ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/821/10/19Головуючий по 1 інстанції: ОСОБА_1
ЄУНСС: 708/1005/16-к Доповідач в апеляційній інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 125 КК України
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів за участю:ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання прокурораОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченої представника потерпілої - адвокатаОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, українку, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму, -

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до громадських робіт строком на 150 годин.
Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь:

- потерпілої ОСОБА_9 3 028,92 грн. матеріальної шкоди, 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 8 000 грн. витрат на правову допомогу;

- Чигиринської районної ради витрати на лікування потерпілої ОСОБА_9 908,55 грн.,

в с т а н о в и л а:

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винною та засуджено за те, що вона, 23 червня 2016 року близько 10 години 00 хвилин, перебуваючи на перехресті вулиць Черкаської та Садової в с. Рацеве Чигиринського району Черкаської області, в ході великої сварки із ОСОБА_9 , на ґрунті неприязних відносин, стоячи навпроти неї, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, нанесла потерпілій один удар кулаком правої руки в обличчя в районі верхньої щелепи, чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин виличної та верхньо-щелепної ділянки справа, забою верхньої щелепи та правого вуха, вестибулярні розлади, ЧМТ (струс головного мозку), які згідно висновку експерта від 15.07.2016 року № 02-01/1353 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

В апеляційній скарзі від 25.01.2017 ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку суду першої інстанції через неповноту судового розгляду, порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення, та особі обвинуваченої, просить ухвалити новий вирок, яким її виправдати за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення. Зокрема, не з`ясував чи могла потерпіла отримати тілесні ушкодження у виді забоїв із значною локалізацією від одного удару кулаком, коли як сторона захисту ставила під сумнів наявність такого причинно-наслідкового зв`язку, у зв`язку з чим порушувала питання про проведення повторної експертизи, в задоволенні якого безпідставно відмовлено. Оскільки протокол проведення слідчого експерименту від 25.10.2016 не був об`єктом дослідження при проведенні експертизи від 15.07.2016, а обставини наведені свідком ОСОБА_10 щодо нанесення потерпілій тілесних ушкоджень мають істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, судом безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про проведення судово-медичної експертизи за результатами даного слідчого експерименту. При цьому судом не усунуто протиріччя в показаннях свідка ОСОБА_10 , які не узгоджуються з показаннями інших свідків в провадженні, зокрема ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Також не перевірено дані про стан здоров`я потерпілої на предмет наявних у неї патологій та не враховано поведінку останньої, яка була ініціатором конфлікту, висловлювала образи і погрози фізичної розправи по відношенню до неї та членів її сім`ї, які сприймалися як реальні.

Звертає увагу на те, що в судовому засіданні було виявлено обставини, передбачені п.1,2 ч. 1 ст. 284 КПК України, що обґрунтовували, на виконання ч. 6 ст. 284 КПК України, ухвалення виправдувального вироку. Разом з цим, в порушення даних вимог закону, прокурором змінено обвинувачення з порушенням положень ч. 1 ст. 338 КПК України.

На думку апелянта, ряд доказів, покладених в основу обвинувального вироку отримані з порушенням кримінального процесуального закону і є недопустимими, зокрема: протокол проведення слідчого експерименту від 06.07.2016, оскільки дана слідча дія проведена з порушенням ч. 7 ст. 223 КПК України, в частині залучення до її проведення в якості понятих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які є зацікавленими в результатах кримінального провадження, а саме є членами громадської організації «Чигиринська народна рада», членом якої є також і потерпіла; протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.07.2016, оскільки дана слідча дія проведена з порушенням ст. 228 КПК України, так як особою не вказувалися прикмети чи сукупність ознак по яким впізнається обвинувачена і по яким саме ознакам. При цьому впізнання проведено по фотокарткам без належних для цього підстав, пред`являлось лише дві фотокартки і дана слідча дія проводилась лише в присутності одного понятого.

Крім того, вважає недопустимим доказом і висновок експерта від 15.07.2016 № 02-01/1353, оскільки в ході його складання допущено порушення вимог КПК України, зокрема: в ньому відсутній докладний опис проведених досліджень, в тому числі, методи, які застосовані в ході його проведення, отримані результати та їх експертна оцінка (порушено п. 6 та 7 ч. 1 ст. 102 КПК України); він не містить дослідної частини з докладним описом процесу дослідження і усіх виявлених фактичних даних з вказівкою методів та методик, що застосовувались (порушено п. 3.4 Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, затвердженої наказом МОЗ № 6 від 17.01.1995), а також обґрунтованих відповідей на кожне поставлене питання (порушено п. 7 ч. 1 ст. 102 КПК України); ґрунтується на недопустимому доказі протоколі проведення слідчого експерименту від 06.07.2016, без обстеження потерпілої і за відсутності повного обсягу медичних документів.

Посилається на те, що судом не надано жодної оцінки показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , які мають істотне значення для встановлення фактичних обставин провадження та свідчать про відсутність в її дія складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання, зазначає про безпідставне застосування до неї громадських робіт, при наявності альтернативних видів покарання, передбачених санкцією статті.

На апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 прокурором та представником потерпілої ОСОБА_9 адвокатом ОСОБА_8 подані заперечення, які зводяться до законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції та безпідставності апеляційних вимог.

В доповненнях до апеляційної скарги від 21.03.2017 обвинувачена ОСОБА_7 також звертає увагу на те, що висновки суду щодо спричинення нею тілесних ушкоджень у вигляді забоїв, а також їх приналежності до легких тілесних ушкоджень, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Крім того судом не враховано висновки експерта від 15.07.2016 № 02-01/1353 про те, що травма голови із струсом головного мозку у ОСОБА_9 могла виникнути внаслідок падіння з висоти власного росту на площину та не перевірено таку версію подій в судовому засіданні.

Звертає увагу на те, що суд у судовому рішенні спотворив показання свідка ОСОБА_16 та не врахував показання свідка ОСОБА_13 , який був очевидцем подій, щодо відсутності протиправних дій з її боку. При цьому, безпідставно поклав в основу обвинувального вироку показання ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які є зацікавленими в провадженні особами. Більш того, суд взагалі не з`ясував обставини щодо місцезнаходження ОСОБА_10 23.06.2016 о 10 годині за допомогою об`єктивних даних, зокрема відомостей операторів мобільного зв`язку, що ставить під сумнів його показання, покладені в основу обвинувального вироку.

Зазначає, що судом не з`ясовано обставини спричинення тілесних ушкоджень у виді забоїв, зокрема кількість травмуючи факторів, місце прикладання сили, відповідність розміру травмую чого предмета наявній локалізації тілесних ушкоджень.

Стверджує про недопустимість як доказів відомостей, що містяться протоколі надання підозрюваній доступу до матеріалів досудового розслідування від 26.07.2016 та повідомленні свідка ОСОБА_7 і потерпілої ОСОБА_9 про призначення експертизи від 11.07.2016.

Крім того, вказує на те, що судом не усунуто суперечностей в її показаннях та показаннях потерпілої ОСОБА_9 , що призвело до встановлення судом фактичних обставин, які не відповідають дійсності.

Узагальнюючи викладене, обвинувачена вважає порушеним її право на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Європейської конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод.

В змінах до апеляційної скарги від 21.03.2017 обвинувачена ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції і призначити розгляд провадження у суді першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 12.04.2017 вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.12.2016 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України залишено без змін.
Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.05.2018 касаційну скаргу прокурора та ОСОБА_7 задоволено, а ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 12.04.2017 щодо останньої скасовано з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції.

