Номер провадження: 11-сс/813/208/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власників майна ОСОБА_7 ,

слідчого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власників майна адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001584 від 23 червня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 року задоволено клопотання слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт, заборонено відчуження, розпорядження та користування приміщеннями 20-го (технічного) поверху та на об`єкти нерухомого майна, у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001584 від 23 червня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме:
- АДРЕСА_1 ;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 2Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 3Т;
- АДРЕСА_2 ;
- АДРЕСА_3 ;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 6Т/1;
- АДРЕСА_4 ;
- АДРЕСА_5 ;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 7Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 8Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 9Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 21Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 22Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 23Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 24Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 25Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, приміщення № 251Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 261Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 26Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 27Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 28Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 29Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 31Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 32Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 33Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 34Т
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 35Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 36Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 37Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 41Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 42Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 43Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 44Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 45Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 46Т;
крім випадків здійснення робіт необхідних для забезпечення експлуатації всього будинку №10/12 по вул. Розумовська, в м. Одеса (проведення ремонту обладнання, перевірка обладнання, тощо.)
Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, адвокат подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчому в частині накладення арешту, заборони відчуження, розпорядження та користування приміщеннями 20-го (технічного) поверху та об`єктами нерухомого майна, які розташовані за адресою: АДРЕСА_6 , а саме: квартира № 4Т; квартира № 5Т; нежитлове приміщення № 31Т; квартира АДРЕСА_7 ; нежитлове приміщення № 34Т, квартира АДРЕСА_8 ; нежитлове приміщення № 36Т; квартира АДРЕСА_9 ; нежитлове приміщення № 42Т; квартира № АДРЕСА_10 ; квартира АДРЕСА_11 , квартира № АДРЕСА_12 ; нежитлове приміщення № 46Т.
Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчий суддя порушив вимоги ч.12 ст. 170 КПК України, заборонивши володільцям квартир, які фактично проживають в них, користуватися ними. В порушення вимог ст. 173 КПК України, в клопотанні слідчого не зазначена правова підстава для арешту майна, можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для їх власників. Слідчим суддею порушено вимоги ч.ч.1,2 ст. 172 КПК України, оскільки клопотання слідчого було розглянуто без виклику та повідомлення власників майна.

Заслухавши суддю-доповідача, адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги, думку прокурора та слідчого, які заперечували проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч.2 зазначеної норми права метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

На теперішній час слідчим СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001584 від 23 червня 2018 року за ознаками злочинів, передбачених ч.3 ст.190 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що право власності на приміщення технічного поверху багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , було зареєстровано за різними фізичними особами на підставі договорів про пайову участь у будівництві та актів прийому-передачі, укладення та підписання яких відбулося вже після готовності об`єкту. При цьому з показань ОСОБА_9 , який на момент укладення договорів про пайову участь у будівництві та дату оформлення актів прийому-передачі був директором ПП «Старокінний» та зазначений в якості підписанта від ПП «Старокінний» в зазначених документах, вбачається, що вказані договори про пайову участь у будівництві та акти прийому-передачі нерухомого майна він ніколи не підписував та ніколи не був стороною зазначених договорів. Також в ході допиту в якості свідка ОСОБА_9 пояснив, що приміщення 20-го поверху багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , є технічно призначеними для забезпечення функціонування всього будинку, а тому вони не могли бути продані, тому як відповідно до положень діючого законодавства України належать всім мешканцям будинку в рівних долях та окремої реєстрації в ЄРРП не потребують.
Оцінюючи викладені обставини, апеляційний суд дійшов висновку про те, що приміщення, розташовані на 20-му поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_6 являються предметом злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а отже відповідають критеріям майна третьої особи, на яке відповідно до положень ч.4 ст.170 КПК України може бути накладений арешт.

Також у відповідності до ч.3 ст.170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які, зокрема, зберегли на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 10 грудня 2018 року були визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження №0001584 об`єкти нерухомого майна, перелік якого зазначений в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

За таких обставин, в межах даного кримінального провадження вирішується питання, чи отримано право власності на зазначені об`єкти нерухомого майна протиправним шляхом або з дотриманням норм діючого законодавства України, арештоване майно відповідає і критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке у відповідності до положень ч.3 ст.170 КПК України також може бути накладений арешт.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Апеляційний суд вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси осіб власників об`єктів нерухомого майна, на яке накладений арешт, з метою попередження відчуження майна чи інших негативних наслідків, які можуть перешкодити всебічному та повному проведенню досудового розслідування.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає.

Разом з цим, відповідно до п.5 ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Згідно з ч.4 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єкта на нерухоме майно об`єкти нерухомості, що являються предметом арешту за оскаржуваною ухвалою слідчого судді, належать на праві власності відповідним особам, про що наявний запис у зазначеному реєстрі.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на об`єкти нерухомого майна з забороною користування, застосував такий спосіб арешту майна, який суттєво позначається на інтересах власників майна.

В даному кримінальному провадженні слід накласти арешт майна у виді заборони розпорядження арештованим майном, з метою запобігання можливості його відчуження і таке обмеження права власності буде співрозмірним завданням кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Оскільки всі дії з відчуження майна охоплюються більш містким поняттям, що передбачено законодавством України, - «розпорядженням», апеляційний суд вважає зайвим двічі зазначати в ухвалі суду способи арешту, які є ідентичними за своїм значенням.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що слідчий суддя, дійшов правильного висновку про наявність підстав для накладення арешту на приміщеннями 20-го (технічного) поверху та на об`єкти нерухомого майна багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , проте невірно визначив спосіб виконання такого заходу забезпечення кримінального провадження, чим допустив істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону, що є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Згідно із п.3 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального-процесуального закону.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законе та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З таких підстав, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу представника власників майна адвоката ОСОБА_7 задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого лише в частині накладення арешту на приміщеннями 20-го (технічного) поверху та на об`єкти нерухомого майна багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6 , шляхом заборони розпорядження ними.

Керуючись ст.ст.170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власників майна адвоката ОСОБА_7 частково задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 10 січня 2019 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладено арешт, заборонено відчуження, розпорядження та користування приміщеннями 20-го (технічного) поверху та на об`єкти нерухомого майна, у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001584 від 23 червня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 .

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження приміщеннями 20-го (технічного) поверху та об`єктами нерухомого майна, у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за №0001584 від 23 червня 2018 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК України, а саме:

- АДРЕСА_1 ;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 2Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 3Т;
- АДРЕСА_2 ;
- АДРЕСА_3 ;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 6Т/1;
- АДРЕСА_4 ;
- АДРЕСА_5 ;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 7Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 8Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 9Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 21Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 22Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 23Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 24Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 25Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, приміщення № 251Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 261Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 26Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 27Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 28Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 29Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 31Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 32Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 33Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 34Т
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 35Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 36Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 37Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 41Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 42Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 43Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 44Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, квартира № 45Т;
- м. Одеса, вул. Розумовська 10/12, нежитлове приміщення № 46Т;
крім випадків здійснення робіт необхідних для забезпечення експлуатації всього будинку №10/12 по вул. Розумовська, в м. Одеса (проведення ремонту обладнання, перевірка обладнання, тощо.)

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3