Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А
Іменем України

19 березня 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000397 від 09 липня 2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року
стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Здолбунів, Рівненської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 03 листопада 2017 року Здолбунівським районним судом Рівненської області за ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Макіївка, Донецької області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого
обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного за вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 1 (один) місяць.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу обрано у виді тримання під вартою та взято його під варту в залі суду.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з 19 жовтня 2018 року.
ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік, зобов`язавши ОСОБА_8 згідно вимог ст.76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Вирішено питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 на користь держави 7436 грн. 00 коп. витрат на залучення експерта.
За вироком суду 07 липня 2018 року, в нічний час доби, ОСОБА_6 , діючи повторно, та ОСОБА_8 , за попередньою змовою, спільно, шляхом злому навісного замка проникли до підсобного приміщення АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали кухонне приладдя, належне ОСОБА_9 , чим спричинили останній матеріальну шкоду на загальну суму 1758, 43 грн. Викраденим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розпорядилися на власний розсуд.
У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 покликається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, зазначаючи, що за своїм розміром призначене покарання є явно несправедливим через суворість.

Вказує, що вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував збитки потерпілій ОСОБА_9 , яка просила суд суворо не карати обвинуваченого, що не враховано судом, на думку обвинуваченого, як обставину, яка пом`якшує покарання, має постійне місце проживання, неофіційно працював до обрання судом запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позитивно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває. Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

На думку обвинуваченого, суд першої інстанції не аргументував, чому призначив реальну міру покарання, пов`язану з позбавленням волі, а не застосував ст. 75 КК України щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Просить вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року змінити та призначити міру покарання не пов`язану з позбавленням волі. В решті вироку суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши вирок суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що розгляд даного провадження судом першої інстанції проводився в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а саме, за клопотанням прокурора та за згодою обвинувачених, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. Суд переконався у тому, що обвинувачені правильно розуміють зміст всіх обставин, які б підлягали доказуванню і ними не заперечуються, сумніву у добровільності та істинності їх позиції немає. Обвинуваченим роз`яснено, що вони при відмові від дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити їх в апеляційному порядку.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні злочину за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у приміщення, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в апеляційній скарзі не оскаржується.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Обираючи ОСОБА_6 вид та міру покарання, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховано, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, позитивно характеризується по місцю проживання, дані про те, що інкримінований злочин вчинено обвинуваченим в період іспитового строку, встановленого вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року, обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено, та прийшов до обгрунтованого висновку про необхідність і достатність для його виправлення і попередження вчиненню нових злочинів призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.3 ст. 185 КК України з призначенням остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, з яким погодилась і колегія суддів.

На думку колегії суддів, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом першої інстанції належним чином враховано встановлені законом критерії стосовно загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, виходячи із встановленої ст. 50 КК України мети покарання ? кари, виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо явно несправедливого через суворість призначеного покарання за своїм розміром, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як і слушно зауважує прокурор, судом першої інстанції ОСОБА_6 , з належним врахуванням всіх обставин, зокрема і тих, що пом`якшують покарання, призначене мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.3 ст. 185 КК України, та остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання за оскаржуваним вироком невідбутої частини покарання за попереднім вироком лише 1 місяць позбавлення волі.
Крім того, колегія суддів вважає такими, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги обвинуваченого та його захисника в судовому засіданні апеляційної інстанції щодо безпідставності, на їх думку, незастосування судом першої інстанції щодо ОСОБА_6 ст. 75 КК України та можливості і необхідності звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 3 роки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що інкримінований обвинуваченому злочин був вчинений ним 07 липня 2018 року в період іспитового строку, встановленого вироком Здолбунівського районного суду Рівненської області від 03 листопада 2017 року.

Відповідно до загальних положень Кримінального кодексу України, які регламентують призначення покарання, вчинення особою під час іспитового строку нового злочину розцінюється як порушення умов застосування ст. 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначається покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Доказів на спростування висновків місцевого суду обвинуваченим в апеляційній скарзі не наведено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
За наведеного, вирок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, є законним та обгрунтованим, а тому підстав для його зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, ?
УХВАЛИЛА :
Вирок Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_6 за ч.3 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК Українизалишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 ? без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, ? в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3