указаних обстежуваним, та іншими доказами.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.
Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, щов його діях наявний склад іншого кримінального правопорушення, а саме перевищення меж необхідної самооборони, є необґрунтованими та спростовуються зазначеними вище доказами.
Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вірно зазначено судом першої інстанції, виходячи з досліджених судом наведених вище висновків експертиз у сукупності з даними зафіксованими у протоколі слідчого експерименту з обвинуваченим, тілесні ушкодження потерпілому були завдані виключно активними діями обвинуваченого, обумовленими прикладенням з його боку значної сили, що свідчить виключно про умисний характер заподіяння тілесного ушкодження, з чим погоджується і колегія суддів.
Відповідно до ч.1 ст.36 КК України право на необхідну оборону виникає не за будь-якого суспільно небезпечного посягання, а лише за такого, яке викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання. Така необхідність виникає там і тоді, де і коли зволікання з боку того, хто обороняється, в заподіянні шкоди посягаючому, загрожує негайною і невідворотною шкодою для правоохоронюваних інтересів.
Частиною 3 ст. 36 КК України передбачено, що перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, такої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.
При цьому обвинуваченим ні під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду не надано належних та допустимих доказів, сукупність яких би свідчила про наявність у діях потерпілого такого суспільно небезпечного посягання, яке б вимагало його негайного відвернення чи припинення з боку обвинуваченого, шляхом заподіяння потерпілому тілесного ушкодження, що спричинило смерть.
Враховуючи наведене, судом вірно встановлено, що між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла обопільна короткочасна бійка, в ході якої обвинувачений наніс потерпілому два умисних удари кулаком правої руки в голову та заподіяв умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.
Апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого, на що вказує обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове слідство та судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 проведено з дотриманням норм КПК України в межах чинного законодавства та без порушення прав обвинуваченого, а також із врахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме рішень «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, де зазначено, що при оцінці доказів, як правило, застосовується критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.
Таким чином, колегія суддів вважає доводи обвинуваченого необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Суд першої інстанції всебічно, повно й неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, визнав їх достатніми та допустимими та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, належним чином мотивувавши своє рішення.
При призначенні ОСОБА_8 покарання судом першої інстанції враховано положення ст. 65 КК України, а саме ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого.

З таким висновком погоджується колегія суддів, оскільки судом першої інстанції дотримано вимоги ст.ст. 50, 65 КК України та призначено покарання, яке на думку колегії суддів, відповідає особі обвинуваченого та ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та яке є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Крім того, законним та обґрунтованим є рішення суду першої інстанції щодо заявленого цивільного позову та зарахування до покарання обвинуваченому ОСОБА_8 строку перебування у місцях попереднього ув`язнення, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно й всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване рішення, а також істотних порушень, які є безумовною підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 слід залишити без задоволення, а вирок суду без зміни.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 6 серпня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя