Сарненський районний суд
_________________________________________________
Справа № 572/405/19
Провадження № 1-кс/572/144/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2019 року м.Сарни

Сарненський районний суд Рівненської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 ,., за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

Органом досудового розслідування СВ Сарненського відділу поліції головного управління Національної поліції в Рівненській області здійснюється досудове розслідування, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106 від 05.02.2019 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 198 КК України придбання, отримання, зберігання чи збут майна, одержавного злочинним шляхом.

Прокурор Сарненської місцевої прокуратури Рівненської області ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене 06.02.2019 майно, а саме: автомобіль (спеціалізований сідловий тягач) DAF XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску із спеціалізованим напівпричепом KOGEL S24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску, який являється засобом за допомогою якого транспортувалось майно, здобуте злочинним шляхом, та є речовим доказом; дерев`яне вугілля, масою 34800 кг, яке являється майном, що здобуте злочинним шляхом та є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст..198 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що 05.02.2019 року працівниками поліції було зупинено спеціалізований сідловий тягач DAF XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , котрий рухався із спеціалізованим напівпричепом KOGEL S24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який перевозив дерев`яне вугілля без відповідних документів. Вважає, що оскільки відсутні документи, які посвідчують походження дерев`яного вугілля відсутні, то є підстави вважати, що воно здобуте незаконним шляхом.

Прокурор в судове засідання не з`явився, письмовою заявою підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Володілець майна автомобіля ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву якого просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, надав підтверджуючі матеріали шодо транспортних засобів.

Володілець дерев`яного вугілля ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, подав заяву якого просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, оскільки походження зазначеного майна підтверджується наданими суду документами.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка серед іншого зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.

Проте, в клопотанні прокурора та доданих до нього матеріалах відсутні належні дані, які дають підстави вважати, що вилучений автомобіль та дерев`яне вугілля відповідає критеріям ст. 98 КПК України, зокрема в клопотанні про арешт майна прокурор не довів підстав вважати, що тимчасове вилучене майно відносно якого було подано клопотання про арешт здобуте злочинним шляхом, зберегло на собі сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Разом з тим, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надали слідчому судді докази, які підтверджують законність походження тимчасово вилученого майна, а саме: витяги з реєстру платників єдиного податку, згідно якого останній крім іншого займається виробництвом інших виробів з деревини, виготовлення виробів з корками соломки та рослинних матеріалів для плетіння та товарно-транспортні накладні на придбання вказаної деревини, інші накладні, договір про доставку вантажів, заявку на перевезення вантажів, копії реєстраційних талонів, рахунки транспортних послуг.

Згідно з положенням ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, згідно вимог ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя, керуючись принципами розумності та співрозмірності приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про арешт майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора Сарненської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту тимчасово вилученого 06.02.2019 майна, а саме: автомобіль (спеціалізований сідловий тягач) DAF XF105.460, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску із спеціалізованим напівпричепом KOGEL S24, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску, древесного вугілля масою 34800 кг. відмовити.

Копію ухвали надіслати заінтересованим особам.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: