Справа №504/2399/19
УХВАЛА
18.07.2019 року смт.Доброслав

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Комінтернівського районного суду Одеської області ОСОБА_1 надійшло клопотання старшого слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна. Клопотання погоджене прокурором Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 .

В судовому засіданні встановлено, що СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000791 від 14.07.2019р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 КК України.

З клопотання вбачається, що 13.07.2019р. до Лиманського ВП ГУНП в Одеській області надійшов рапорт інспектора УПП в Одеській області ДПП ОСОБА_5 про те, що 13.07.2019р. о 15:40 год., перебуваючи на 21 км + 700м автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», траса М14, в межах с. Світле, Лиманського району Одеської області було зупинено автомобіль марки «ФРЕНШ РОВЕР», д/з НОМЕР_1 , 1988 року випуску під керуванням ОСОБА_6 , 1981 р.н., при перевірці документів на вказаний автомобіль, а саме свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 по базі «НАІС», виявлено, що вказаний документ знищено та за ним був зареєстрований інший ТЗ, тобто встановлено факт підробки вказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

Під час проведення огляду місця події від 13.07.2019р., автомобіль марки «ФРЕНШ РОВЕР», д/з НОМЕР_1 , 1988 року випуску та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_1 , були вилучені. Після чого автомобіль направлено на зберігання до спецмайданчику № 7, який розташований в м.Одеса вул. Станційна 27, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_1 приєднано до матеріалів кримінального провадження № 0000791.

13.07.2019 р. громадянин ОСОБА_6 , добровільно надав слідчому на огляд вказаний документ та даний автомобіль, проведеним оглядом місця події встановлено, що дане свідоцтво про реєстрацію виконано на щільному папері, блакитного кольору, схожому на картон, прямокутної форми, нанесення літер українською мовою нечітке та різним форматом і розміром літер. Проведеним поверхневим оглядом автомобілю встановлено, що ідентифікаційний код в автомобілі XLRZYGC7AN836829 (дослівно з клопотання) та державний реєстраційний знак НОМЕР_1 повністю співпадають з даними у свідоцтві про реєстрацію вказаного автомобілю.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 показав, що 13.07.2019р. о 15:40 перебуваючи на 21 км + 700м автодороги «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ», траса М14, в межах с. Світле, Лиманського району Одеської області було зупинено автомобіль марки «ФРЕНШ РОВЕР», д/з НОМЕР_1 , 1988 року випуску під керуванням ОСОБА_6 , 1981р.н., при перевірці документів на вказаний автомобіль, а саме свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_2 по базі «НАІС», виявлено, що вказаний документ знищено та за ним був зареєстрований інший ТЗ, тобто встановлено факт підробки вказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В ході проведення досудового розслідування допитаний ОСОБА_6 зазначив, що він біля 6-7 років працює на даному автомобілі, не офіційним власником якого являється його знайомий ОСОБА_8 , мешканець АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 самостійно поїхав до м. Київ та забрав даний автомобіль у невідомого йому чоловіка, при цьому на вказаний автомобіль йому було передано зазначене свідоцтво про реєстрацію з оригіналом генеральної довіреності на ім`я ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_6 користувався даним автомобілем. При отриманні зазначених документів у ОСОБА_6 не виникло сумнівів щодо їх дійсності.

Постановою від 14.07.2019р. зазначені автомобіль марки «ФРЕНШ РОВЕР», д/з НОМЕР_1 , 1988 року випуску, ідентифікаційний номер кузову НОМЕР_3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_1 визнані речовими доказами у справі.

Як зазначила у клопотанні старший слідчий ОСОБА_4 наразі виникла необхідність в накладенні арешту на вказаний автомобіль та свідоцтво про реєстрацію ТЗ з метою збереження речових доказів та унеможливлення подальшого використання і розпорядження цим майном для запобігання його зникнення втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор Комінтернівської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_3 підтримав заявлене клопотання та просив слідчого суддю його задовольнити з підстав визначених у ньому.

Розгляд клопотання вирішено проводити в порядку ч.2 ст.172 КПК України без повідомлення власників/володільців майна, що є необхідним з метою забезпечення арешту майна, оскільки вони не встановлені органом досудового розслідування.

Розглянувши подане клопотання, вислухавши думку прокурора, вивчивши надані матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.132 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Згідно ч.4 ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Статтями 167, 168 КПК України визначено, що тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч.2 ст.167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпеченн я збереження речових доказів.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Так, згідно постанови від 14.07.2019р., майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами по справі.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, згідно копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 та безпосереднього фотознімку він-коду, ідентифікаційний номер автомобіля «ФРЕНШ РОВЕР», д/з НОМЕР_1 , 1988 року випуску зазначено як НОМЕР_4 , тоді як в постанові про визнання речових доказів вказаний інший номер XLRZYGC7AN836829.

Одночасно до матеріалів клопотання долучено неякісну копію витягу перевірки свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 (чи КІС 106051) від 05.06.1995р. по базі «НАІС» (перевірка проведена 13.07.2019р.), за яким рахується вантажний автомобіль КАМАЗ 5320 (документ зданий на знищення).

Для уточнення вказаних відомостей слідчий суддя за клопотанням прокурора двічі відкладав слухання справи.

В судовому засіданні 18.07.2019р. прокурором ОСОБА_3 було надано два протилежних за змістом витяги по базі «НАІС»:

-копію витягу перевірки по базі Одеської області (перевірка поведена 17.07.2019р.), згідно якої за запитом нічого знайдено ні по номеру кузову, ні по номеру свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

-копію витягу перевірки, як пояснив прокурор, по старій базі, з якої вбачається, що дійсно автомобіль марки «ФРЕНШ РОВЕР», д/з НОМЕР_1 , 1988 року випуску, він-код НОМЕР_4 , належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата реєстрації ТЗ 11.10.1995р.

Таким чином, орган досудового розслідування не надав суду однозначних та переконливих доказів на підтвердження встановлення факту імовірної підробки вказаного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а докази на підтвердження цих доводів клопотання суперечать один одному.

В свою чергу безпідставне накладення арешту на майно є прямим порушенням конституційних прав особи.

Отже, в судовому засіданні не доведені підстави застосування арешту майна, при цьому перелік майна, на яке слідчий просить накласти арешт, не відповідає дійсності, оскільки в постанові про визнання предметів речовими доказами та приєднання до справи як речових доказів від 14.07.2019р. вказано зовсім інший він-код автомобіля.

Щодо вимог клопотання відносно залишення вказаного автомобіля на зберіганні на спецмайданчику № 7, який розташований в м. Одеса вул. Станційна 27, а свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що питання про долю речових доказів під час досудового розслідування вирішується безпосередньо слідчим, що також підтверджується положеннями Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, яка затверджена наказом Генеральної прокуратури України, МВС України, ДПА України, СБ України, Верховним Судом України, Державною судовою адміністрацією України 27 серпня 2010 р. № 51/401/649/471/23/125, слідчий суддя в переліку суб`єктів у даній Інструкції не вказаний.

На підставі цього, в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 167, 168, 170-173, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1