Справа № 520/7938/18
Провадження № 1-кс/520/3218/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2019 року

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000029 від 05.05.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до клопотання, СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000029 від 05.05.2018 року за фактом привласнення бюджетних грошових коштів в особливо великих розмірах, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, процесуальне керівництво у якому здійснюється Одеською місцевою прокуратурою №1.

Посилаючись на обставини, викладені в клопотанні, слідчий просить накласти арешт на речі, які 16.10.2018 року були вилучені в ході проведення обшуку у належному ОСОБА_7 автомобілі марки «Мітсубісі» біло-червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: 255 купюр номіналом 500 гривень, 1700 купюр номіналом 200 гривень, 300 купюр номіналом 100 гривень, на загальну суму 497 500 гривень; фіскальний чек з ПАТ «КБ «Приват Банк» від 16.10.2018; мобільний телефон фірми «Мейзу» чорного кольору із зображенням кота, імей якого визначити неможливо оскільки його задня панель фіксується на клеї та її можна відчинити лише за допомогою спеціальних приладів; мобільний телефон фірми «Самсунг А8» чорного кольору у гумовому чохлі чорного кольору (імей 1 НОМЕР_2 , імей 2 НОМЕР_3 ), оснащений сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар».

В судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та просив слідчого суддю накласти арешт на зазначене в клопотанні майно з метою його збереження.

Адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого, надавши слідчому судді письмові заперечення. Крім того, адвокат зазначив, що слідчим при повторному зверненні до суду з зазначеним клопотанням не виконано вимоги ухвали апеляційної інстанції.

Слідчий суддя, вислухавши учасників провадження, дослідивши матеріали, надані з клопотанням, приходить до наступного.

Відповідно до положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Положеннями ст.2, ст.7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є арешт майна у кримінальному провадженні.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Під час розгляду клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді від 19.10.2018 року було задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на речі, які 16.10.2018 року були вилучені в ході проведення обшуку у належному ОСОБА_7 автомобілі марки «Мітсубісі» біло-червоного кольору д.н.з. НОМЕР_1 , а саме: 255 купюр номіналом 500 гривень, 1700 купюр номіналом 200 гривень, 300 купюр номіналом 100 гривень, на загальну суму 497 500 гривень; фіскальний чек з ПАТ «КБ «Приват Банк» від 16.10.2018; мобільний телефон фірми «Мейзу» чорного кольору; мобільний телефон фірми «Самсунг А8» чорного кольору.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.03.2019 року було скасовано ухвалу слідчого судді від 19.10.2018 року та клопотання слідчого повернено прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод, та не усунуті всі недоліки, зазначені в ухвалі апеляційного суду.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги ч.2 ст.171 КПК України, оскільки у клопотанні не зазначені документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

До клопотання слідчого долучено протокол обшуку від 16.10.2018 року, з якого вбачається, що обшук був проведений у належному ОСОБА_7 автомобілі «Мітсубісі», д/н НОМЕР_1 . У протоколі зазначено, що обшук був проведений без ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, оскільки існувала необхідність у проведенні невідкладної слідчої дії.

Разом з цим, у цьому ж протоколі зазначено, що грошові кошти виявлені в рюкзаку ОСОБА_5 , тобто фактично в ході огляду та обшуку особи, однак відповідний протокол до клопотання слідчого не долучений.

У зв`язку з викладеним неможливо встановити порядок та підставу вилучення майна, яке знаходилось безпосередньо у ОСОБА_5 , а також встановити, в ході якої саме слідчої дії таке вилучення було проведене.

Наведений у клопотанні слідчого перелік майна, на яке належить накласти арешт, не містить індивідуально-визначених ознак такого майна, що унеможливлює його ідентифікацію.

Так, клопотання не містить покупюрного опису вилучених грошових коштів із зазначенням серій та номерів банкнот, що також унеможливлює їх ідентифікацію.

До матеріалів провадження не долучено жодних документів, які підтверджували би належність вилученого майна до даного кримінального правопорушення, у зв`язку з чим неможливо встановити відповідність такого майна критеріям, встановленим ст.98 КПК України.

У клопотанні слідчого взагалі не розкрито, яке відношення наведені у клопотанні мобільні телефони мають саме до цього кримінального провадження, не визначений процесуальний статус зазначеного у клопотанні майна відповідно до вимог ст.98 КПК України.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У зв`язку із зазначеними вище недоліками зазначеного у клопотанні слідчого переліку майна, яке необхідно арештувати, також неможливо встановити, чи відноситься до матеріалів кримінального провадження вилучене майно, чи може воно бути доказом у кримінальному провадженні або предметом кримінального правопорушення.

За наявних недоліків клопотання та долучених до нього матеріалів слідчий суддя позбавлений можливості повно, всебічно та об`єктивно розглянути його.

Таким чином, клопотання та долучені до нього матеріали не відповідають вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не підтверджують підстави, мету та відповідного обґрунтування необхідності арешту майна, а також розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором, після повернення йому клопотання для усунення недоліків відповідно до ухвали Одеського апеляційного суду від 04.03.2019 року, в повній мірі зазначені недоліки усунуті не були, а тому слідчий суддя вважає, що на теперішній час наявні всі правові підстави для повернення клопотання прокурору для усунення недоліків, відповідно до вимог ч.3 ст.172 КПК України.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 погодженого прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000029 від 05.05.2018 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України - повернути прокурору для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1