Справа № 521/178/18
Провадження по справі № 1-кп/521/429/18
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2019 року м. Одеса
Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

потерпілих - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_14 ,

перекладача - ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився в м. Одесі, має середню спеціальну освіту, не працює, не одружений, зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , фактично до затримання проживав за адресою АДРЕСА_2 , судимий:

1) 24.10.2015 року Суворовським районним судом м. Одеси за ст.ст. 189 ч. 2, 357 ч. 3, 70, 75 КК України до позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням, з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

-у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст. 186 ч. 2, 187 ч. 1, 187 ч. 2 КК України,-

У С Т А Н О В И В:
14 липня 2017 року приблизно о 15 годині ОСОБА_8 , перебуваючи біля будинку № 50 по вул. Космонавтів у м. Одесі, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, маючи умисел на заволодіння чужим майном, підійшов до потерпілої ОСОБА_11 і відкрито викрав у неї майно шляхом ривку зірвав з шиї золотий ланцюжок з золотим хрестиком загальною вартістю 15 500 грн., після чого з місця події втік, розпорядившись викраденим на свій розсуд і спричинивши потерпілій матеріальну шкоду на вказану суму.

Вказаними умисними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, ОСОБА_8 скоїв грабіж - злочин, передбачений ч. 2 ст. 186 КК України.

07 грудня 2017 року приблизно о 19 годині ОСОБА_8 біля будинку № 5 по вул. І.Рабіна у м. Одесі зустрів ОСОБА_16 та, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи умисел на заволодіння чужим майном, напав на нього і, застосовуючи насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс ОСОБА_12 3 удари кулаком в обличчя, спричинивши фізичний біль. Також ОСОБА_8 демонстрував ОСОБА_17 предмет, який потерпілий сприймав як зброю, тобто застосував погрозу застосування насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, після чого заволодів майном ОСОБА_12 : мобільним телефоном «Samsung Galaxy S8+» вартістю 25589 грн., який потерпілий тримав в руках, та грошима в сумі 400 грн., після чого з місця злочину втік, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 25989 грн.

Вказаними умисними діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, ОСОБА_8 скоїв розбій - злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України.

15 грудня 2017 року приблизно о 19 годині ОСОБА_8 біля будинку № 18 по вул. Бреуса у м. Одесі зустрів ОСОБА_13 та, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, напав на нього, застосовуючи погрозу застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого. Так, демонструючи ОСОБА_13 ніж і приставивши його до тіла потерпілого в області ребер, ОСОБА_8 висловив потерпілому вимогу віддати йому наявні гроші і цінні речі, при цьому повідомив, що застосує ніж у випадку невиконання його вимоги. Сприймаючи погрозу застосування насильства як реальну, ОСОБА_13 передав ОСОБА_8 гроші в сумі 7000 грн., золоту каблучку вагою 2,5 гр. вартістю 5000 грн., водійське посвідчення № НОМЕР_1 . Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_8 залишив місце злочину, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 12000 грн.

Вказаними умисними діями, які виразилися у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненими особою, яка раніше вчинила розбій, ОСОБА_8 скоїв розбій - злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_8 свою вину у вчиненні вказаних злочинів не визнав і пояснив, що 14.07.2017 року приблизно о 14-15 годині приїхав на вул. Космонавтів в м. Одесі, хотів провідати батька. Зайшов у магазин «Таврія», купив воду та продукти після чого пішов у своїх справах. Нападу на потерпілу ОСОБА_18 на вчиняв. 07.12.2017 року разом з приятелями весь вечір знаходився у більярдному клубі на вул. Тираспольській, нікого не грабував. 15.12.2017 року в мережі Інтернет на одному з сайтів знайомств зареєструвався під видом 15-річної дівчини, а коли йому написав потерпілий ОСОБА_19 , то від імені дівчини запросив його на побачення. При цьому він просив свою знайому зателефонувати ОСОБА_19 , щоб уточнити місце зустрічі. На зустріч до ОСОБА_19 по вул. Бреуса, 18 прийшов особисто і висунув умову: якщо потерпілий не віддасть йому 10 тисяч грн., він заявить до поліції про його поведінку. Погроз потерпілому не висловлював і ніж не демонстрував. ОСОБА_19 віддав 5 тисяч грн., які були при ньому, і віддав у заставу каблучку та водійське посвідчення. Оскільки потерпілий не перерахував йому на банківську картку ще 5 тисяч грн., він здав до ломбарду його каблучку. До цього він неодноразово здавав до ломбарду ювелірні вироби, що належали йому і його співмешканці.

Не дивлячись на зазначену позицію обвинуваченого, його вина у скоєнні злочинів у вказаному у вироку обсязі підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Викрадення майна у ОСОБА_11
- Потерпіла ОСОБА_11 показала суду, що 14.07.2017 року в денний час поверталась додому, проходячи біля будівлі дитячого садочку по вул. Космонавтів, при цьому розмовляла по телефону. В цей час хтось підійшов ззаду, обхватив за шию і став тягнути за ланцюжок, що був на шиї, а потім зірвав його, від чого у неї залишився червоний слід на шкірі. Вона обернулась та побачила ОСОБА_8 , який з викраденим майном золотими ланцюжком і хрестиком - став втікати. Відстань між ними була не більше 2-х метрів, ОСОБА_20 повернувся до неї, тому вона дуже добре його роздивилась, не дивлячись на те, що він був у сонцезахисних окулярах, запам`ятала його ніс, не закрите окулярами обличчя, а також одяг чорну куртку-вітровку та сині джинси. Її мама, з якою в той час вона розмовляла по телефону, викликала поліцію. Перед пограбуванням вона заходила до магазину «Таврія» і там вперше побачила ОСОБА_20 , який зайшов до магазину після неї, а вийшов трохи раніше. Під час допиту слідчим вона описала ознаки, по яких може впізнати ОСОБА_20 . Приблизно через місяць після злочину слідчий проводив впізнання і серед інших осіб вона впевнено впізнала ОСОБА_20 як того, хто вчинив її пограбування по одягу, обличчю. Також впевнено впізнає його в залі судового засідання і не має сумнівів, що саме ним було вчинено злочин. Пояснила, що побчила ОСОБА_21 спочатку в магазині, тому могла його впізнати під час нападу.Викрадений у неї ланцюжок із золота був вагою 9 грамів та мав плетіння «бісмарк». Після цих подій вона тривалий час перебувала у стресовому стані, боялась виходити на вулицю, переживала за себе і своє майно.

- Покази потерпілої щодо місця вчинення злочину узгоджуються з даними огляду місця події, що відображені у протоколі від 14.07.2017 року (т. 2 ар.2-5).

- Як вбачається з протоколу пред`явлення особи для впізнання від 18.08.2017 року (т. 2 ар. 76-78), потерпіла ОСОБА_11 серед пред`явлених їй 4-х осіб впізнала особу, яка вчинила щодо неї грабіж, за зростом, кольором волосся, формою зачіски та обличчя, статурою, а також іншими ознаками в їх сукупності. Впізнаний назвав себе ОСОБА_22 , однак в подальшому в ході проведення слідчих дій було встановлено, що фактично впізнаною особою був обвинувачений ОСОБА_8 , який надав недостовірні дані про себе, у зв`язку з чим 28.08.2017 року слідчим було винесено постанову про уточнення анкетних даних (т. 2 ар. 79).

- Як вбачається з довідки, наданої Повним товариством «Климчук і компанія «Ломбард Капітал», 14.07.2017 року до відділення ломбарду, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Заболотного, 54-а, звертався ОСОБА_8 і за договором фінансового кредиту отримав кредит на 7 діб в розмірі 5300 грн. під заклад ланцюга із золота вагою 9,23 гр. Після закінчення строку дії договору 22.07.2017 року кредит клієнтом повернутий не був, тому ломбардом звернуто стягнення на заставне майно (т. 2 ар. 6).

- Викладені у довідці відомості підтверджуються специфікацією про прийняття закладу 11699 від 14.07.2017 року, виданою ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал» (т. 2 ар. 73).

- Стороною обвинувачення були надані суду у якості доказу оптичний диск CD-R з відеозаписом та протокол огляду предмету від 01.09.2017 року з відомостями, які отримані слідчим в результаті перегляду відеозапису з камер відеоспостереження, встановлених в магазині «Таврія В» за адресою м. Одеса, вул. Космонавтів, 38 (т. 2 ар. 9-12). Вирішуючи питання допустимості вказаних доказів, суд приходить до наступних висновків.
Як визначено ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, серед іншого, шляхом витребування та отримання речей та документів від підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб.
Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 99 КПК України передбачено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані відомості, які можуть бути використані як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До цих документів можуть належати, серед іншого, матеріали відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні).
Частиною 3 ст. 99 КПК України встановлено, що сторона кримінального провадження, потерпілий зобов`язані надати суду оригінал документу, яким визнається сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.
Частина 4 цієї ж норми закону дозволяє суду визнавати як оригінал документа -дублікат документа (виготовлений таким самим способом, як і його оригінал).
Стороною обвинувачення на підтвердження походження відеозапису як доказу надана заява від імені ОСОБА_23 , який не визначався як будь-який учасник кримінального провадження, про добровільну видачу відеозапису з камер спостереження працівникам поліції. Тобто, оригінал відеозапису суду не надавався і у сторони обвинувачення відсутній, а відеозапис, скопійований невстановленою особою у певній частині на носій інформації (диск), не може вважатися дублікатом в розумінні ч. 4 ст. 99 КПК України.
Вказані обставини свідчать про те, що отримання стороною обвинувачення зазначеного доказу - відеозапису, який відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 99 КПК України є документом, відбулось без дотримання положень ст. ст. 93, 99 КПК України.
Збирання стороною обвинувачення доказів з порушенням правил і порядку, встановлених КПК України, не дає суду підстав для визнання таких доказів допустимими відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України.
Оскільки відеозапис з камери відеоспостереження здобутий стороною обвинувачення без дотримання вказаних вище положень КПК України, суд визнає цей доказ недопустимим, отже, і похідний від нього доказ протокол огляду від 01.09.2017 року.

Викрадення майна у Мохаммад А.
Потерпілий ОСОБА_12 показав, що 07.12.2017 року приблизно о 19 годині перебував біля будинку № 5 по вул. І.Рабіна. Раніше не знайомий ОСОБА_8 підійшов до нього і запитав російською: «Хто ти і що тут робиш?», на що він дав зрозуміти, що не бажає спілкуватися з незнайомцем і намагався піти напрямку вул. Філатова. Однак обвинувачений наздогнав його, штовхнув, притиснув до стіни і вимагав показати йому телефон. Він (потерпілий) злякався, запропонував віддати гроші і просив не бити. Однак, ОСОБА_20 тричі ударив його кулаком лівої руки в обличчя, після чого самостійно дістав з кишені його куртки гроші в сумі 400 грн., забрав мобільний телефон «Samsung Galaxy S8+» та з викраденим втік. Після побиття у нього (потерпілого) кровоточили губа і ясна, але до лікаря він не звертався. ОСОБА_20 розмовляв російською мовою швидко, не досить зрозуміло для нього, тому він (потерпілий) розумів лише, що той вимагає у нього майно, але він (потерпілий) не може пояснити, чи висловлював обвинувачений щодо нього погрози. Однак під час побиття і в подальшому обвинувачений тримав у правій руці якийсь предмет, кисть руки з предметом була опущена донизу. ОСОБА_20 не демонстрував йому цей предмет і він (потерпілий) не бачив, що саме той тримав. Але, враховуючи обстановку, він (потерпілий) вважав, що цим предметом може бути ніж або пістолет. Освітлення було розташовано на вулиці на відставні близько 20 м. він місця події, але він добре запам`ятав нападника риси обличчя і одяг, оскільки той був значно вище його, стояв над ним і він добре роздивився. Після нападу він (потерпілий) звернувся до поліції. В подальшому він впізнав обвинуваченого серед осіб, пред`явлених йому слідчим для впізнання.

- Відомості, викладені у протоколі огляду місця події (т. 2 ар. 16-17), узгоджуються з даними щодо місця вчинення злочину, повідомлені потерпілим суду.

- З протоколу пред`явлення осіб для впізнання, а також з відеозапису цієї слідчої дії вбачається, що 05.01.2018 року потерпілому ОСОБА_12 були пред`явлені для впізнання особи, серед яких він впізнав обвинуваченого ОСОБА_8 як особу, якою здійснено викрадення майна, за сукупністю ознак: зростом, будовою тіла, формою обличчя (т. 2 ар. 20-23).

- Свідок ОСОБА_24 при пред`явленні осіб для впізнання за фотознімками впізнав ОСОБА_8 як того, хто 08.12.2017 року продав йому мобільний телефон «Samsung Galaxy S8+» (т. 2 ар. 31-33).

- Як видно з протоколу огляду предмету і фототаблиці (т. 2 ар. 26-28), ідентифікаційні ознаки телефону «Samsung Galaxy S8+» (ІМЕІ, модель, колір), виданого ОСОБА_24 , співпадають з ознаками викраденого у ОСОБА_12 телефону, що зазначені у документах на його придбання від 06.10.2017 року в договорі про надання послуг не гарантійного ремонту, упаковці, товарному чеку (т. 2 ар. 18-19).

- Вартість викраденого у ОСОБА_12 телефону підтверджується товарним чеком від 06.10.2017 року (т. 2 ар. 18).

- В судовому засіданні за клопотанням сторони захисту був допитаний свідок ОСОБА_25 , який показав, що 07.12.2017 року з 18 до 23 години разом з обвинуваченим і ще одним приятелем перебували в більярдному клубі по вул. Тираспольській в м. Одесі. Через 4-5 днів після цього мати обвинуваченого і сам обвинувачений телефонували йому і просили підтвердити алібі ОСОБА_20 на вказаний день і час. Дата не пов`язана з якоюсь подією або святом, але він з приятелем після прохання матері обвинуваченого подумав і пригадав. Він не пам`ятає дату, коли саме мати ОСОБА_20 звернулася до нього. Про те, що ОСОБА_20 підозрюється у скоєнні правопорушення, мати обвинуваченого сказала йому через тиждень після 07.12.2017 року.

Аналізуючи покази свідка ОСОБА_25 , суд не вважає, що дата і час відвідування ОСОБА_8 більярдного клубу підтверджена достовірно. Свідок зазначив, що пригадує дату, оскільки вона була озвучена обвинуваченим і його матір`ю, які просили підтвердити, що саме 07.12.2017 року ОСОБА_20 перебував у клубі зі свідком. Разом з тим він не може назвали ані дату, коли саме відбувалася його бесіда з обвинуваченим і його матір`ю, ані інші дні, коли він відвідував більярдний клуб. Тобто, під час допиту в суді більше ніж через рік після подій, він пов`язує дату не з певною подією, яку міг запам`ятати (свято, певна важлива або цікава подія), а саме з тим, що на цю дату вказав обвинувачений. Крім того, стороною захисту не було приведено ґрунтовних причин того, що за весь час досудового розслідування стороною захисту не заявлялося клопотання про допит свідка, який, на думку обвинуваченого, може підтвердити його алібі.

Надаючи оцінку доказам, суд критично відноситься до показів обвинуваченого та свідка ОСОБА_26 , які не підтверджуються матеріалами справи, спростовуються об`єктивними доказами - показами потерпілого та документами, складеними за результатами слідчих дій. З цих підстав покази обвинуваченого в судовому засіданні суд вважає не правдивими, наданими ним з метою ухилення від кримінальної відповідальності, а покази свідка ОСОБА_26 недостовірними. Між тим у суду відсутні підстави сумніватися в правдивості показів потерпілого, оскільки вони є логічними, послідовними, підтверджуються іншими доказами.

Стороною обвинувачення дії ОСОБА_8 відносно потерпілого ОСОБА_12 були кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого.

Аналізуючи досліджені докази, суд виходить з того, що в основу обвинувачення ОСОБА_8 у застосуванні до потерпілого ОСОБА_12 погрози застосування насильства, небезпечного для його життя і здоров`я, покладені покази потерпілого.

Із показів ОСОБА_12 в судовому засіданні об`єктивно встановлено, що ОСОБА_8 зустрів його у темний час доби, в безлюдному місці, наніс 3 удари кулаком по обличчю, після чого заволодів його майном. Від отриманих ударів він відчував фізичний біль, крім того у нього кровоточила губа, але за медичною допомогою він не звертався, судово-медична експертиза на предмет наявності і ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не проводилася. Таким чином, відсутні підстави вважати, що до потерпілого було застосовано насильство, небезпечне для його життя або здоров`я.

Що стосується погрози застосування насильства з боку обвинуваченого, потерпілий зазначав, що: 1) він не розумів швидкий темп російської мови, якою до нього звертався обвинувачений; 2) він бачив, що ОСОБА_20 щось тримає в кисті опущеної донизу руки, і, хоча не бачив, але вважав, що ОСОБА_20 тримає зброю ніж або пістолет.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» погроза застосування насильства при розбої полягає в залякуванні негайним застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілого (погроза вбити, заподіяти тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, легке тілесне ушкодження з розладом здоров`я чи незначною втратою працездатності, або вчинити певні дії, що у конкретній ситуації можуть спричинити такі наслідки).
Для вирішення питання про наявність чи відсутність погрози мають значення: 1) спрямованість умислу винного; 2) сприйняття такої загрози потерпілим. Тобто, погроза має місце тоді, коли: по-перше, винна особа, висловлюючи в будь-який формі (словами, жестами, демонстрацією зброї, імітацією зброї тощо), бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а по-друге, у потерпілого дійсно таке враження склалося.
При цьому з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства, така погроза повинна не викликати сумніву щодо небезпечності дій винної особи. При здійсненні нападу, поєднаного з погрозою, винна особа повинна розраховувати на неї як на цілком достатню для досягнення мети привласнити чуже майно.
Обвинувачений в судовому засіданні заперечував як застосування до потерпілого насильства, погрози застосування насильства та взагалі вчинення злочину щодо ОСОБА_27 .
Разом з тим, із показів потерпілого ОСОБА_12 вбачається, що він сприймав дії, поведінку, жести, демонстрацію предмету в руці ОСОБА_20 як погрозу, передбачену у ст. 187 КК України. Побоювання потерпілого щодо застосування обвинуваченим насильства, у тому числі зброї, були обумовлені обстановкою, в умовах якої відбувався злочин: темний час доби, безлюдне місце, перевага обвинуваченого з огляду на фізичні дані, його агресивна поведінка. Тобто, досліджені докази дають суду підстави вважати, що з боку обвинуваченого на потерпілого відбувся напад, а саме раптове, непередбачуване для ОСОБА_12 , агресивне, насильницьке посягання з боку ОСОБА_28 , з демонструванням можливої зброї, давало потерпілому реальні підстави побоюватись застосування насильства, небезпечного для його життя і здоров`я.

Тому суд вважає вірною правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 187 КК України.

Напад на ОСОБА_13 .
Потерпілий ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що 15.12.2017 року ввечері повинен був зустрітися з дівчиною у дворі будинку АДРЕСА_3 . Після 18 години він приїхав в зазначене місце. Там до нього підійшов раніше не знайомий обвинувачений, приставив до тулуба між ребер лезо ножа і наказав відійти у бік, у більш безлюдне місце. Однією рукою обвинувачений тримав його за руку, а в іншій руці тримав ніж. Крім цього ОСОБА_20 ще й словесно погрожував, що встромить у тіло ніж та розпилить в обличчя газовий балончик, якщо він (потерпілий) стане кричати. Сприймаючи погрози ОСОБА_20 як реальну загрозу, він був вимушений виконувати його вимоги. ОСОБА_20 наказав віддати гроші, і він (потерпілий) дістав з кишені одягу 7000 грн. і передав обвинуваченому. Той перерахував гроші і сказав, що цього замало і забрав ще золоту каблучку, яку примусив зняти з пальця. Разом з грошима він (потерпілий) дістав з кишені водійське посвідчення, і його ОСОБА_20 забрав також. Після того, як ОСОБА_20 з викраденим втік, він зателефонував в поліцію. Всі події тривали близько 10 хвилин, місце, де він знаходився з ОСОБА_20 , було добре освітлене, тому він мав можливість роздивитись і запам`ятати нападника. Пізніше, на досудовому слідстві він впізнав серед пред`явлених осіб ОСОБА_20 за зростом, обличчям, формою підборіддя. Ніж, яким погрожував ОСОБА_20 , був сталевий, лезо довжиною приблизно 16 см, посередині леза наскрізний отвір.

- Оглядом місця події за участю потерпілого встановлено місце вчинення злочину (протокол та фототаблиця т. 2 ар. 34-38).

- Під час проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання потерпілий ОСОБА_13 впізнав серед інших осіб ОСОБА_8 як особу, що вчинив напад на нього, за зростом, будовою тіла, формою голови, рисами обличчя, що підтверджується протоколом та відеозаписом слідчої дії (т. 2 ар. 39-42).

- Як вбачається з довідки ПТ «Климчук і компанія «Ломбард капітал» та з закладної історії, ОСОБА_8 16.12.2017 року здав до відділення ломбарду за адресою м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 76 строком на 1 добу обручку із золота вагою 2,26 гр. та отримав 1276 грн. (т. 2 ар. 43, 44).

- Відділенням ломбарду за адресою м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 76 було надано відеозапис з розташованої в приміщенні камери відеоспостереження. Відповідно до протоколу огляду відеозапису та як вбачається з дослідженого в судовому засіданні відеозапису 16.12.2018 року з 16 години до 16 години 04 хвилини ОСОБА_8 перебував у ломбарді за вказаною адресою, здав працівнику ломбарду каблучку і отримав за неї гроші (т. 2ар. 43-51). Після перегляду відеозапису обвинувачений пояснив, що на запису зображений він в той час, коли здав до ломбарду каблучку, отриману від потерпілого ОСОБА_13 .

В судовому засіданні стороною захисту заявлялось про визнання недопустимими доказів протоколів впізнання обвинуваченого потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 з таких підстав: 1) впізнання ОСОБА_12 , який є іноземцем, проводилось без перекладача; 2) кожного з потерпілих до кабінету запрошував один з понятих, він бачив порядок розташування осіб, які пред`являлись для впізнання, і міг повідомити про це потерпілого; 3) серед осіб, що пред`являлися для впізнання, були присутні 2 працівника поліції.

Розглядаючи вказані докази з точки зору їх допустимості, суд приходить до наступних висновків.

1) Згідно з вимогами ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. У частині третій вказаної норми КПК зазначено, що послугами перекладача учасники кримінального провадження користуються у разі необхідності. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право давати пояснення рідною або іншою мовою, якою він вільно володіє, безоплатно за рахунок держави користуватися послугами перекладача, якщо він не володіє державною мовою чи мовою, якою ведеться кримінальне провадження.
Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (підпункт «е» п. 3 ст. 6 Конвенції) та практики ЄСПЛ перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі в розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.
Розуміння зазначених обставин охоплює виключно їх мовно-комунікативний аспект, але не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника (Постанова Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 176/407/17).
Як вбачається з відеозапису, протоколупред`явлення осіб для впізнання, потерпілий ОСОБА_12 розумів суть вказаної слідчої дії і впевнено вказав на обвинуваченого як на особу, що вчинила відносно нього злочин. Слідчий звертався до потерпілого зрозумілою йому російською мовою, той впевнено відповідав на запитання слідчого. Тобто як слідчий, так і потерпілий вважали, що ОСОБА_12 володіє російською мовою в обсязі, достатньому для проведення цієї слідчої дії, і не вважали необхідним залучення перекладача для її проведення. Обвинувачений також при проведенні впізнання не заявляв з цього приводу клопотань чи заперечень.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_12 був забезпечений перекладачем. Він підтвердив, що під час досудового розслідування впізнав обвинуваченого як особу, якою вчинено злочин, впізнає його в залі суду, при цьому детально пояснив за якими саме прикметами. У суду відсутні підстави піддавати сумніву покази потерпілого. При цьому суд зважає на те, що у потерпілого відсутні підстави для обмови ОСОБА_20 . Крім того, гарантією правдивості показів потерпілого є попередження його судом про кримінальну відповідальності за дачу завідомо неправдивих показань, а також приведення до присяги.
2) Як видно з відеозаписів, які є додатками до протоколів впізнання обвинуваченого потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , в обох випадках на прохання слідчого один з понятих запрошував потерпілого до кабінету, де проводилось впізнання, тоді як інші особи, у тому числі працівники поліції, з кабінету не виходили.

Як встановлено п. 25 ч. 1 ст. 3, ч. 7 ст. 223 КПК України, понятий - це учасник кримінального провадження, який є незаінтересованою особою. Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах провадження.

Порядок пред`явлення особи для впізнання регламентується положеннями ст. 228 КПК України, яка не містить заборони або обмежень для певного кола осіб, у тому числі понятих, здійснити запрошення особи, яка впізнає, до приміщення, де проводиться впізнання. Натомість, з перегляду відеозапису встановлено, що слідчий вжив заходів для уникнення можливості піддати сумніву результати слідчої дії він запропонував запросити потерпілого не працівнику поліції, а понятому, тобто особі, яка не має жодного відношення до учасників кримінального провадження і не зацікавлена в результатах як слідчої дії, так і справи в цілому.

Твердження захисника про можливість повідомлення потерпілих понятим про порядок розташування пред`явлених для впізнання осіб є безпідставним. Стороною захисту не наведено жодних обґрунтувань, що понятий міг бути зацікавлений у результатах кримінального провадження. Обвинувачений при проведенні вказаної слідчої дії не висловлював заперечень з цього приводу. Крім того, положеннями ч. 7 ст. 223 КПК України визначено, що понятий може бути допитаний під час судового розгляду як свідок проведення відповідної слідчої дії, однак таких клопотань стороною захисту заявлено не було.

3) Відповідно до ч. 2 ст.228 КПК України особа, яка підлягає впізнанню пред`являється особі, яка впізнає, разом з іншими особами тієї ж статі, яких має бути не менше трьох і які не мають різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі. Як встановлено на підставі досліджених доказів, при проведенні впізнання обвинуваченого потерпілими були пред`явлені разом з ОСОБА_20 особи чоловічої статі, які не мали різких відмінностей: за віком, ростом і будовою тіла; за формою і кольором обличчя, за кольором волосся і зачіски; за одягом і взуттям, за особливими ознаками.

Стороною захисту не було надано суду жодних доказів, які б підтверджували заяву захисника ОСОБА_29 про знаходження працівників поліції серед групи статистів, що пред`являлись для впізнання разом з ОСОБА_20 . Вказана заява необґрунтована і надана з метою компрометації доказу сторони обвинувачення.

З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами сторони захисту про недопустимість протоколів пред`явлення особи для впізнання як доказу.

Суд вважає, що досліджені і викладені у вироку докази сторони обвинувачення є достовірними, переконливими і такими, що узгоджуються між собою. У суду відсутні підстави ставити під сумнів покази потерпілих, які впевнено в судовому засіданні і під час досудового розслідування, вказали на ОСОБА_8 як на особу, що скоїла злочини.

Доводи обвинуваченого щодо його непричетності до скоєння інкримінованих злочинів, з огляду на досліджені докази, є непереконливими, і суд вважає їх такими, що надані з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Такий висновок узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року де цей Суд зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (відповідно - п. 150, п. 253).
Оцінивши досліджені докази з точки зору належності, допустимості, а сукупності доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку,суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 винен у вчиненні таких злочинів:

- у грабежі, тобто у відкритому викраденні чужого майна, вчиненому повторно, - 14.07.2017 року (ч. 2 ст. 186 КК України);

- у розбої, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, - 07.12.2017 року (ч. 1 ст. 187 КК України);

- у розбої, тобто у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому особою, яка раніше вчинила розбій, - 15.12.2017 року (ч. 2 ст. 187 КК України).

Стороною захисту надана характеристика, підписана 5 сусідами обвинуваченого, які вказують, що він не порушував громадський порядок, ввічливий, без шкідливих звичок.

Разом з тим, суд враховує, що ОСОБА_8 не працював і не докладав зусиль до працевлаштування, з його слів - мав дохід від роботи таксистом, тобто від випадкових заробітків. Раніше притягувався до кримінальної відповідальності за скоєння умисних злочинів проти власності, у тому числі за вчинення тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України. Нові злочини вчинив через нетривалий час (менше 2-х років) після попереднього вироку, під час встановленого йому іспитового строку. Ним вчинено кілька тяжких злочинів проти власності 1 епізод грабежу та 2 епізоди розбою, що характеризуються повторністю і подібністю діянь, зухвалою поведінкою обвинуваченого, в умовах очевидності, без приховування дій та зовнішності від потерпілих. Отже, таку поведінку ОСОБА_8 суд враховує як обставину, що характеризує підвищену небезпеку особи винного.

Також суд враховує відомості, отримані від ПТ «Климчук і компанія «Ломбард Капітал», викладені у довідці, специфікаціях та заставній історії (т. 2 ар. 43-44, 73-75) про неодноразову, регулярну передачу ОСОБА_8 до ломбарду цінних речей (виробів із золота, мобільних телефонів) під заставу без подальшого повернення фінансового кредиту - 30.06.2015 року, 03.03.2017 року, 28.03.2017 року, 14.07.2017 року, 21.07.2017 року, 28.11.2017 року, 16.12.2017 року. Суд вважає, що ці відомості характеризують особу обвинуваченого і дають підстави вважати, що така діяльність (отримання кредиту під заставу без подальшого повернення) була основним джерелом його доходу.

Судом не встановлено обставин, передбачених ст. 66 КК України.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнає рецидив злочинів, оскільки він раніше був судимий за вчинення умисних злочинів, передбачених ч. 2 ст. 189, ч. 3 ст. 357 КК України.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує, що ним вчинено злочини, які відноситься до категорії тяжких, особу винного, що характеризується підвищеною небезпекою, наявність обтяжуючої покарання обставини, і вважає необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів обрати покарання у виді позбавлення волі із застосуванням, крім того, за ч. 2 ст. 187 КК України додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, що є власністю обвинуваченого, окрім житла.

За сукупністю злочинів покарання ОСОБА_8 слід визначити відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Крім того, відповідно до ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків необхідно призначити шляхом часткового приєднання не відбутого покарання за попереднім вироком до покарання, призначеного за даним вироком.

У строк відбутого ОСОБА_8 покарання необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення, який слід обчислювати з дня його фактичного затримання, тобто з 21.12.2017 року (т. 2 ар. 65), до дня набрання вироком законної сили, зараховуючи попереднє ув`язнення відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Потерпілою ОСОБА_11 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної шкоди, спричиненої викраденням ювелірних виробів, що їй належать, на загальну суму15500 грн., та моральної шкоди, спричиненої злочином, в сумі 50000 грн. (т. 1 ар. 48).

Обвинувачений позовні вимоги не визнав.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 винен у скоєнні відносно потерпілої злочину, в результаті якого їй була завдана матеріальна шкода в розмірі вартості викраденого майна 15500 грн. Також суд вважає, що діями ОСОБА_8 потерпілій спричинена моральна шкода, оскільки вона перебувала у стресовій ситуації, відчувала фізичний біль в результаті зривання ланцюжка, втратила цінне майно, переживала страх можливого повторення злочину, боялася виходити на вулицю ввечері, відчувала нервозність, емоційну напругу, почуття образи і приниження гідності, до цього часу переживає за свій емоційний стан. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_11 є доведеними, підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому, визначаючи розмір компенсації моральної шкоди, що підлягає стягненню з обвинуваченого, суд враховує характер спричиненої потерпілій моральної шкоди і пов`язаних з нею моральних страждань.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2017 року на майно, вилучене у ОСОБА_8 , підлягає скасуванню, а майно, що є власністю обвинуваченого: мобільний телефон, навушники, гроші в сумі 121 грн. та 1 долар США, наручний годинник, гаманець підлягають конфіскації (у зв`язку з призначенням додаткового покарання у виді конфіскації майна); ключі, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_8 , пластикові банківські платіжні та бонусні клієнтські картки - підлягають поверненню його матері ОСОБА_30 (відповідно до заяви обвинуваченого в судовому засіданні).

У відповідності до п. 9 ст. 100 КПК України речові докази необхідно: диски з відеозаписами - зберігати з матеріалами справи (т. 2 ар. 12, 23, 42); телефон, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_12 , та водійське посвідчення, передане на зберігання потерпілому ОСОБА_13 , - залишити потерпілим (т. 2 ар. 30, 72).

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
ОСОБА_8 визнати винним у скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України, призначивши покарання:

- за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

- за ч. 1 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 2 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого, окрім житла.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого, окрім житла.

Відповідно до ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати не відбуте покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24.10.2015 року і за сукупністю вироків визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років із конфіскацією всього майна, що є власністю обвинуваченого, окрім житла.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_8 залишити незмінним тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Строк відбування ОСОБА_8 покарання обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбутого ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення з 21.12.2017 року дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Позовні вимоги ОСОБА_11 задовольнити повністю і стягнути з ОСОБА_8 на її користь компенсацію матеріальної шкоди в сумі 15500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн., компенсацію моральної шкоди в сумі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн., а всього стягнути 65500 (шістдесят п`ять тисяч п`ятсот) грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.12.2017 року на майно, вилучене у ОСОБА_8 - мобільний телефон «Samsug», навушники «Samsug», гроші в сумі 121 грн. та 1 долар США, наручний годинник «Elgin», гаманець, ключі, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_8 , пластикові банківські платіжні та бонусні клієнтські картки, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_13 .

Вилученим у ОСОБА_8 майном розпорядитись наступним чином:

- мобільний телефон «Samsug», навушники «Samsug», гроші в сумі 121 грн. та 1 долар США, наручний годинник, гаманець «Elgin» конфіскувати;

- ключі, водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_8 , пластикові банківські платіжні та бонусні клієнтські картки передати його матері ОСОБА_31 .

Речовими доказами розпорядитись наступним чином: диски з відеозаписами - зберігати зі справою; телефон, переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_12 залишити йому ж; водійське посвідчення, передане на зберігання потерпілому ОСОБА_13 , - залишити йому ж.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою з дня вручення його копії.

Суддя ОСОБА_1