Справа № 464/5900/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/205/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року м. Львів
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 464/5900/16-к з участю,
прокурора ОСОБА_6
обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ОСОБА_9
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12
за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинуваченого ОСОБА_9 і його захисника ОСОБА_14 та захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Сихівського районного суду м.Львова від 19-21 червня 2018 року,

встановила:
цим вироком,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, м. Караганда, Республіки Казахстан, зареєстрованого та проживаючого АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
визнановинним та призначено покарання за ч.3 ст.186 КК України п`ять років позбавлення волі, за ч.1 ст. 125 КК України 200 годин громадських робіт.

Звільнено ОСОБА_13 від покарання призначеного за ч.1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт на строк 200 годин на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 рахується з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_13 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 07.04.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_13 до вступу вироку в законну силу залишено заставу, після чого суму застави в розмірі 68900 грн., які були внесені ОСОБА_15 та знаходяться на рахунку ТУ ДСА у Львівській області № рах. 0757, МФО 820172, повернути ОСОБА_15 .

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , раніше судимого, востаннє 08.05.2013 року Залізничним районним судом м. Львова за ч.2 ст. 186 КК України на 4 роки позбавлення волі,

визнано винним та призначено покарання за ч. 3 ст. 186 КК України чотири роки 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахується з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 29.05.2017, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 рахується з часу набрання вироком законної сили та фактичного звернення до виконання.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_9 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк попереднього ув`язнення з 02.06.2016 по 07.06.2016 р., з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено заставу.

Згідно вироку суду, 01.06.2016 року, близько 15 год., ОСОБА_8 повторно, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, проникли у приміщення квартири АДРЕСА_4 , по місцю проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Зокрема, ОСОБА_13 постукав у двері вказаної квартири, які відчинив ОСОБА_16 . В подальшому, ОСОБА_13 несподівано штовхнув його в приміщення квартири, та проти волі останнього зайшов за ним, після чого слідом в приміщення квартири увірвалися ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , де із застосуванням фізичного насильства, яке виразилося в тому, що ОСОБА_13 наніс ряд ударів кулаками рук, а також дерев`яним стільцем та кухонним приладдям (черпаком) по тілу ОСОБА_16 , в результаті чого спричинив йому синці та садна на голові, руках, та лівій нозі, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, та продовжуючи свої злочинні дії, схопив ОСОБА_17 , яка намагалась захистити ОСОБА_16 , рукою за волосся, та притиснув останню передпліччям за шию до стінки, внаслідок чого спричинив останній синці на голові та на спині, які відносяться до легкого тілесного ушкодження, відкрито заволоділи особистим майном ОСОБА_17 , а саме телевізором марки «Samsung» LCD TV40, вартістю 7279 гривень, який ОСОБА_13 та ОСОБА_8 спакували в картонну коробку та винесли із приміщення квартири. Цього ж дня, 01.06.2016 року о 17 год. 25 хв. ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , переносячи викрадене майно, на вул. Коломийська, 1 в м. Львові, були виявлені та затримані працівниками поліції.

Крім цього, ОСОБА_13 01.06.2016 року, близько 15 год. 10 хв., перебуваючи у приміщення квартири АДРЕСА_4 , по місцю проживання ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , умисно наніс ряд ударів кухонним приладдям (черпаком) по голові ОСОБА_18 , який в цей час перебував в приміщенні вказаної квартири, в результаті чого спричинив останньому два синці на голові, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

На даний вирок захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , обвинувачений ОСОБА_9 і його захисник ОСОБА_14 та захисник ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі та доповненні до неї просить скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, а в разі відмови у прийняті змін - закрити провадження у справі.

В обґрунтування вимог зазначає, що вирок суду не відповідає вимогам ст.370, 374 КПК, у відповідності до ст.409 КПК є незаконним, оскільки ухвалений при суттєвій неповноті судового розгляду, при невідповідності висновків суду у вироку реальним обставинам справи, чисельними грубими порушеннями норм процесуального права, неправильному застосуванні норм про кримінальну відповідальність.
Судом по суті були проігноровані вимоги ст.17 КПК про те, що особа має бути виправдана, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість її поза розумним сумнівом, обвинувачення обґрунтоване на доказах отриманих незаконним шляхом, судом не враховано, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Так обвинувачення стосовно грабежу по суті базується виключно на показах потерпілої ОСОБА_19 , які за своїм змістом є суперечливими та не спростовують показання обвинувачених про домовленості щодо компенсації грошового боргу телевізором.
Суд у вироку безпідставно стверджує, що обвинувачені «домовились попередньо повернути борг ОСОБА_20 » або забрати «телевізор». В дійсності ж ОСОБА_21 сказав, що він 01.06.2016 зустрівся з ОСОБА_20 , який пообіцяв віддати йому телевізор, назвавши адресу квартири, куди за ним потрібно прийти. Пізніше він зустрівся з ОСОБА_22 , якого попросив допомогти винести великий телевізор, згодом до них підійшов ОСОБА_23 . Жодного слова про попередню змову, групу осіб, про умисел на відкрите викрадення майна з корисливих мотивів з їх слів не випливає і відповідно жодного доказу про це не має.
Також безпідставним твердженням є те, що факт незаконного проникнення обвинувачених в квартиру, нанесення тілесних ушкоджень підтверджується показаннями ОСОБА_19 та не заперечується обвинуваченими. Женжеруха показав суду, що нікого не бив, а два інші обвинувачені, що не бачили факту нанесення ушкоджень. В подальшому ОСОБА_23 допоміг ОСОБА_24 спакувати телевізор, але сама ОСОБА_19 в показах, які цитував суд сказала, що при ОСОБА_25 і ОСОБА_24 вона не чинила жодного опору, нічого не говорила проти виносу телевізора, бо боялась, тому говорити про відкрите заволодіння майном безпідставно, тим більше стосовно ОСОБА_23 , який взагалі не чув розмови між ОСОБА_19 і ОСОБА_24 стосовно телевізора, а ОСОБА_22 в квартиру взагалі не повернувся.
Факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілим, про яке говорить лише ОСОБА_19 та висновки експертиз про наявність тілесних ушкоджень суд розцінює як грабіж з насильством, хоча згідно показів самої ОСОБА_19 , на які зіслався суд, це уявне насильство мало місце до розмови про телевізор, тобто до грабежу воно відношення не має.
Суд стверджує про неправдивість показів обвинувачених через намагання уникнути відповідальності, однак відповідними доказами в чому саме полягає неправдивість їх показів не підтверджує свою позицію.
Посилання обвинувачених на боргові зобов`язання ОСОБА_20 суд не приймає, оскільки останній зразу ж втік з квартири. Твердження суду, що покази обвинувачених про те, що ОСОБА_19 добровільно віддала телевізор спростовується тим, що вона відразу звернулась в поліцію, є недостовірними, оскільки першим звернувся в поліцію ОСОБА_20 , лише після цього в квартиру прийшли поліцейські і вона подала заяву, коли обвинувачені були затримані.
Весь наведений вище ланцюжок подій і показів свідчить про відсутність самої події кримінального правопорушення. Матеріалами справи достовірно встановлено, що зранку ОСОБА_24 і ОСОБА_20 зустрічались в лісопосадці (про це підтвердили два свідки ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , жодних протилежних доказів не має), ОСОБА_20 був в стані алкогольного сп`яніння (що підтвердив працівник поліції ОСОБА_28 ), він обіцяв віддати в погашення боргу телевізор (підтвердив свідок ОСОБА_26 , ці покази нічим не спростовані). ОСОБА_20 при зустрічі назвав ОСОБА_24 номер квартири, де він мав забрати телевізор. В цей день ОСОБА_24 випадково зустрівся з ОСОБА_22 , до них підійшов ОСОБА_23 , він попросив їх допомогти винести телевізор. Гречух сама впустила, добровільно, обвинувачених в квартиру. В самій квартирі ОСОБА_22 і ОСОБА_23 були лише декілька хвилин, вони не бачили, щоб ОСОБА_24 когось бив, розмова про телевізор відбулась зі слів самої ОСОБА_19 наодинці з ОСОБА_24 , коли повернувся ОСОБА_23 з її слів вона не заперечувала проти виносу телевізора, бо боялась.
Судом повністю, без відповідної мотивації в порушення ст.374 КК, проігноровані покази свідків захисту ОСОБА_26 і ОСОБА_27 та докази щодо достовірності показань потерпілої ОСОБА_19 . У вироку суд зазначив, що «показання потерпілої суд визнає достовірними, оскільки вони не суперечать сукупності інших доказів та повністю узгоджуються з ними», що не відповідає дійсності.
Женжеруха, ОСОБА_22 та ОСОБА_23 обвинувачуються у вчинені грабежу за ч.3 ст.186 КК за кваліфікуючою ознакою проникнення у житло.
Жодного проникнення не було оскільки встановлено, що обвинувачені через вхідні двері, які добровільно без будь-якого примусу відкрила ОСОБА_19 , увійшли в квартиру.
Щодо умислу на заволодіння майном, всі обвинувачені стверджують, що вони йшли забрати телевізор, який добровільно мав віддати ОСОБА_20 . Гречух каже, що після майже годинного перебування в квартирі, коли вона залишилась на одинці з ОСОБА_24 , він сказав віддати телевізор. Якщо надати віри словам ОСОБА_19 , то тоді відсутні ознаки проникнення, оскільки умисел на викрадення виник під час перебування в цьому приміщенні.
Всі наведені вище факти однозначно свідчать про відсутність незаконного проникнення в квартиру.
Крім цього, за словами самої потерпілої жодного насильства спрямованого саме на відібрання телевізора не було, вона говорить про насильство, яке було до розмови про телевізор, а тому цієї кваліфікуючої ознаки не має.
Звертає увагу на те, що прокурором в якості письмового доказу долучено до матеріалів провадження рапорт Сихівського відділу поліції 01.06.2016 про те, що о 15 год. 03 хв. звернувся ОСОБА_20 , що візуально знайомий ввірвався в квартиру і не хоче покидати, протягом 10-15 хв. троє осіб винесли телевізор (т.2 стор162). Жодних відомостей про нанесення будь-кому тілесних ушкоджень в рапорті не має.
Суд не враховував взагалі ці визначальні докази, подані стороною обвинувачення, і в порушення вимог п.2 ч.3 ст.374 КПК не навів мотиви цього.
Прокурором також поданий і судом долучений в якості доказу протокол огляду місця події від 01.06.2016 (т.2 стор.165-167) який оформлений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Даний протокол є недопустимим доказом по справі, про що він суду усно і письмово мотивував, однак суд визнав його допустимим доказом.
Звертав неодноразово увагу суду на те, що ця слідча дія проведена не на місці скоєння злочину, яким є квартира АДРЕСА_4 , а на місці затримання так званих обвинувачених, де у відповідності до ст.237 КГІК міг бути проведений огляд місцевості, що не можливо до внесення відомостей до реєстру. Таким чином, проведення огляду місцевості до внесення відомостей до реєстру є незаконним. Суд цей доказ недопустимості повністю проігнорував, його не досліджував у вироку.
До огляду місцевості були затримані 01.06.2016 о 17 год.25 хв. ОСОБА_24 , ОСОБА_23 та ОСОБА_22 , яким в порушення вимог ст. 208 КПК не було надано право на захист, протокол про затримання ОСОБА_24 був складений лише після 23 год., а протоколи затримання ОСОБА_23 і ОСОБА_22 взагалі на другий день, звернення для виділення адвокатів затриманим було скеровано для ОСОБА_24 після 23 год., а іншим затриманим - на наступний день.
У відповідності до ч.2 ст.87 КПК суд зобов`язаний визнати істотним порушенням прав людини діяння пов`язані з порушенням права на захист, що є безумовною умовою у відповідності до ч.І ст.87 КПК для визнання такого доказу недопустимим.
На цей аргумент суд звернув увагу, але його не прийняв до уваги, мотивуючи, що участь адвоката при огляді місця події не є обов`язковою, тим більше, коли мова йде не про особливо тяжкий злочин, а кого запрошувати до огляду це компетенція слідчого. Такі доводи суду є недопустимими, оскільки наведені в грубе і очевидне порушення діючою законодавства.
В ході огляду місцевості був вилучений телевізор з коробкою, однак в порушення вимог ч.3 ст.168 КПК протокол вилучення оформлений не був, тобто вилучення телевізора проведено під час огляду незаконно у невстановленому порядку.
В порушення названих вище вимог відомості до реєстру після проведення так званого огляду місця події не були проведені негайно, а лише на наступний день.
Це означає, що всі слідчі дії, які були проведені 01.06.2016 р. є незаконними і всі процесуальні документи, оформлені по їх результатах, є очевидно недопустимими доказами по даному провадженню, зокрема, постанова про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_19 від 01.06.2016р. і відповідно висновок експерта; постанова про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_20 від 01.06.2016 р. і відповідно висновок експерта; постанова про призначення судово-медичної експертизи ОСОБА_29 від 01.06.2016р. і відповідно висновок експерта; доручення про проведення розслідування, повідомлення про початок досудового розслідування, постанова про призначення прокурорів, повідомлення про призначення прокурорів.
Суд, не дивлячись на обгрунтованість клопотання щодо допустимості доказів, навів доводи необґрунтованості, які суперечать чинному законодавству.
При наявності багато чисельних підстав для закриття кримінального провадження згідно вимог ст.284 КПК, суд не прийняв про це рішення, а тому даний вирок у відповідності до ст.ст.407, 409 КПК просить скасувати, а кримінальне провадження - закрити.
В доповненні до апеляційної скарги зазначає, що оскільки потерпілі ОСОБА_20 та ОСОБА_29 не були в жодному із судових засідань суду першої інстанції, так як не були належним чином повідомлені про їх час та місце, просить скасувати вирок та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.
Обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_14 в апеляційній скарзі просять скасувати вирок та ухвалити виправдувальний вирок, яким за ч.3 ст.186 КК України ОСОБА_9 виправдати.

Вважають, що вирок суду ухвалений за неповно з`ясованих обставин, які мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, вирок ухвалений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, ураховуючи наступне.
Із вироку суду вбачається, що єдиним прямим доказом, який прийнятий судом до уваги є показання потерпілої ОСОБА_17 . При цьому слід звернути увагу на те, що з 19 судових засідань, потерпіла ОСОБА_17 з`явилася лише на одне судове засідання 05 квітня 2018 року, хоча захист щоразу наполягав на забезпеченні явки потерпілої у всі засідання та неможливості проведення розгляду справи без її участі. Так під час допитів свідків, захист був позбавлений можливості допитати одночасно свідків у справі та потерпілої з приводу розбіжностей у їх показах, які є істотними.
Попри зазначення у вироку, що він ухвалений за участю потерпілої, її участь у цьому засіданні спростовується журналом та технічним записом засідання.
Також суд ухвалив вирок за відсутності потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_18 . На жодне із 19 судових засідань ці потерпілі не з`явилися.
Не опитавши їх, суд не вправі був постановляти обвинувальний вирок, адже це єдині очевидці події, які безпосередньо перебували у квартирі під час конфлікту. Всі решта показання свідків про грабіж є показаннями з чужих слів та не можуть прийматися до уваги.
Також судом у вироку не зазначено яку роль виконував особисто ОСОБА_9 . Зазначаючи у вироку, що ОСОБА_9 вчинив відкрите викрадення чужого майна поєднане із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, поєднане із проникненням у житло, суд допустив суперечність із показаннями самої потерпілої, яка вказала, що ОСОБА_9 в квартиру не заходив та пішов від входу відразу після початку конфлікту, і більше потерпіла в квартирі його не бачила.
Захисник ОСОБА_11 в апеляційній скарзі просить змінити оскаржуваний вирок та закрити провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.186 КК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Висновки суду викладені у вироку не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.
Жодних беззаперечних доказів винуватості ОСОБА_8 стороною обвинувачення не надано.
Суб`єктивною стороною грабежу є наявність у винної особи прямого умислу на протиправне заволодіння чужим майном і корисливим мотивом. Змістом умислу грабіжника охоплюється усвідомлення того факту, що вчинювані ним дії здійснюються в умовах очевидності.
Під час розгляду судом першої інстанції даного кримінального провадження не встановлено в діях ОСОБА_8 умислу на протиправне заволодіння чужим майном та корисливого мотиву.
Крім того, потерпілою ОСОБА_17 під час допиту зазначено, що двері у квартиру відкрив її чоловік ОСОБА_16 . Наведене свідчить, що дії ОСОБА_8 не містять складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.
Судом першої інстанції також не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а саме: покази допитаного у судовому засіданні свідка сторони захисту ОСОБА_30 , який підтвердив, що 01.06.2018 року зранку чув розмову між ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , з якої було зрозуміло, що ОСОБА_16 винен ОСОБА_13 кошти, але натомість запропонував останньому забрати у нього телевізор в рахунок погашення боргу; покази допитаного у судовому засіданні свідка сторони захисту ОСОБА_31 , який підтвердив, що 01.06.2018 року зранку чув розмову між ОСОБА_16 та ОСОБА_13 , з якої було зрозуміло, що ОСОБА_16 винен ОСОБА_13 кошти.
Для того, щоб за наявності таких обставин визнати , що у діях обвинувачених 01.06.2016 мав місце грабіж, а не цивільно-правові відносини, обвинувачення мало спростувати версію такого розвитку подій, яку було запропоновано стороною захисту. Обвинувачення не надало будь-яких доказів, які б виключали таку можливість. Суд, порушуючи вимоги ч.2, ч.4 ст.17 КПК України, за наявності неспростованих обставин, що підтверджують версію сторони захисту, надав перевагу версії сторони обвинувачення.
Суд першої інстанції всупереч вимозі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин події навіть не згадав у вироку про покази свідків сторони захисту, незважаючи на їх безсумнівну належність і виключну важливість для з`ясування обставин справи.
Натомість судом безпідставно взято до уваги та покладено в основу вироку такі неналежні докази: покази свідків ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , які є працівниками поліції, а тому можуть бути упередженими.
Зважаючи на такі обставини, вина у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення за ч.3 ст.186 КК України поза розумним сумнівом є не доведеною і кримінальне провадження підлягало закриттю, у зв`язку із встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , виступи захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підтримання доводів апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 про безпідставність таких та залишення вироку суду без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені доводи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення.

