Справа № 686/3148/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2019 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за скаргою ОСОБА_3 на постанову від 30.01.2019 року слідчого Другого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000005 про відмову у визнанні потерпілим,

ВСТАНОВИЛА:

До Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову від 30.01.2019 року слідчого Другого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000005 про відмову у визнанні потерпілим. Скаржник посилається на те, що кримінальним правопорушенням, яке розслідується йому заподіяно моральної шкоди.

В судовому засіданні скаржник та його представник наполягають на задоволенні скарги.

Слідчий в судове засідання не з`явився, що не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали скарги та надані матеріали кримінального провадження №0000005, приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

03.01.2019 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000005, зареєстровано кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 366 КК України.

28.01.2019 року ОСОБА_3 подав слідчому Другого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, який розслідує кримінальне провадження №0000005 клопотання про визнання його потерпілим.

Постановою слідчого Другого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 від 30.01.2019 року відмовлено у задоволенні поданого ОСОБА_3 клопотання щодо визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.366 ККУкраїни, про що останньому було повідомлено листом №534 від 31.01.2019 року.

У відповідності до ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, а ст.26 КПК України визначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи ОСОБА_3 у визнанні його потерпілим, слідчий у постанові від 30.01.2019 року послався на те, що відсутні будь-які відомості (докази), які б свідчили про те, що вказаним кримінальним правопорушенням останньому було завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Ч.5 ст.55 КПК України визначено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до п.4 узагальнення «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» саме правильність застосування слідчим або прокурором ст.55 КПК України є предметом перевірки слідчим суддею під час розгляду аналізованої категорії скарг.

Системний аналіз змісту ст.55 КПК України на предмет того, хто є потерпілим у кримінальному провадженні, дає однозначні підстави вважати, що це особа, якій кримінальним правопорушенням, вчиненим іншою особою, заподіяно збитки. Під такими збитками розуміється не лише матеріальна шкода, але й моральна, фізична, а також психічні травми та душевні страждання.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, що розслідується, свідчить про очевидні ознаки моральних страждань особи, по відношенні до якої, цілком можливо повелися несправедливо. У цьому відношенні скаржник доцільно посилається на можливість призначення експертизи для визначення розміру шкоди немайнового характеру, проте призначити таку експертизу стосовно заявника є ввочевидь неможливим.

Таким чином, вважаю, що постанова від 30.01.2019 року про відмову в визнанні потерпілим є помилковою та підлягає скасуванню.

При цьому, стаття 303 КПК України не передбачає можливості для слідчого судді зобов`язувати слідчого вручити потерпілому пам`ятку про права та обов`язки. Аналогічно, стаття 220 КПК України у цьому випадку не підлягає до застосування, оскільки законом не передбачено конкретні строки для вручення потерпілому пам`ятки про його права та обов`язки.

З огляду на викладене, скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 306, 307 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову від 30.01.2019 року, слідчого Другого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000005 про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у цьому провадженні скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя