У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху

07 травня 2019 року м. Рівне

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду ОСОБА_1 , у ході вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження за скаргою обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок колегії суддів Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2019 року у кримінальному провадженні №0003968 за внесеними відомостями до ЄРДР від 15 червня 2017 року відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України;

ВСТАНОВИВ:

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_2 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України та призначено йому покарання: за ч.1 ст.115 КК України - у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років; за ч.1 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч.1 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців; за ч.3 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання ОСОБА_2 - у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років. Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу змінено з домашнього арешту на тримання під вартою та прийнято рішення про взяття його під варту негайно в залі суду. Строк відбуття покарання встановлено рахувати з 26 березня 2019 року. Судом також було вирішено питання щодо речових доказів. Накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2017 року арешт на автомобіль марки «BMW-520» з державними номерними знаками « НОМЕР_1 », який належав ОСОБА_3 , а також накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2017 року арешт на свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 13 вересня 2014 року - скасовано. Також, прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь держави витрати на залучення експертів на загальну суму 23439 (двадцять три тисячі чотириста тридцять дев`ять) грн. 82 (вісімдесят дві) коп..
Не погодившись із вироком, обвинувачений ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок у частині визнання його винуватим за ч.1 ст.115 КК України скасувати та закрити кримінальне провадження у цій частині у зв`язку із відсутністю в його діянні складу злочину. Крім того, просить вирок у частині визнання його винуватим за ч.1 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України змінити, звільнивши від призначеного покарання, встановивши іспитовий строк відповідно до положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Відповідно до ст.398 КПК України, отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на

відповідність вимогам ст.396 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

Ознайомившись зі змістом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 , вважаю, що її зміст не відповідає вимогам ст.396 КПК України, що надає підстави залишити апеляційну скаргу без руху.

Зокрема, за вимогами ст.396 КПК України, в апеляційній скарзі має бути зазначено судове рішення, яке оскаржується, і назва суду, який його ухвалив; вимоги особи, яка подає апеляційну скаргу, та їх обгрунтування із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необгрунтованість судового рішення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції визнав винним ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України, та призначив відповідне покарання, також, визначивши, на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років.
Порядок звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміни більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених КК України, як визначено у ч.1 ст.74 КК України.
Частиною першою ст.75 КК України встановлено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Із прохальної частини апеляційної скарги обвинуваченого слідує, що він оскаржує вирок у частині засудження його за ч.1 ст.115 КК України, висловивши прохання про закриття кримінального провадження у цій частині та просить звільнити на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від покарання за вчинення інкримінованих злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України (за вчинення яких суд першої інстанції також засудив обвинуваченого),
Вироком суду підтверджується, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_2 за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст.185, ч.1 ст.357 та ч.3 ст.357 КК України відповідний вид та розмір покарання, а саме: за ч.1 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки; за ч.1 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців та за ч.3 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, що не оскаржується в апеляційній скарзі.
Тобто, висловивши прохання про звільнення його від призначеного покарання, апелянт не зазначив від якого покарання і за якою статтею КК його слід звільнити, як і не вказано на якій підставі, визначеній у Загальній частині КК України, згідно вимог ч.1 ст.74 КК України, слід його звільнити саме від призначеного покарання (у разі закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого за ч.1 ст.115 КК України). При цьому апелянт керується положеннями ст..ст.75 і 76 КК, що регулюють порядок звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, а не від звільнення від покарання, що позбавляє суд апеляційної інстанції визначитись із вимогою апелянта та прийняти законне і обгрунтоване рішення.

Згідно ч.1 ст.399 КПК України, суддя-доповідач, встановивши, що апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції подано без додержання вимог, передбачених ст.396 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється достатній строк для їх усунення, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.399 КПК України, суддя-доповідач,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок колегії суддів Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 березня 2019 року у кримінальному провадженні №0003968 відносно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.1 ст.185, ч.1 ст.357, ч.3 ст.357 КК України, залишити без руху.

Надати обвинуваченому ОСОБА_2 15 (п`ятнадцять) днів для усунення недоліків апеляційної скарги, який починає вираховуватись з дня отримання ним копії даної ухвали.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати на адресу Державної установи «Рівненський слідчий ізолятор», що знаходиться за адресою: вул.Дворецька, буд.116, м.Рівне, 33001.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач - ОСОБА_1