ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1108/18 Справа № 180/1299/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000323 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року, щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк, громадянки України, без освіти, не заміжньої, не працюючої, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима:

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_9 , в режимі відеоконференції, -

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, і призначено їй покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 79 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі ст.76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 :

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення товарознавчої експертизи, оформленої висновком № 18/12.1/134 від 18 червня 2018 року, в розмірі 572,00 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, обвинувачену ОСОБА_7 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення за таких обставин.

19 травня 2018 року в період часу з 11:00 години до 13:00 години, ОСОБА_7 , перебуваючи біля свого двору за адресою: АДРЕСА_1 , зустріла потерпілу ОСОБА_10 , з якою у неї виник словесний конфлікт. Під час конфлікту між потерпілою ОСОБА_10 і ОСОБА_7 виникла бійка, в ході якої потерпіла ОСОБА_10 випустила з рук мобільний телефон марки «Nomi» моделі і401, який впав на землю. Після чого з метою подальшого уникнення конфлікту, потерпіла ОСОБА_10 покинула місце події. Одразу після чого у ОСОБА_7 виник умисел на таємне викрадення майна потерпілої ОСОБА_10 , а саме мобільного телефону марки «Nomi» моделі і401, який знаходився на землі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 19 травня 2018 року близько 13:00 години, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, впевнившись в тому, що за її діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на АДРЕСА_1 , викрала мобільний телефон марки «Nomi» моделі і401, вартістю 433 грн. 33 коп., який належить ОСОБА_10 , та який остання випустила з рук під час конфлікту з ОСОБА_7 , спричинивши останній матеріальну шкоду на вищевказану суму, після чого залишила місце вчинення злочину та розпорядилась викраденим майном на власний розсуд.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, перший заступник прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог кримінального закону, на обвинувачену покладено лише обов`язок за п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання без зазначення п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинувачену та її захисника, які заперечували проти задоволення скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, прокурором в апеляційному порядку не заперечуються, а тому апеляційним судом не переглядається. Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України в апеляційній скарзі прокурора також не оспорюється.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України, при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону, підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 75 КК України суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більш п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи,дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України в редакції Закону України №1492-VIII від 07.09.2016 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення виконання кримінальних покарань та реалізації прав засуджених визначено обов`язки, які суд покладає на особу в разі звільнення її від відбування покарання з випробуванням, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Тобто вказані обов`язки є обов`язковими для особи протягом іспитового строку.

Зменшення обсягу такого обов`язку судом і призначення лише одного обов`язку з передбачених ч. 1 ст. 76 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення.

Аналізуючи ч. 2 ст. 76 КК України, слід зазначити, що така норма закону передбачає право суду покладання додаткових обов`язків на осіб, звільнених від відбування покарання з випробуванням.

З матеріалів кримінального провадження видно, що при вирішенні питання про призначення обвинуваченій покарання, суд першої інстанції не у повній мірі дотримався вимог зазначеного закону.

Так, суд поклав на обвинувачену ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, та не зазначив п. 1 ч.1 ст. 76 КК України, що в свою чергу призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подано прокурором, потерпілим чи його представником.

Отже, колегія суддів вважає, що прокурор навів переконливі доводи необхідності застосування вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, тому покарання щодо ОСОБА_7 слід визначити у відповідності до вказаної норми закону з ухваленням нового вироку суду в частині призначення покарання.

Інших порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено, тому в решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.
Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

________________ ________________ ________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4