Відповідно до положень п.п.1, 3 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

На думку колегії суддів, висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.183 КК України, зроблений без повного з`ясування всіх обставин події та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні стверджували, що телевізор, у відкритому заволодінні якого вони обвинувачуються, забрали з квартири АДРЕСА_4 з дозволу потерпілого ОСОБА_16 , в рахунок відшкодування боргу перед ОСОБА_13 .

При цьому і потерпіла ОСОБА_17 в судовому засіданні ствердила, що в квартирі, коли в таку зайшли обвинувачені, ОСОБА_13 спочатку з ОСОБА_16 , а в подальшому і з нею вів розмову про повернення боргу в розмірі 5000 гривень і лише після цього забрав телевізор.

Колегія суддів вважає, що версія обвинувачених про наявність у ОСОБА_16 боргу перед ОСОБА_13 , судом першої інстанції належним чином не перевірена, оскільки сам потерпілий жодного разу в судове засідання не з`явився. При цьому без з`ясування цього питання не можливо однозначно стверджувати про наявність в діях обвинувачених ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.186 КК України, а саме щодо відкритого викрадення майна ОСОБА_17 , поєднаного з застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, з проникненням в житло, за попередньою змовою групою осіб.

Розгляд цього кримінального провадження у відсутності потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_18 колегія суддів розцінює як істотне порушення вимого кримінального процесуального законодавства, оскільки вони не були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, місцем проживання потерпілих ОСОБА_16 та ОСОБА_18 , куди їм скеровувалися судові виклики, є у ОСОБА_16 - АДРЕСА_5 , у ОСОБА_18 - АДРЕСА_6 .

Однак на запит апеляційного суду, з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області надійшли повідомлення, згідно яких місцем проживання потерпілого ОСОБА_16 є АДРЕСА_7 , а потерпілого ОСОБА_18 - АДРЕСА_8 . На ці адреси судом першої інстанції жодного разу не скеровувалися повістки потерпілим з викликом в судові засідання. Таким чином потерпілі, на переконання колегії суддів, не були належним чином повідомленні про день судових засідань.

Суд апеляційної інстанції, згідно вимог п.1 ч.1 ст.415 КПК України, скасовує вирок і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо встановлено порушення п.5 ч.2 ст.412 КПК України, а саме щодо здійснення судового провадження у відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання.

Виходячи з наведених обставин, постановлений по справі вирок стосовно ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підлягає скасуванню через неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону,а подані апеляційні скарги до часткового задоволення.

Колегія суддів вважає за необхідне призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України в Сихівському районному суді м.Львова.

На інші доводи апеляційних скарг слід дати відповіді при новому розгляді кримінального провадження у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,
постановила:
Апеляційні скаргами захисника ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_14 , захисника ОСОБА_11 задоволити частково.

Вирок Сихівського районного суду м.Львова від 19-21 червня 2018 року стосовно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження стосовно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.3 ст.186 КК України в Сихівському районному суді м.Львова.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4