Провадження № 11-кп/824/1169/18 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2018 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду
кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
засудженої ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року, якою, відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді виправних робіт, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Буча Київської області, громадянки України, з середньою освітою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , засудженої вироком Ірпінського міського суду Київської області від 3 червня 2015 року за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки,-

В С Т А Н О В И Л А :

Згідно з ухвалою суду першої інстанції, до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся з клопотанням захисник ОСОБА_8 , в інтересах засудженої ОСОБА_7 , щодо заміни останній невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 3 червня 2015 року за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме замінити згадане покарання на покарання у виді виправних робіт. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді виправних робіт, відносно ОСОБА_7 .
В обґрунтування ухвали, суддя зазначив, що згідно характеристики ОСОБА_7 з місця відбування покарання (ДУ «Київський слідчий ізолятор»), остання з 21 листопада 2016 року працевлаштована в господарчу обслугу, і до праці ставиться сумлінно, при цьому має в цілому позитивні відгуки з боку керівництва цієї установи.

Зазначені обставини, в тому числі і пояснення в суді засудженої ОСОБА_7 , прямо вказують на отримання останньою певного заробітку на протязі строку відбування покарання, і хоча згаданий заробіток, за виключенням необхідних витрат на власні потреби, не покриває всього розміру збитків, нанесених останньою, внаслідок вчинення злочину, однак свідчить про реальну можливість ОСОБА_7 хоча б у мінімально допустимих межах вживати заходи щодо відшкодування завданої шкоди, зокрема в першу чергу - відносно потерпілої сторони. В цьому аспекті суд звертає увагу, що з моменту винесення вироку (3 червня 2015 року) і по даний час засудженою ОСОБА_7 у жодний спосіб не вирішувалось питання щодо виконання згаданого вироку в частині відшкодування потерпілим моральної шкоди, що оцінюється судом як відсутність усіх правових ознак, які б переконливо свідчили, що засуджена ОСОБА_7 стала на шлях виправлення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник засудженої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року про відмову у задоволенні клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді виправних робіт ОСОБА_7 скасувати. Ухвалити нову ухвалу, якою клопотання про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більщ м`яким у виді виправних робіт до ОСОБА_7 задовольнити. Змінити засудженій ОСОБА_7 невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03.06.2015 за ч.2 ст. 286 КК України строком на 5 (п`ять) років на покарання у виді виправних робіт.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що засуджена ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину визнала повністю, усвідомила наслідки своєї протиправної діяльності та щиро розкаялась, стала на шлях виправлення. Як на підставу відмови у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що всіх правових підстав, передбачених ст. 82 КК України, в судовому засіданні не встановлено, а саме те, що ОСОБА_7 жодним чином не вирішувалось питання щодо відшкодування потерпілій та цивільному позивачу всієї моральної та матеріальної шкоди встановленої вироком суду, спростовується копією розписки потерпілої ОСОБА_9 , про отримання грошових коштів сумі дев`ятнадцяти тисяч гривень, в рахунок погашення моральної шкоди від 17.04.2015. Окрім того, ст. 82 КК України не містить норми про повне відшкодування засудженим шкоди, що завдана внаслідок злочину, як обов`язкової умови, для заміни невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді виправних робіт.

Заслухавши суддю доповідача,
прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні,
засудженої ОСОБА_7 , яка просила задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі;
захисника засудженої ОСОБА_8 , який підтримав доводи зазначені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити;
перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 КК України, особам, що відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК Українидля даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Частиною 3 ст. 82 КК України визначено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Згідно п. 1 ч. 4 ст. 82 ККУкраїни заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим не менше третини строку покарання, призначеного судом за злочин не великої або середньої тяжкості, крім корупційних злочинів, а також за необережний тяжкий злочин.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 вироком Ірпінського міського суду Київської області від 03 червня 2015 року засуджена за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, що відноситься до категорії тяжких злочинів, даний злочин вчинила в стані алкогольного сп`яніння. Ухвалою апеляційного суду Київської області від 11 серпня 2015 року зазначений вирок залишено без змін.

Початком відбування строку покарання засудженою є 16 листопада 2016 року, кінцем строку 15 листопада липня 2021 року.

Відповідно до ухвали суду, засуджена за час відбування покарання не вжила заходів для відшкодування в повному обсязі завданої злочином шкоди.

Також встановлено, що на момент розгляду клопотання судом першої інстанції засуджена відбула 1/3 строку покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України під виправленням засудженого розуміється процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України, виправні роботи призначаються на строк від 6 місяців до 2 років, а невідбута частина покарання засудженою на момент розгляду апеляційної скарги становить 2 роки 11 місяців 20 днів, тобто призначення такого виду покарання порушить вимоги ч. 1 ст. 82 КК України.

За даних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що заміна невідбутої частини основного покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке, а саме на виправні роботи, є неспіврозмірним покаранням вчиненому засудженою злочину і суспільно небезпечним наслідкам його вчинення.

Враховуючи вказане, заміна невідбутої частини покарання ОСОБА_7 на виправні роботи, на думку колегії суддів, неможлива у зв`язку з недосягненням мети покарання та буде суперечити принципу невідворотності покарання особи за вчинений злочин.

Що стосується в цілому позитивної характеристики засудженої ОСОБА_7 , то дотримання порядку і умов відбування покарання, а також добросовісна поведінка засудженої під час відбування покарання, є обов`язком засудженої відповідно до ст. 9 КВК України.

На переконання колегії суддів, доводи апеляційної скарги захисника не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, так як зазначені обставини не є, відповідно до ст. 82 ККУкраїни, підставами для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 про заміну засудженій ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Суд першої інстанції під час розгляду клопотання повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України.

За таких обставин колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відносно ОСОБА_7 є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування та задоволення поданої апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405. 407, 419, 537 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2018 року про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді виправних робіт залишити без змін.

Судді ____________________ ___________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4