Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3379/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6 ,
захисника: ОСОБА_7 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, українця, громадянина України, освіта середня, непрацюючого, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, інваліда 2 групи, проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 29.03.2016 року Корольовським районний судом м. Житомира за ст. 186 ч.2, ст. 75, ст. 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 3 місяці,

визнано винним в скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст.71 ч.1 КК України до обраної ОСОБА_8 міри покарання частково приєднано 3 роки позбавлення волі із призначених йому вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 29.03.2016 року та за сукупністю вироків із застосуванням положення ст. 72 КК України призначено йому до відбування кінцеву міру покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 обраховано з моменту приведення вироку до виконання.

До вступу вироку в законну силу обрано відносно ОСОБА_8 міру запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на рахунок держави судові витрати за проведення судових експертиз на досудовому слідстві в розмірі 2814 грн. 72 коп.

Арешт накладений на майно, а саме: автобус «MAN 18.310», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вирішено скасувати.

Згідно вироку суду ОСОБА_8 23 жовтня 2016 року о 01 год. 20 хв., керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 належить ОСОБА_9 , рухався ним по проїзній частині вул. Шевченка в напрямку вул. Східної м. Житомира і при цьому в порушення вимог п.21.1 та п.2.3 «в» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р., в салоні спеціалізованого вантажного фургону, який не обладнаний достатньою кількістю місць для сидіння, що не передбачено технічною характеристикою транспортного засобу, перевозив пасажирів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які не були пристебнуті ременями безпеки.

Рухаючись у вказаний день і час зазначеним транспортним засобом, наближаючись до нерегульованого перехрестя нерівнозначних доріг вул. Шевченка, що являється другорядною, з вул. Мануїльського, яка є головною, водій ОСОБА_8 в порушення вимог п. 1.5, п. 2.3 «б» вказаних Правил дорожнього руху України проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку, проігнорувавши вимоги дорожнього знаку пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», не зупинився перед ним та в порушення вимог п. 16.11 цих же Правил на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, не надав дорогу автобусу «MAN 18.310», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_13 , який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі вул. Мануїльського і рухався в напрямку вул. Гагаріна, перевозячи пасажирів.

В результаті цього відбулось зіткнення між передньою лівою кутовою частиною переднього бампера автомобіля «RENAULT MASTER», реєстраційний номер НОМЕР_3 , із передньою правою боковою частиною автобуса «MAN 18.310», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди спричинено смерть потерпілого ОСОБА_10 та тілесні ушкодження середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_12 і ОСОБА_11 .

Порушення водієм ОСОБА_8 вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», «в», 16.11, та 21.1 і дорожнього знаку пріоритету 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Корольовського районного суду м.Житомира від 30.05.2018 року відносно нього, визнавши винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України, у виді 3років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки, а також просить відповідно до п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнити його від відбування основного та додаткового покарання.

В поданих змінах до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок суду скасувати та повернути кримінальне провадження на новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Посилається на те, що при постановленні вироку від 30.05.2018 року за ст. 286 ч.2 КК України, судом першої інстанції було застосовано ст.71 ч.1 КК України та до обраної міри покарання частково приєднано 3 роки позбавлення волі із призначених йому вироком Корольовського районного суду м.Житомира від 29.03.2016 року. Так, дійсно, 29.03.2016 року його, ОСОБА_8 , було засуджено Корольовським районним судом м.Житомира за ст. 186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік 3 місяці. Іспитовий строк закінчився 29.06.2017 року. Так, судом, в ході судового розгляду не з`ясовувалось питання щодо того, з якого по який час ОСОБА_8 перебував на обліку, чи звертався орган з питань пробації до суду з поданням про звільнення від покарання після закінчення відповідного строку, якщо так, то яке рішення за таким поданням було прийнято судом, чи ознайомлений був він, ОСОБА_8 , з прийнятим рішенням. Тобто, під час судового розгляду було допущено неповноту, не з`ясовано обставини, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду його зміненої апеляційної скарги. Його захисник адвокат ОСОБА_7 підтвердила обізнаність ОСОБА_8 про апеляційний розгляд та небажання приймати участь в судовому засіданні, змінену апеляційну скаргу обвинуваченого підтримала у повному обсязі.

Потерпілі також повідомлені про час та місце розгляду провадження. в судове засідання не з`явилися, надали апеляційному суду заяви про розгляд апеляційної скарги зі змінами ОСОБА_8 без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, доводи та пояснення захисника ОСОБА_7 , прокурора, враховувавши зави потерпілих, перевіривши матеріали кримінального провадження та копію ухали Корольовського районного суду м.Житомира від 01.03.2019 р. про відмову в задоволенні клопотання органу пробації про звільнення ОСОБА_8 від покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що змінена апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та належним чином оцінених судом доказах.

Щодо оскарження вироку суду в частині того, що під час судового розгляду судом першої інстанції було допущено неповноту, не з`ясовано обставини, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення, а саме чи звертався орган з питань пробації до суду з поданням про звільнення ОСОБА_8 від покарання у вигляді іспитового строку після закінчення відповідного строку, та яке рішення за таким поданням було прийнято судом, і чи ознайомлений був ОСОБА_8 з прийнятим рішенням, що може вплинути істотно на призначення йому покарання, то колегія суддів не погоджується з такими доводами зміненої апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ч.4 ст.65 КК України більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, може бути призначене за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами кримінального провадження відносно ОСОБА_8 (довідка про судимість а.п.296 т.1) останній 29.03.2016 року був засуджений вироком Корольовського районного суду м. Житомира за ст. 186 ч.2, ст. 75, ст. 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік 3 місяці. Даний вирок набув законної сили 29.04.2016 року.

Згідно обвинувачення ОСОБА_8 в тому ж році, а саме 23 жовтня 2016 р. під час іспитового строку вчинив новий злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України, який інкримінований йому в даному кримінальному провадженні.

Тобто, ОСОБА_8 після постановлення щодо нього вироку за ст. 186 ч.2, ст. 75, ст. 76 КК України, в період іспитового строку вчинив новий, хоча і з необережності, однак новий злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Таким чином, вбачається всі підстави до застосування до ОСОБА_8 положень ч.1 ст.71 КК України, оскільки останній за наведених вище обставин підпадає під дію її положень.

При цьому, з метою перевірки доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу того, що судом першої інстанції не було з`ясовано чи звертався орган з питань пробації до суду з поданням про звільнення ОСОБА_8 від покарання у вигляді іспитового строку після закінчення відповідного строку і яке рішення судом було прийнято, апеляційним судом було витребувано з районного суду копію ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 01.03.2018 року за результатами розгляду подання органу пробації про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 29.03.2016 року за ст.186 КК України.

Згідно наведеної копії ухвали суду від 01.03.2019 року начальник Житомирського МВ з питань пробації Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації МЮ України звертався до суду з поданням про звільнення від покарання по закінченню іспитового строку відносно засудженого ОСОБА_8 , яке судом першої інстанції було залишено без задоволення з мотивів вчинення ОСОБА_8 під час відбування іспитового строку нового злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за який останнього було засуджено оскаржуваним вироком. Ухвала набрала законної сили 13.03.2018 року.

Таким чином, покарання, призначене за вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 29.03.2016 року за ст. 186 ч.2 КК України, вважається не відбутим і на підставі ч.1 ст.71 КК України підлягає частковому приєднанню до призначеного покарання за цим оскаржуваним вироком відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України.

З огляду на викладене, не з`ясування судом першої інстанції питання про можливе звільнення ОСОБА_8 від покарання по закінченню іспитового строку під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України жодним чином не вплинуло на правильність та обґрунтованість висновку суду про застосування до останнього положень ч.1 ст.71 КК України при призначенні остаточного покарання за вчинений новий злочин за ч.2 ст.286 КК України. З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи зміненої апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , що під час судового розгляду щодо нього за ч.2 ст.286 КК України судом першої інстанції було допущено неповноту, не з`ясовано обставини, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, є надуманими та необґрунтованими, тим більш, що ухвала суду про відмову в задоволенні подання про звільнення його від відбування покарання за ч.2 ст. 186 КК України набрала законної сили та ним і його захисником оскаржена не була.

Таким чином підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8 та скасування оскаржуваного вироку суду і призначення нового судового розгляду кримінального провадження відносно нього в суді першої інстанції не вбачається, а судом першої інстанції прийнято законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Змінену апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 30 травня 2018 року щодо нього за ч.2 ст.286 КК України - без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення.

Судді: