30.11.2018 363/2032/17
В И Р О К
Іменем України

30.11.2018 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

потерпілого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгороді обвинувальний акт по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000193 за обвинуваченням:

ОСОБА_9 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нова Басань, Бобровицького району, Чернігівської області, українця, громадянина України, який має середньо спеціальну освіту, одружений, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_8 незаконно заволодів транспортним засобом, яке завдало значної матеріальної шкоди потерпілому, за наступних обставин.
Так, 01 вересня 2016 року, точного часу встановити не видалося можливим, у ОСОБА_8 , який достовірно знав, що у ОСОБА_6 у власності є автомобіль марки «Fiat Ducato», д.н.з. НОМЕР_1 , виник умисел на незаконне заволодіння зазначеним автомобілем.

Того ж дня, близько 14:00 години, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 зателефонував до ОСОБА_10 , дружини ОСОБА_6 , та зловживаючи її довірою, під вигаданим приводом попрохав надати для тимчасово користування автомобіль марки «Fiat Ducato», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме для перевезення сантехніки із м. Києва до м. Біла Церква.

Того ж дня, 01 вересня 2016 року, близько 14:30 години, ОСОБА_8 зустрівся з ОСОБА_10 на автостоянці у гаражному кооперативі «Ветеран», по вул. Кургузова 11, у м. Вишгород, де остання передала ОСОБА_8 ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Fiat Ducato», д.н.з. НОМЕР_1 , за усною домовленістю, що ОСОБА_8 поверне вказаний автомобіль 08 вересня 2016 року.

В подальшому, 08 вересня 2016, точного часу встановити не видалося можливим, ОСОБА_8 , діючи умисно, не збираючись повертати автомобіль марки «Fiat Ducato», д.н.з. НОМЕР_1 , власникові ОСОБА_6 та всупереч волі власника ОСОБА_6 , шляхом зловживання довірою останнього (неодноразово пояснював, що поверне автомобіль на наступний день, що він хворіє, що хворіють члени його сім`ї та інше), не маючи будь-якого права на володіння та розпорядження автомобілем марки «Fiat Ducato», д.н.з. НОМЕР_1 , протиправно, розпорядився зазначеним автомобілем на власний розсуд.

Згідно висновку авто-товарознавчої експертизи середня ринкова вартість транспортного засобу, автомобіля марки, моделі «Fiat Ducato», д.н.з. НОМЕР_1 на момент його незаконного заволодіння становить 95388, 49 грн. (дев`яносто п`ять тисяч триста вісімдесят вісім гривень сорок дев`ять копійок). У зв`язку із чим, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, заподіяв ОСОБА_6 значну матеріальну шкоду.

Обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.289 КК України, надаючи показання у судовому засіданні, не визнав, зазначив, що у вересні 2016 року він мав намір щодо оренди автомобіля, у зв`язку із чим, будучи знайомим з дочкою потерпілого, взяв в оренду автомобіль марки «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 , з метою здійснення підприємницької діяльності, але в подальшому, у зв`язку із скрутним матеріальним становищем не зміг його повернути. Зазначив, що умислу на незаконне заволодіння даним автомобілем він не мав. В подальшому, під час судового засідання, після надання показань потерпілим та свідками, зазначив, що дійсно він отримавши вказаний автомобіль від потерпілого, зловживаючи довірою останнього, не маючи права на розпорядження даним автомобілем, розпорядився ним з корисливих мотивів, при цьому не повідомляючи потерпілого про даний факт, а продовжував запевняти про те, що поверне автомобіль найближчим часом. В подальшому, у судовому засіданні зазначив, що провину визнає у повному обсязі. Цивільний позов, в частині відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, визнає у повному обсязі, в частині моральної шкоди, частково, у розмірі не більше 50000 гривень. У скоєному розкаюється, просив суд суворо його не карати, зобов`язався вжити заходів щодо відшкодування спричиненої шкоди потерпілому.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджується показаннями потерпілого, свідків наданих у судовому засіданні.
Потерпілий ОСОБА_6 у судовому засіданні надав показання, що з обвинуваченим його познайомила донька, оскільки останній був знайомим її подруги. Враховуючи дружні стосунки, він, на прохання ОСОБА_8 надав свій автомобіль марки «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки останньому потрібно було перевести меблі чи сантехніку, у зв`язку із чим обвинувачений повинен був відразу повернути автомобіль. Протягом тривалого часу він звертався до ОСОБА_8 з вимогою повернути автомобіль, але останній кожного разу просив ще від термінувати строк повернення, зазначаючи про якісь життєві негаразди. Лише в подальшому, потерпілому стало відомо, що обвинувачений не збирався повертати йому автомобіля, оскільки відразу його відчужив сторонній особі, якій також не повідомив про те, що автомобіль йому не належить. Під час обіцянок, щодо повернення автомобіля обвинувачений, постійно зловживаючи довірою потерпілого повідомляв неправдиву інформацію, оскільки наміру щодо повернення автомобілю не мав. На теперішній час спричинену матеріальну та моральну шкоду не відшкодував. Під час судового засідання представник потерпілого та цивільного позивача наполягав, що обвинуваченому повинно бути призначено покарання виключно в умовах ізоляції від суспільства, враховуючи його поведінку, зухвале ставлення до вчиненого, позицію щодо постійної зміни показань, а також протягом тривалого часу обіцянки щодо відшкодування шкоди, які не були виконанні.
Свідок ОСОБА_10 у судовому засідання надала показання, що потерпілий є її чоловіком, а обвинувачений знайомим доньки. У неї з чоловіком, у спільній власності, є декілька транспортних засобів, у зв`язку із чим, коли обвинувачений попросив надати йому автомобіль у користування на час перевезення меблів, вона передала йому ключі та документи щодо автомобіля марки «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 . В подальшому обвинувачений вказаний автомобіль не повернув, кожного разу обіцяв повернути, але до теперішнього часу автомобіль не повернуто. Та як їй стало відомо, він вже реалізував вказаний автомобіль сторонній особі.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні надав показання, що з ОСОБА_8 знайомий з лютого 2016 року, разом працювали. Наприкінці серпня 2016 року, він разом з ОСОБА_8 , за пропозицією останього, приїхали на автозупинку у м.Вишгороді де забрали автомобіль марки «Fiat Ducato» д.н.з. НОМЕР_1 , якій обвинувачений передав йому для здійснення перевезень. При цьому, обвинувачений не повідомив, що даний автомобіль йому не належить, та він не має права щодо його передачі. У жовтні 2016 року, він зламав руку, у зв`язку із чим пригнав даний автомобіль у м.Київ з метою ремонту, але документи, щодо даного автомобіля залишив у себе. В подальшому йому не відомо, що ОСОБА_8 зробив з вказаним автомобілем. Стосовно документів, то через деякій час йому зателефонував потерпілий, якому він повернув документи.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 , також підтверджується сукупністю зібраних та досліджених у судовому засіданні, достатніх та взаємопов`язаних між собою, доказів кримінального провадження.
Даними з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.03.2017р., згідно з яким, гр. ОСОБА_6 звернувся до Вишгородського відділу поліції ГУНП в Київській області із заявою в якій просив вжити заходів щодо гр. ОСОБА_8 , який заволодів його автомобілем марки «Fiat Ducato».
Даними з висновку авто-товарознавчої експертизи № 23.2017 від 09.03.2017р., згідно з яким, середня ринкова вартість транспортного засобу, автомобіля марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент його незаконного заволодіння становить 95388 (дев`яноста п`ять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 49 копійок.
Суд приходить до висновку, що під час судового розгляду доведені всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно ст. 91 КПК України.
Всі досліджені доказі є належними, допустимими, достовірними, а сукупність зібраних доказів достатньою та взаємопов`язаною у зазначеному кримінальному провадженні.
Звертаючи увагу на показання обвинуваченого ОСОБА_8 , який постійно під час судових засідань змінював свою позицію, від невизнання провини у повному обсязі, до визнання провини, не оспорюючи фактично викладених обставин, суд розцінює як спробу уникнути відповідальності. Під час судового засідання, як потерпілим, так і свідками були наданні показання, які узгоджуються між собою та дослідженими під час судового засідання письмовими доказами, а саме в тому, що обвинувачений, будучи знайомий з потерпілим, зловживаючи довірою потерпілого та його дружини, незаконно заволодів транспортним засобом, не маючи на нього ані дійсного, ані передбачуваного права, обернув його на свою користь, а саме розпорядившись на власний розсуд.

Проаналізувавши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 , у тому, що він у вересні 2016 року, зловживаючи довірою потерпілого незаконно заволодів транспортним засобом марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 , чим завдав потерпілому значної матеріальної шкоди, знайшла своє підтвердження під час судового засідання та його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом, що завдало значної шкоди потерпілому.
Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, межі санкції ч. 2 ст. 289 КК України, ступінь тяжкості вказаного злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.
Дані щодо особи обвинуваченого ОСОБА_8 , раніше не судимий; офіційно не працює, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває; зі слів обвинуваченого, одружений; має на утриманні двох малолітніх дітей, 2007 та 2013 років народження; за останнім місцем проживання характеризується позитивно.
Згідно досудової доповіді наданої до суду стосовно ОСОБА_8 , орган пробації вважає, що виправлення останнього без позбавлення волі неможливо, так як становить високий рівень небезпеки для суспільства.
З урахуванням обставин справи, даних про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, враховуючи ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, зазначене під час судових дебатів, суд вважає можливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства та у відношенні нього можливо застосувати ст.ст.75,76КК України, у зв`язку із чим конфіскацію майна не застосовувати.
На думку суду, саме за таких обставин в повній мірі буде дотримано положення статті 50 КК України, згідно якої покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом порядку обмеження прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим так і іншими особами.
Вирішуючи заявлений потерпілим ОСОБА_6 цивільний позов про відшкодування заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 95 388, 42 грн. та моральної шкоди у розмірі 100000 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до висновку авто-товарознавчої експертизи, середня ринкова вартість транспортного засобу, автомобіля марки «Fiat Ducato», реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент його незаконного заволодіння становить 95388 (дев`яноста п`ять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 49 копійок, у зв`язку із чим, позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.
Щодо вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди, суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з врахуванням вимог ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р., відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат та з урахуванням інших обставин. З огляду на перенесені потерпілим душевні страждань, що пов`язані зі незаконним заволодінням його транспортним засобом; зміною умов його життя, пов`язаного з необхідністю постійного пошуку обвинуваченого та автомобіля, а також з огляду на засади розумності і справедливості, ступінь вини обвинуваченого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6 підлягають задоволенню у розмірі 10 000 грн.

Речові докази по справі відсутні.
Процесуальні витрати у справі відсутні.
Керуючись ст.ст. 100, 119, 368-370, 373-374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без конфіскації майна.
На підставі ст.ст.75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 3 (три) роки не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 у відшкодування завданої матеріальної шкоди суму у розмірі 95388 (дев`яноста п`ять тисяч триста вісімдесят вісім) гривень 49 копійок та моральної шкоди в суму розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 у вигляді застави залишити до набрання вироком законної сили. Після набрання вироком законної сили та у разі не порушення засудженим покладених на нього обов`язків, застава повертається заставодавцю ОСОБА_12 ( АДРЕСА_3 ).
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий: ОСОБА_1