ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/120/19 Номер провадження 11-кп/814/664/19Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретаремОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
з участю прокурора представника виправної колонії засудженогоОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2019 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та мешканцю АДРЕСА_1 , громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, засудженому вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року за ч.2 ст.121, ч.4 ст.70 КК України на 7 років позбавлення волі,

відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року.

В обґрунтування прийнятого рішення суд послався на те, що ОСОБА_8 поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

За змістом апеляційної скарги засуджений просить звільнити його умовно-достроково від відбування покарання, оскільки за час перебування в Державній установі «Божковська виправна колонія (№16)» має заохочення, приймає активну участь в роботі по благоустрою установи, працевлаштований сантехніком, до праці та виконання покладених обов`язків ставиться сумлінно.
Звертає увагу, що приймає участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого на підтримання доводів апеляційної скарги, думку представника виправної колонії, який не вбачав визначених законом підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, міркування прокурора про законність і обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Відповідно до ст.107 КК України до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі за злочин, вчинений у віці до вісімнадцяти років, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та після фактичного відбуття ним не менше половини строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.
Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.
Доводи апеляційної скарги засудженого про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є непереконливими.
Як вбачається з матеріалів провадження, під час перебування в слідчому ізоляторі та в Державній установі «Білозерська виправна колонія (№105)» засуджений характеризувався негативно, тричі був притягнутий до дисциплінарної відповідальності (а.о.с.121, 132).
З 18 жовтня 2017 року ОСОБА_8 відбуває покарання в Державній установі «Божковська виправна колонія (№16)» і характеризується при цьому посередньо (а.о.с.147, 151, 162).
Засуджений дійсно мав заохочення, проте його поведінка була нестабільною, за порушення встановленого порядку відбування покарання ОСОБА_8 притягувався до дисциплінарної відповідальності (а.о.с.123, 134, 148, 152, 163, 173).
Крім того, колегія суддів враховує, що заохочення за період відбування покарання у Державній установі «Божковська виправна колонія (№16)» були застосовані безпосередньо перед настанням строку, після якого можливе умовно-дострокове звільнення (а.с.12).
За таких обставин відсутні підстави стверджувати про наявність стабільного процесу позитивних змін, які відбуваються в особистості ОСОБА_8 та свідчать про його готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про не досягнення засудженим такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати в майбутньому нових злочинів є правильним і ґрунтується на всебічному врахуванні даних про поведінку і ставлення до праці ОСОБА_8 за весь час відбування покарання, а не за час, який безпосередньо передує настанню строку, після якого можливе умовно-дострокове звільнення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно ч.7 ст.539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання, розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.
Як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 23 липня 2018 року, яка набрала законної сили 31 липня 2018 року, ОСОБА_8 було відмовлено у задоволенні його клопотання про умовно дострокове звільнення від відбування покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 24 червня 2016 року (т.1, а.о.с.58).

8 січня 2019 року ОСОБА_8 раніше встановленого законодавством шестимісячного строку з дня винесення попередньої ухвали суду про відмову знову звернувся з клопотанням про умовно - дострокове звільнення, тобто всупереч вимогам ч.7 ст.539 КПК України.
Отже, відсутні визначені законом підстави для звільнення засудженого від відбування покарання умовно-достроково.
Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.
Отже, апеляційна скарга засудженого не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.404, ст.405, ст.407, ст.418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 15 лютого 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а його апеляційну скаргу, - без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

СУДДІ:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4