Справа № 206/1522/19
Провадження № 1-в/206/103/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2019року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: представника ДУ ІВЦ (133) засудженого ОСОБА_3 ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро справу за поданням адміністрації Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» про умовно-дострокове звільнення засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, засудженого 22.03.2016 року Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 164 КК України, з урахуванням ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у вигляді 2 років 1 місяця обмеження волі, суд,-

В С Т А Н О В И В:

18.03.2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулась з поданням адміністрації Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 посилаючись на те, що він відбув частини призначеного покарання, характеризується позитивно, за час відбування покарання довів своє виправлення.
Представник ДУ ІВЦ №133та засуджений ОСОБА_5 підтримали подання, просили задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання.
Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи, засудженого, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
В силу ст. 81 КК України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 22.03.2016 року Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 164 КК України, на підставі ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі. ОСОБА_5 відбув 3/4 призначеного строку покарання, характеризується позитивно, відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ ІВЦ №133 має одне заохочення стягнень не має (а.с. 6), з серпня по грудень 2017 року працював на власному виробництві, в 2018 та 2019 роках не працевлаштований.
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд дійшов висновку, що подання адміністрації Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін.
Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_5 , будучи засудженим за аналогічні злочини, тобто за ст. 164 КК України, після звільнень на шлях виправлення не ставав, обов`язки, покладені на нього ст.ст. 75,76 КК України, а також обов`язки умовно-достроково звільненого засуджений не виконав, має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 93000 грн., які не відшкодовані та за час відбування покарання не був працевлаштованим, та не надав доказів гарантування працевлаштування в разі дострокового звільнення.
Отже з наявних доказів, недостатньо суду щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень, до того ж сама по собі наявність одного заохочення у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 Кримінального кодексу України ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:

В задоволенні подання адміністрації Державної установи «Ігренський виправний центр (№133)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів в Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1