В змінах до апеляційної скарги датованих 23.04.2019 обвинувачена ОСОБА_7 , без зміни обґрунтувань, зазначених в апеляційній скарзі та доповненнях до неї, просить вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.12.2016 скасувати та закрити провадження, внесене до ЄРДР за № 0000246 щодо неї у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явився захисник ОСОБА_17 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, та з урахуванням заяви обвинуваченої ОСОБА_7 про розгляд кримінального провадження без участі захисника та здійснення захисту самостійно, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Крім того, в судове засідання не з`явилась потерпіла ОСОБА_9 , яка повідомлена про розгляд провадження, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, що не перешкоджає проведенню апеляційного розгляду за участю її представника адвоката ОСОБА_8 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченої ОСОБА_7 в підтримку апеляційної скарги з доповненнями та змінами до неї в повному обсязі, міркування прокурора і представника потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 про законність, обґрунтованість вироку суду першої інстанції, та безпідставності апеляційних вимог обвинуваченої, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги зі змінами, та доповненнями до неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої ОСОБА_7 зі змінами, та доповненнями до неї до задоволення не належить.
Згідно ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, ґрунтуватись на всебічному, повному, об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

На думку колегії суддів, вказаних вимог процесуального закону суд першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню належним чином дотримався.

Так, висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, відповідає фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні доказів, яким суд дав правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, судом першої інстанції кваліфіковано вірно.

Так, в суді першої інстанції обвинувачена ОСОБА_7 , заперечивши свою провину в заподіянні потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, показала, що 23.06.2016 близько 10 години на перехресті вулиць Черкаської та Садової в с. Рацеве Чигиринського району Черкаської області між нею та потерпілою ОСОБА_9 виник конфлікт з приводу курника. В подальшому, до них на машині під`їхала ОСОБА_12 , яка втрутилась у конфлікт, після чого він припинився і вона та потерпіла роз`їхались на велосипедах. Наполягала, що будь-яких тілесних ушкоджень вона потерпілій не заподіювала. При цьому, зазначила, що між нею та потерпілою склалися неприязні відносини.

Незважаючи на невизнання обвинуваченою ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України за обставин, наведених у вироку суду першої інстанції, її винуватість підтверджується безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, перевіреними судом першої інстанції в їх сукупності та наведеними у вироку доказами.

Зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_9 , які вона дала суду першої інстанції, про те, що 23.06.2016 близько 10 години на перехресті вулиць Черкаської та Садової в с. Рацеве Чигиринського району Черкаської області у неї з обвинуваченою ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу курника, в ході якого остання нанесла їй один удар кулаком правої руки в обличчя в районі верхньої щелепи, чим спричинила тілесні ушкодження. Ініціатором конфлікту була обвинувачена ОСОБА_7 .
Як показав допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_18 , 23.06.2016 близько 10 години він, перебуваючи за 15-20 метрів від перехрестя вулиць Черкаської та Садової у с. Рацеве, на якому в той час були ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , помітив, як вони сварились. Чи наносили вони одна одній тілесні ушкодження, він не бачив.
Свідок ОСОБА_12 в ході розгляду провадження судом першої інстанції показала, що 23.06.2016 близько 10 години, проїжджаючи на автомобілі перехрестя вулиць Черкаської та Садової у с. Рацеве, вона чула та бачила, як сваряться ОСОБА_7 та ОСОБА_9 . Крім того, вона бачила як ОСОБА_7 трусила велосипедОСОБА_9 . Коли вона почала їх розбороняти, обвинувачена та потерпіла роз`їхалися на велосипедах. Вона не бачила як ОСОБА_7 наносила удари ОСОБА_9 , оскільки очевидцем початку конфлікту не була.
Допитаний судом першої інстанції в якості свідка ОСОБА_10 показав, що 23.06.2016 близько 10 години він був очевидцем сварки потерпілої та обвинуваченої на перехресті вулиць Черкаської та Садової в с. Рацеве. В ході даної сварки він чітко бачив, що ОСОБА_7 нанесла один удар кулаком правої руки по обличчю потерпілої ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_19 під час допиту в судовому засіданні показав, що 23.06.2016 після 10 години він підвозив ОСОБА_9 до Чигиринської ЦРЛ. Він бачив, що в останньої на правій щоці було тілесне ушкодження. Прибувши до лікарні він провів потерпілу до лікаря, оскільки остання погано себе почувала.
Як показав в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 головний лікар Чигиринської ЦРЛ, 23.06.2016 близько 09 години він оглядав ОСОБА_9 у зв`язку зі скаргами останньої на здоров`я, які не були пов`язані з черепно-мозковою травмою, чи тілесними ушкодженнями, яких, під час її огляду, не було, як і ознак черепно-мозкової травми.
Показаннями свідка ОСОБА_21 , даними суду першої інстанції, яка бачила 23.06.2016 після 09 год. 30 хв. як ОСОБА_22 у с. Рацеве їхав на велосипеді.

Крім того, винуватість ОСОБА_7 підтверджена безпосередньо дослідженими судом в судовому засіданні письмовими доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, зокрема даними:
- повідомлення ОСОБА_9 від 23.06.2016 (час надходження 10 год. 21 хв.), прийнятого Чигиринським ВП Смілянського ВП ГУНП в Черкаській області про те, що 23.06.2016 близько 10 години у с. Рацево їй нанесено тілесні ушкодження ОСОБА_7 ;
- протоколу слідчого експерименту від 06.07.2016 проведеного за участю потерпілої ОСОБА_9 , в ході якого остання підтвердила та відтворила обставини вчинення щодо неї злочину обвинуваченою ОСОБА_7 . Допитані в якості свідків зі сторони захисту ОСОБА_14 та ОСОБА_15 підтвердили факт присутності в якості понятих при проведенні слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_23 ;
- висновку експерта № 02-01/1353 від 15.07.2016, за змістом якого вбачається, що травма голови зі струсом головного мозку у ОСОБА_9 , могла виникнути від одного удару кулаком правої руки в область обличчя за обставин, на які вказала остання у протоколі проведення слідчого експерименту від 06.07.2016 та відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;
- протоколу пред`явлення особи для впізнання від 20.07.2016, за змістом якого свідок ОСОБА_22 серед пред`явлених йому для впізнання фотознімків осіб впізнав ОСОБА_7 як особу, яка 23.06.2016 близько 10 год. нанесла потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження. Допитаний в якості свідка зі сторони захисту ОСОБА_24 підтвердили факт присутності в якості понятого при проведенні слідчої дії пред`явлення особи для впізнання за фотокартками, де свідкові ОСОБА_22 пред`являлись фотокартки, а також він розповідав про те, що був очевидцем вчинення злочину;
- протоколу слідчого експерименту від 25.10.2016 проведеного за участю ОСОБА_7 , обвинуваченої ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_22 , де перевірено і уточнено показання свідка ОСОБА_10 , шляхом відтворення дій, обстановки і обставин події, які відбувалися 23.06.2016 близько 10 години.
З метою усунення будь-яких сумнівів в показаннях свідка ОСОБА_22 , за клопотанням сторони захисту в судовому засіданні також досліджено матеріалами кримінального провадження №0000244 від 22.06.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, за зверненням ОСОБА_10 щодо крадіжки належного йому мобільного телефону марки «Самсунг» , де постановою слідчого від 31.10.2016 закрито кримінальне провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.
Наведені вище докази, які були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції, спростовують твердження обвинуваченої ОСОБА_7 про те, що інкримінованого правопорушення вона не вчиняла і тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_9 не наносила
На думку колегії суддів, зазначені твердження обвинуваченої ОСОБА_7 об`єктивно не підтверджені та не узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, а тому розцінюються як намагання обрати такий спосіб захисту з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.
Підстав вважати, що докази, покладені судом в основу обвинувального вироку, не відповідають ст.ст. 85 та 86 КК України в частині їх відповідності критеріям належності та допустимості, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення не здобуто.

Зокрема, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на недопустимість як доказу протоколу проведення слідчого експерименту від 06.07.2016 за участю потерпілої ОСОБА_9 , оскільки слідчий експеримент проведений з урахуванням положень, передбачених ст. 223 КПК України та оформлений згідно ст. 240 КПК України. Підстави вважати, що поняті, які були залучені при проведенні даної слідчої дії, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є заінтересованими особами в результатах кримінального провадження, у колегії суддів відсутні, а посилання ОСОБА_7 на те, що вони є членами громадської організації «Чигиринська народна рада», членом якої є також і потерпіла ОСОБА_9 , не свідчать про протилежне. Більш того, з метою усунення будь-яких сумнівів, судом допитані в якості свідків поняті ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, підтвердили про відсутність процесуальних порушень в ході проведення слідчої дії за їх участі та зазначили, що в результатах кримінального провадження заінтересованими не являються.
Колегія суддів також вважає, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.07.2016 за участю свідка ОСОБА_10 та сама слідча дія зафіксована ним, про сумнівність яких вказується обвинуваченою в апеляційній скарзі, проведені та складені відповідно положенням ст.ст. 228, 231 КПК України, що також підтверджено в судовому засіданні і допитаним в якості свідка понятим ОСОБА_24 .
Крім того, в ході апеляційного перегляду вироку суду першої інстанції, не встановлено підстав для визнання недопустимим доказом висновок експерта від 15.07.2016 № 02-01/1353, оскільки його зміст цілком відповідає вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України та містить необхідні відомості щодо механізму, локалізації, ступеню тяжкості та давності утворення тілесних ушкоджень у потерпілої ОСОБА_9 . При цьому, проведення відповідної експертизи без залучення потерпілої на підставі матеріалів провадження та медичних даних, не суперечить вимогам процесуального законодавства і не свідчить про неповноту її проведення.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження ОСОБА_25 про те, що згідно висновку експерта від 15.07.2016 № 02-01/1353, травма голови із струсом головного мозку у ОСОБА_9 , в тому числі, могла виникнути внаслідок падіння з висоти власного зросту на площину, оскільки вказана версія подій будь-якими іншими доказами не підтверджена. Крім того, не встановлено даних про те, що потерпіла в день інкримінований органом досудового розслідування, за інших ніж встановлені судом обставини, могла отримати травму голови зі струсом головного мозку.
Посилання обвинуваченої ОСОБА_7 на те, що судом не надано жодної оцінки показанням свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , які вказують на відсутність в її дія складу кримінального правопорушення, колегія суддів визнає безпідставними.

Так, згідно вироку суду першої інстанції, в судовому засіданні безпосередньо допитані в якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , дані показання оцінені судом з урахуванням положень ст. 94 КПК України, що знайшло своє об`єктивне відображення в судовому рішенні.

Зокрема, судом визнано такими, що не відповідають іншими доказами показання свідка ОСОБА_13 про те, що обвинувачена не завдавала потерпілій тілесні ушкодження, оскільки вони спростовані показаннями іншого свідка ОСОБА_10 очевидця подій, даними проведеного за його участю слідчого експерименту від 25.10.2016 та висновками експерта № 02-01/1353 від 15.07.2016.
Судом перевірені та визнані необґрунтованими сумніви сторони захисту щодо місця знаходження свідка ОСОБА_10 23.06.2016 близько 10 години, шляхом допиту свідка ОСОБА_11 , який бачив останнього 23.06.2016 о 09 год. 30 хв. в м. Чигирині та визнано їх такими, що спростовуються показаннями свідка ОСОБА_21 , яка в своїх показаннях вказувала, що бачила ОСОБА_10 23.06.2016 після 09 год. 30 хв. в с. Рацеве.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що показання свідка ОСОБА_10 є послідовними, взаємопов`язаними з іншими доказами в провадженні, тому підстави вважати їх сумнівними, у колегії суддів відсутні.
Крім того, колегія суддів цілком погоджується з тим, що показання свідка ОСОБА_16 про те, що вона не бачила на потерпілій тілесних ушкоджень, не є доказом невинуватості обвинуваченої ОСОБА_7 , а наявність у потерпілої ушкодження на правій щоці після 10 год. 30 хв. 23.06.2016 підтверджується показаннями свідка ОСОБА_19 , який підвозив останню до лікарні.
Не приймаються до уваги і твердження апелянта про те, що потерпіла ОСОБА_9 висловлювала образи та погрози фізичною розправою щодо членів сім`ї ОСОБА_7 , які вона сприймала як реальні, оскільки вони не підтверджені матеріалами кримінального провадження, як і не підтверджена і та обставина, що обвинувачена під впливом таких погроз перебувала в стані сильного душевного хвилювання. При цьому, виникнення конфлікту від потерпілої шляхом словесних образ не давало підстав для застосування фізичної сили щодо неї обвинуваченою ОСОБА_7 .
Колегією суддів визнаються помилковими посилання ОСОБА_7 на порушення допущені прокурором при зміні обвинувачення в суді, оскільки прокурор, дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити та виконавши вимоги ст. 341 КПК України, сформулював змінене обвинувачення та виклав обґрунтування прийнятого рішення, що узгоджується з положеннями ст. 338 КПК України.
З огляду на наведене, колегією суддів в ході апеляційного перегляду судового рішення щодо ОСОБА_7 не встановлено обставин, передбачених ст. 284 КПК України, для скасування обвинувального вироку і закриття кримінального провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 407, 417 КПК України.

Вирішуючі по суті апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо призначеного їй покарання, колегія суддів виходить з тих міркувань, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ст.65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, зокрема, апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.03 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватої, яка раніше не судима, до кримінальної відповідальності притягується вперше, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, її ставлення до вчиненого, при невстановленні обставин, що пом`якшують покарання та відсутності обставин, що його обтяжують, обгрунтовано призначив ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт.

За наведених обставин, місцевий суд правильно прийшов до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_7 при відбуванні призначеного судом покарання, а тому апеляційні доводи обвинуваченої про необхідність призначення їй іншого більш м`якого альтернативного покарання, в тому числі, з урахуванням обставин, які цілком повно враховано судом першої інстанції, колегія суддів визнає необгрунтованими.

На думку колегії суддів, саме покарання ОСОБА_7 у виді громадських робіт у визначених судом межах, за відсутності будь-яких обмежень для застосування такого виду покарання, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті, та не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства, та вимогами захисту основоположних прав особи.

Пістав для пом`якшення ОСОБА_7 призначеного судом покарання, колегією суддів не встановлено. Даних про наявність обставин, що є пом`якшуючими покарання обвинуваченої ОСОБА_7 , з огляду на положення ст. 66 КК України, або можуть бути визнані такими, стороною захисту не надано і з матеріалів кримінального провадження не вбачається.

Колегія суддів також цілком погоджується з частковим задоволенням судом першої інстанції цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу і задоволенням цивільного позову прокурора про стягнення витрат на лікування потерпілої, які вирішено з урахуванням положень ст. 118, 124, 120 КПК України та ст.ст. 1166, 1167, 1195 ЦК України, вважаючи суми визначені судом до відшкодування таким, що відповідають критеріям розумності і справедливості.

З огляду на наведене, розглянувши кримінальне провадження в межах заявлених апеляційних вимог колегія суддів вважає, що вирок районного суду є законним і обґрунтованим, підстави, передбачені ст. 409 КПК України, для його скасування, чи зміни відсутні, а тому апеляційні вимоги обвинуваченої ОСОБА_7 залишає без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, п. 1 ч.1 ст. 407, ст. 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :
Вирок Чигиринського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2016 рокущодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 , - без задоволення.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді