ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/2383/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1099/19 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.185 КК України
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

Головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Телковичі, Володимирецького району, Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, мешкаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 20.05.2014 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнено на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки;
- 29.07.2015 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області замінено відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки тримання під вартою, звільненого 04.08.2017 року ОСОБА_8 (№25) по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч .2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.
Обрано відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк відбуття покарання відраховано з 02 жовтня 2018 року.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 429 гривень за проведення судових експертиз.
Згідно вироку, 08 квітня 2018 року в вечірній час, точного часу в судовому засіданні встановити не виявилося можливим, ОСОБА_7 знаходився вдома в гостях у ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , з яким розпивав спиртні напої, де у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, скориставшись тим, що ОСОБА_9 заснув та за його діями не спостерігає, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, з корисливого мотиву, з метою наживи, таємно викрав з кімнати мобільний телефон «Samsung GT-E 1080W», вартістю 180 гривень, що знаходився на кріслі та грошові кошти у розмірі 760 гривень, що лежали в гаманці в серванті, які належать ОСОБА_9 .
Після цього, утримуючи при собі викрадене майно, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 940 гривень.
Таким чином, ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 185 КК України тобто таємне викрадення чужого майна ( крадіжка), вчинене повторно.
В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду змінити призначивши йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, застосувавши до нього вимоги ст.75 КК України.
Посилаючись на те, що він не оспорює факт скоєного злочину,щиро розкаявся, але судом не взято до уваги його тяжкий матеріальний стан, як обставина що пом`якшує покарання.
Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який просив задовольнити його апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Загальні засади призначення покарання, визначені в ст.65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Судом першої інстанції зазначених вимог закону дотримано.
Так, призначаючи покарання ОСОБА_7 судом враховано ч. 3 ст. 12 КК України, а саме, що обвинувачений скоїв злочин середньої тяжкості.
Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він раніше судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, раніше з 2005 року перебував на обліку у лікаря нарколога з приводу синдрому залежності від алкоголю, знятий з обліку в 2006 році з засудженням, має середню освіту, розлучений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується негативно.
Обвинувачений ОСОБА_7 не з`явився для участі у підготовці досудової доповіді, оцінка ризику вчинення повторного правопорушення проводилася лише по статистичним факторам.
Оцінка виявила дуже високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення. Небезпека характеризується низькою ймовірністю спричинити певні негативні наслідки або збитки для суспільства або окремих осіб.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , визнано йогощире каяття, а тою що обтяжує покарання- вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Отже, на думку колегія суддів є правильним висновок суду, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєного злочину, не зменшує суспільну небезпеку злочину до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, яке передбачено законом.
Крім того, призначаючи ОСОБА_7 покарання судом враховано досудову доповідь, складену Лозівським міськрайонним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, згідно висновку якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, ризик шкоди життю і здоров`ю низький. Орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк може становити небезпеку для суспільства. У разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі, доцільно застосувати наступні заходи: контроль за поведінкою та місцем проживання особи; застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Отже, із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , обставин, які пом`якшують і обтяжують покарання, обставин скоєння злочину та відношення до скоєного, суд правильно дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства і призначив покарання ОСОБА_7 в межах санкції ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки саме таке покарання, яке є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нового злочину.
Доводи апеляційної скарги про щире каяття та тяжкий матеріальний стан висновків суду щодо виду та розміру покарання не спростовують.
Крім того, до ОСОБА_7 вже застосовувався інститут звільнення від відбування покарання, проте в наступному таке звільнення було скасовано з підстав невиконання ОСОБА_7 обов`язків, покладених не нього судом.
Зазначене свідчить про те, що застосування до ОСОБА_7 звільнення від відбування покарання є неефективним та не сприяє позитивним змінам в свідомості та поведінці обвинуваченого.
За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.
Істотних порушень вимог кримінально - процесуального закону під час апеляційного розгляду не встановлено, а відтак вирок суду є законним та обґрунтованим.
Керуючись статей 404, 405, 407, 418, 419, ч. 2 ст. 376 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а

вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02 жовтня 2018 року у відношенні ОСОБА_7 без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий -

Судді -