Справа № 755/5266/17
Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003346 від 10 березня 2017 року відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в :

Судом встановлено, що ОСОБА_5 10 березня 2017 року приблизно о 15 год. 44 хв., з метою придбання продуктів харчування зайшов до приміщення магазину «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: м. Київ, пр-т Ю.Гагаріна, буд. 12/1.

Перебуваючи в магазині «АТБ-Маркет» біля полиць у відділі продажу рибної продукції, ОСОБА_5 побачив три банки лососевої ікри марки «Парамушир», вартістю по 126 грн. 33 коп. кожна та три банки лососевої ікри марки «Своя лінія», вартістю 104 грн. 56 коп. кожна, після чого в нього виник умисел на таємне викрадення даного товару.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та переконавшись в тому, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, ОСОБА_5 взяв з полиці три банки лососевої ікри марки «Парамушир» та три банки лососевої ікри марки «Своя лінія», загальною вартістю 692 грн. 67 коп. та поклав їх до внутрішньої кишені своєї куртки.

В подальшому, ОСОБА_5 , виконавши всі необхідні дії, направлені на реалізацію свого злочинного умислу, з викраденим ним майном підійшов до касової зони, де не розрахувався за вищевказаний товар, та направився з викраденим до виходу з магазину, виконавши усі необхідні дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця.

Однак, ОСОБА_5 свій злочинний намір не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, так як був затриманий працівниками охорони магазину «АТБ-Маркет» при виході з даного магазину.

Своїми злочинними діями ОСОБА_5 намагався завдати ТОВ «АТБ-Маркет» матеріальної шкоди на загальну суму 692 грн. 67 коп.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом, оскільки останній хворіє на певні психічні захворювання, що підтверджується висновком експерта №215.

Захисник ОСОБА_4 не заперечував щодо застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру.

Вивчивши надані матеріали, вислухавши прокурора, адвоката, суд приходить до наступного.

Так, відповідно ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно ст. 18 КК України, суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно цього Кодексу можу наставати кримінальна відповідальність.

Згідно ст. 19 КК України, осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії і керувати ними.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0003346 від 10.03.2017 року надійшов до суду разом з угодою про примирення, укладеною 30.03.2017 року між підозрюваним ОСОБА_5 та представником потерпілого ТОВ «АТБ-Маркет» ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 19.07.2017 року в затвердженні угоди про примирення, укладеної 30 березня 2017 року, між потерпілим ТОВ «АТБ-Маркет» в особі представника потерпілого ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_5 відмовлено та призначено справу до судового розгляду.
В ході судового розгляду ухвалою суду від 19.03.2018 року ОСОБА_5 була призначена стаціонарна судово-психіатрична експертиза.

Згідно висновку стаціонарної судово-психіатричної експертизи №215 від 11.12.2018 року: « ОСОБА_5 у період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у скоєнні якого він обвинувачується, страждав стійким хронічним психічним розладом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний дефект (МКХ -10: F20.00), за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_5 на теперішній час страждає стійким хронічним психічним розладом: Шизофренія, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, виражений апатико-дисоціативний дефект (МКХ -10: F20.00). За своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, потребує застосування відносно нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом».

Тобто, з матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 , страждає психічним захворюванням, внаслідок якого не може розуміти значення своїх дій та керувати ними, потребує лікування в психіатричному закладі.

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів.

Так, те що кримінальне правопорушення вчинено ОСОБА_5 підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 10.03.2017 року, довідкою ТОВ «АТБ-Маркет» №14377 від 10.03.2017 року про вартість викраденого товару, протоколом огляду місця події від 10.03.2017 року з ілюстративною таблицею до нього, протоколом огляду предмету від 28.03.2017 року.

Окрім цього, в судовому засіданні, яке відбулось 19.03.2018 року ОСОБА_5 підтвердив, що дане кримінальне правопорушення вчинено ним.

При цьому, вище досліджені процесуальні джерела доказів, суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів та допустимими, враховуючи, що останні отримані у порядку встановленому КПК України, а безпосередніх порушень вимог КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено.

Тож, враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинено саме ОСОБА_5 .

Сукупність всіх доказів, отриманих в процесі досудового слідства та судового розгляду, вказує на те, що ОСОБА_5 скоїв суспільно небезпечне діяння в стані неосудності і на даний час хворіє хронічним психічним захворюванням і тому в силу ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності, проте потребує в застосуванні до нього примусових заходів медичного характеру.

Згідно ст. 19 Закону України "Про психіатричну допомогу", примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінально-процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Таким чином, у судовому засіданні встановлена неосудність ОСОБА_5 , на момент вчинення суспільно-небезпечного діяння, так як він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними в період вчинення інкримінованого діяння і на даний час також не може віддавати собі звіт у своїх діях і керувати ними.

У відповідності до вимог ст.ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Згідно п. 3 наказу МОЗ України № 397 від 08.10.2001 року «Про затвердження нормативно-правових документів з окремих питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру до осіб, які страждають на психічні розлади» вид примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості психічного захворювання в особи, тяжкості вчинення нею діяння з урахуванням її ступеня суспільної небезпечності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовано поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини вчинення суспільно -небезпечного діяння, дані про характер і тяжкість наявного у ОСОБА_5 психічного захворювання, зокрема дані, що містяться у висновку експерта №215 від 11.12.2018 року, суд приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_5 саме зазначеного виду примусового заходу медичного характеру, у зв`язку з наявним у нього психічним захворюванням.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, ОСОБА_5 не обирався та, враховуючи вимоги ст. ст. 131-132,177, 178 КПК України, підстав для його визначення на цьому етапі немає.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень Кримінального процесуального Кодексу України, зокрема з урахуванням положень ст. 100 цього Кодексу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-29, 100, 369-372, 376, 512, 513 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003346 від 10 березня 2017 року у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом.

Речові докази: три банки лососевої ікри марки «Парамушир» та три банки лососевої ікри марки «Своя лінія», що передані під зберігальну розписку представнику потерпілого ОСОБА_7 залишити у володінні потерпілого.

Речові докази: DVD-R диск Arena 4/7 GB з відеозаписом обставин скоєння кримінального правопорушення зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: