Справа № 487/571/19
Провадження № 1-кп/487/422/19
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.01.2019 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні угоду про примирення між потерпілим та обвинуваченим у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001655 від 04.05.2018 року за обвинуваченням
ОСОБА_4 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ашкелон, Ізраїль, офіційно не працюючого, маючого середню освіту,раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у скоєні злочину передбаченого ч.2 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:
03.05.2018 ОСОБА_7 , інша особа, провадження щодо обвинувачення якої розглядається окремо (далі - Інша Особа), ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відпочивали біля кафе «Причал», розташованого за адресою: місто Миколаїв, вулиця Лазурна, 4/3. Приблизно об 19 год. 20 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 відлучились від ОСОБА_4 та Іншої Особи та в цей час у останніх виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , попередньо домовившись з Іншою Особою, скориставшись тимчасовою відсутністю потерпілої та сторонніх осіб, таємно шляхом вільного доступу, з рюкзака викрав мобільний телефон марки «Lenovo А 1000 М», вартістю 1500 грн., який належить ОСОБА_6 та передав його Іншій Особі.
Після цього, Інша Особа та ОСОБА_7 , утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 разом з Іншою Особою спричинив ОСОБА_6 матеріальний збиток на суму 1500 грн.
Таким чином, ОСОБА_9 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого за попередньою змовою групою осіб.
22 січня 2019 року, під час розгляду справи у суді, між потерпілою ОСОБА_6 та ОСОБА_10 укладено угоду про примирення.
Згідно з умовами вказаної угоди, потерпіла ОСОБА_6 та обвинувачений ОСОБА_7 за взаємною згодою визначили вид та міру покарання, яке повинен понести обвинувачений у разі затвердження такої угоди, а саме один рік позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком один рік. Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України а саме: 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
В угоді визначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, встановлені ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, які є зрозумілими сторонам угоди, про що свідчать їх підписи.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України, визнав себе винним повністю, попросив вибачення у потерпілої за вчинене кримінальне правопорушення та дав згоду на застосування узгодженої сторонами міри покарання.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про примирення суд виходить з наступного.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Відповідно до з ч. 5 ст. 469 КПУ України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).
У відповідності до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.
Згідно з ч. 5 ст. 469 КПУ України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просить суд угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_11 узгоджене в угоді покарання. Свою позицію прокурор обґрунтовує тим, що при укладенні угоди про примирення дотримані вимоги Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України.
Присутня у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 просила суд затвердити укладену угоду про примирення та призначити узгоджене ними покарання для ОСОБА_12 .
Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_7 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до злочинів середньої тяжкості. Міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає санкції, яка передбачена ч.2 ст.185 КК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами кримінального провадження є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Також, у ході судового засідання, судом встановлено, що обвинувачений та потерпіла повністю усвідомлюють зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, цілком розуміють свої права, визначені п.1 ч.5 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ст.476 КПК України.
Дослідивши укладену між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_10 угоду про примирення від 22.01.2019 року, суд дійшов висновку, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України та інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.
Враховуючи викладене, наявні підстави для затвердження угоди про примирення.
Суд вважає доведеним, що ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 185 Кримінального кодексу України, та дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_11 узгодженої сторонами міри покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком один рік. Покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України а саме: 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази та процесуальні витрати по даному кримінальному провадженню відсутні.
Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувались.
Керуючись ст. ст. 373, 374, 394, 475КПК України, суд
У Х В А Л И В:
Затвердити угоду про примирення від 22 січня 2019 року, укладену між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_10 .
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому узгоджену сторонами міру покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю один рік не вчинить нового злочину і виконає наступні обов`язки, передбачені п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, покладені на нього судом, а саме: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1