ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/272/18 Справа № 183/4253/17 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004242 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, який має неповну середню освіту, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 25.12.2000 року Новомосковським міським судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 42, ч. 2 ст. 81, ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140 КК України до 4 років позбавлення волі;

- 16.08.2005 року Новомосковським міськрайоним судом за ч. 2 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки;

- 03.11.2006 року Новомосковським міськрайоним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 22.11.2011 року Новомосковським міськрайоним судом за ч. 1 ст. 309, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з випробуванням строком на 3 роки,

- 05.12.2012 року Новомосковським міськрайоним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільнений 27.10.2015 року умовно-достроково, строком на 1 рік 5 місяців 25 днів,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 , -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та призначено покарання у вигляді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням строком 2 роки 6 місяців.

Відповідно до ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, роботи, а також періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно з вироком суду, обвинуваченого ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення за таких обставин.

30 липня 2017 року близько 16.20 години обвинувачений ОСОБА_7 знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , де побачив раніше йому малознайомого чоловіка ОСОБА_10 .. Розуміючи, що у ОСОБА_10 при собі можуть знаходитися речі, які мають матеріальну цінність, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення його майна, реалізуючи який, в цей же день, тобто 30 липня 2017 року близько 16.30 годин, ОСОБА_7 , знаходячись у першому під`їзді будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, діючи умисно, з корисливих мотивів, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, наздогнав ОСОБА_10 та наніс йому один удар кулаком правої руки у ліву скроневу ділянку голови, після чого дістав із кишені куртки ОСОБА_10 належний останньому мобільний телефон марки «Samsung C 300 Blaсk» вартістю 180 грн. із сім-картою оператора «Київстар» вартістю 15 грн., після чого, відкрито утримуючи викрадене майно, з місця злочину втік, розпорядившись ним на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 195 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, перший заступник прокурора Дніпропетровської області, не оскаржуючи доведеності вини обвинуваченого, фактичних обставин злочину, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним, просив скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги прокурор посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та внаслідок цього судом першої інстанції допущено невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, прокурор посилається на те, судом першої інстанції під час прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання в порушення вимог закону не врахувано, що останній протягом 2000-2012 років вчинив ряд умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, проти власності, за які відповідно до вироків був засуджений до покарання у виді позбавлення волі реально.

Звільнившись з місць позбавлення волі 27.10.2015 року умовно-достроково, строком на 1 рік 5 місяців 25 днів та маючи непогашені судимості за вчинення низки умисних злочинів, ОСОБА_7 30.07.2017 року, вже через 3 місяці після спливу умовно дострокового звільнення, вчинив новий умисний злочин проти власності, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України. Таким чином, прокурор вказує, що виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства та реального покарання у виді позбавлення волі. Крім того, судом першої інстанції не враховано особу обвинуваченого, який не працює та не має постійного джерела доходу.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати вирок у частині призначення покарання, та ухвалити новий вирок з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі, доводи обвинуваченого та його захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши повторно матеріали кримінального провадження в частині даних про особу обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України, при вирішенні питання про наявність підстав для скасування або зміни судового рішення, суд апеляційної інстанції в даному провадженні має керуватися статтями 412-414 КПК України.

Відповідно до змісту вказаної норми закону, підставами для скасування або зміни зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Враховуючи те, що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, на думку колегії суддів, судом першої інстанції, при визначенні кримінального покарання обвинуваченому не були виконані вимог ст. 65 КК України, відповідно до якої суд, з урахуванням тяжкості скоєного та особи засудженого, призначає покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у Рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора та від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі про призначення судом більш м`якого покарання. Так, у Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Згідно з частиною другої статті 50 КК, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив покарання із застосуванням вимог ст. 75, 76 КК України.

За таких обставин, вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року відносно ОСОБА_7 підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому покарання, у зв`язку з його невідповідністю тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, на підставі ст.ст. 413-414 КПК України, з ухваленням нового вироку згідно п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Обговорюючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який є особою, що раніше неодноразово судима, скоєний ним злочин відноситься до категорії тяжких, має постійне місце мешкання, де характеризується задовільно, на обліках у лікарів фтизіатра, психіатра, нарколога не перебуває, потерпілий претензій до обвинуваченого не має та не наполягає на суворому покаранні.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду про можливе виправлення ОСОБА_7 без ізоляції його від суспільства та можливість призначення йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, оскільки судом першої інстанції під час прийняття рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання в порушення вимог закону не враховано, що останній протягом 2000-2012 років вчинив ряд умисних злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, проти власності, за які відповідно до вироків був засуджений до покарання у виді позбавлення волі реально. Крім того, після звільнення з місць позбавлення волі 27.10.2015 року умовно-достроково, строком на 1 рік 5 місяців 25 днів, маючи непогашені судимості за вчинення низки умисних злочинів, ОСОБА_7 30.07.2017 року, вже через 3 місяці після спливу умовно дострокового звільнення, вчинив новий умисний злочин проти власності, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України. Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 не працює та не має постійного джерела доходу.

Крім того, на виклики суду апеляційної інстанції ОСОБА_7 не з`являвся, що свідчить про відсутність в останнього бажання відбувати призначене покарання.

Обставин, відповідно до вимог ст. 67 КК України, що обтяжують покарання, судом першої та апеляційної інстанцій не було встановлено.

Таким чином, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів з метою справедливості та законності призначення покарання, вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України.

На думку колегії суддів, саме таке покарання є необхідним і достатнім та справедливим для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових злочинів, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 - задовольнити.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2017 року, щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України скасувати в частині призначенення покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 відраховувати з моменту затримання в порядку виконання вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4