КИЇВСЬКИЙ AПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2018 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Василівка, Запорізької області, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України,?
за участі:
прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10
обвинуваченого ОСОБА_11
законного представника ОСОБА_12
захисника ОСОБА_13
Вироком Дарницького районного суду міста Києва від 19.10.2017 ОСОБА_11 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.309 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційний суд виправдувальний вирок Дарницького районного суду міста Києва від 19.10.2017 скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 03 роки та на підставі ст.75, 104 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 02 роки. Покласти на ОСОБА_11 обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляв і уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вважає оскаржуваний вирок незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, оскільки висновки суду, викладені в ньому, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Так, на думку прокурора суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а у судовому рішенні не зазначено чому суд взяв до уваги одні докази і відкинувши інші. Зазначає, що на момент проведення огляду місця події ОСОБА_11 не мав статусу підозрюваного, і участь захисника при проведенні даної слідчої дії не була обов`язковою, оскільки огляд та виявлення у ОСОБА_11 поліетиленового пакету з пазовим замком, в середині якого знаходився ще один поліетиленовий пакет з пазовим замком, з порошкоподібною речовиною світло-жовтого кольору було здійснено на місці вчинення кримінального правопорушення, після чого було внесено відповідні відомості до ЄРДР, як це передбачено ст.214 КПК України. Прокурор наголошує, що ОСОБА_11 відповідно до ст.208 КПК України не затримувався, протокол про затримання особи під час вчинення кримінального правопорушення не складався, а відтак іншим чином зафіксувати обставини вчинення кримінального правопорушення, аніж протоколом огляду місця події, не було можливо, а тому суд першої інстанції незаконно, необґрунтовано та невмотивовано визнав протокол огляду місця події від 18.11.2013, висновок експерта від 24.01.2014, постанову від 11.02.2014 недопустимими доказами. Крім того, на думку апелянта суд не надав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтвердили, що ОСОБА_11 працівникам поліції сам зізнався, що в нього є психотропна речовина та довільно видав вказану речовину. Прокурор вказує, що суд не надав оцінки речовому доказу (поліетиленовий пакет, в якому знаходиться психотропна речовина ? амфетамін, яка була вилучена під час огляду місця події. Крім того, увагу колегії суддів в наявній апеляційній скарзі звернено і на те, що відповідно до даних ЄРДР, кримінальне провадження №0012906 слідчим ОСОБА_18 прийнято до провадження 16.12.2013, а отже, на переконання апелянта вина ОСОБА_11 повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими в ході судового розгляду доказами, саме: протоколом огляду місця події від 18.11.2013;висновком експерта від 24.01.2014;постановою про визнання речовим доказом від 11.02.2014;протоколом огляду речей та предметів від 11.02.2014;показаннями свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 .
В подальшому від прокурора Київської місцевої прокуратури №2 - прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 були подані доповнення до апеляційної скарги з ідентичними апеляційними вимогами, в цілому аналогічного змісту доводам апеляційної скарги але ще вказівкою на істотні порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону .

Інших апеляцій, доповнень заперечень від учасників кримінального провадження не надходило.

Стороною обвинувачення ОСОБА_11 , обвинувачувався в тому, що він будучи особою, що є неповнолітньою, 18.11.2013 о 22:00 год., перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_3 , у невстановленої досудовим розслідуванням особи на ім`я ОСОБА_19 , (матеріали відносно якої виділені в окреме провадження) незаконно без мети збуту, умисно, безоплатно, придбав психотропну речовину амфетамін, яка знаходилась в двох поліетиленових пакетиках на пазових замках, після чого сховав їх до лівої нагрудної кишені пальто, в яке був вдягнений, де став незаконно зберігати при собі без мети збуту. Після чого, ОСОБА_11 переніс незаконно придбану психотропну речовину амфетамін до більярдного клубу «Буфало», який розташований по вул. Ревуцького, 46 в м. Києві. В подальшому 18.11.2013 о 23:20 год. співробітниками ВБНОН Дарницького РУ ГУМВС України в м. Києві, на території більярдного клубу «Буфало» по вул. Ревуцького, 46 в м. Києві, затримано ОСОБА_11 у якого в подальшому, під час проведення огляду місця події, в передній лівій нагрудній кишені пальто було виявлено та вилучено поліетиленовий пакет з пазовим замком, в середині якого знаходився ще один поліетиленовий пакет з пазовим замком, з порошкоподібною речовиною світло-жовтого кольору, яка в своєму складі містить психотропну речовину амфетамін, яку ОСОБА_11 умисно, незаконно придбав, зберігав при собі, без мети збуту.
Відповідно до висновку судово-хімічної експертизи № 2х від 24.01.2014 встановлено: «Надана на дослідження порошкоподібна речовина світло-жовтого кольору масою 2,601 г. містить психотропну речовину ? амфетамін (фенамін). Маса амфетаміну в наданій речовині дорівнює 0,546 г». Амфетамін(фенамін), згідно Постанови КМУ від 06.05.2000 №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів психотропних речовин і прекурсорів» «Список №2 психотропні речовини обіг яких обмежено» в «Таблиці II» єпсихотропною речовиною.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурорів, які підтримали апеляційну скаргу прокурора з доповненнями який приймав участь у суді першої інстанції, думку сторони захисту, які заперечили проти наявної апеляційної скарги та доповнень, та вважали оскаржуваний вирок законним та обґрунтованим, заслухавши пояснення учасників судового провадження, безпосередньо допитавши в судовому засіданні суду апеляційної інстанції за клопотанням сторони обвинувачення свідка ОСОБА_15 та безпосередньо за тим же клопотанням дослідивши письмові докази : протокол огляду місця події від 18.11.2013; висновок хімічної експертизи від 24.01.2014; постанову про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 22.09.2014, характеризуючи дані обвинуваченого, заслухавши промови учасників судового провадження в судових дебатах та останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги з доповненнями, обговоривши їх доводи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги з доповненнями без задоволення, а вироку суду першої інстанції без змін виходячи з наступного .

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги .

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвалюючи вирок, суд, у відповідності зі ст.368 КПК України, повинен вирішити питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.
При цьому, положеннями ст.94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів ? з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, згідно правил ст.62 Конституції України, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів та допустимих доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно з п.1 ч.3 ст.374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку мають бути викладені результати дослідження, аналізу та оцінки доказів у справі, як тих, що були зібрані стороною захисту, так і тих, що зібрані стороною обвинувачення, в тому числі і поданих у судовому засіданні.
Цих вимог закону, як вважає колегія суддів, суд першої інстанції дотримався.
Як вбачається з вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_11 яке визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
Зокрема, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було пред`явлено ОСОБА_11 обвинувачення, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них в їх сукупності і взаємозв`язку.

Так, з матеріалів кримінального провадження та виправдувального вироку слідує, що в ході судового розгляду ОСОБА_11 пояснював щодо походження вилученого у нього пакетику із речовиною, яка відповідно до проведеної експертизи встановлена як психотропна речовина - амфетамін, він пояснив що одяг пальто, з якого в подальшому було вилучено зазначену речовину свого знайомого, з яким навчалися в одному ВУЗІ . Пальто йому не належало і він не знав, що в ньому знаходиться . Під час судового розгляду стороною обвинувачення дана версія обвинуваченого ОСОБА_11 не була перевірена і як наслідок не була спростована .
На підтвердження винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.309 КК України сторона обвинувачення послалася на наступні докази, які в судовому засіданні суду першої інстанції були безпосередньо досліджені, а саме:

Показання свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що події відбувались в 2013 році, не готовий відповісти на питання, чи саме ОСОБА_11 затримали. Пояснив, що затриманий сам віддав добровільно амфетамін, звідки вилучали амфетамін, не пам?ятає. На момент затримання повідомив, що йому потрібно було комусь передати цей пакет; не пам?ятає в якому стані перебував обвинувачений, не пам`ятає, чи він повідомляв, що є неповнолітнім та чи він пред?являв документи. В чому був одягнений, також не пам?ятає.

Показання свідка ОСОБА_15 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що це було в кінці 2013 році. ОСОБА_11 помітили просто на вулиці, біля білярдного клубу, він був сам; вони підійшли до нього та представились і попросили його документи, ним був гр. ОСОБА_11 . Про його вік він сам повідомив, що повнолітній; він був одягнутий в сіре пальто, був вечірній час доби; він поводив себе спокійно, опору не чинив, добровільно надав усну згоду на його огляд: добровільно зізнався, що є психотропна речовина, він сказав, що його хтось пригостив, але хто, він не пам?ятає; руки були витягнуті по швам, вилучав наркотичний засіб з пальто слідчий в присутності 2 понятих ВБНОН Дарницького РУГУ. Затриманий повідомив, що у нього у внутрішній кишені знаходиться психотропна речовина. Вона була вилучена працівниками міліції та опечатана в поліетиленовий пакет. ОСОБА_11 повідомив, що зберігав для власного вживання. Після опитування даного громадянина було відпущено, матеріали передані до слідчого відділу.

Показання свідка ОСОБА_16 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що вилучення було біля більярдного клубу, він там працював поруч охоронцем. Проходячи неподалік клубу, його попросили працівники міліції бути свідком, бачив, що вони вилучали наркотичний засіб у неповнолітнього хлопця біля більярдного клубу «Буфало» у присутності понятих, із штанів затриманого. Опір працівникам обвинувачений не чинив, і погроз з боку працівників міліції не було. Обвинувачений не повідомляв міліцію про те, що одяг не його.

Показання свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що був свідком затримання неповнолітнього в 2013 році. Вказав, що не пом?ятає, хто був саме під час затримання з працівників міліції, їх було 3 чоловіка. У особи вилучили політиленові пакетики та білий порошок. Неповнолітній сам добровільно діставав ці пакети з нагрудної кишені. Особа була одягнена у щось темне, якась куртка чи пальто. Неповнолітній пояснював що йому ці пакети потрібно було комусь передати. Він не пам`ятає, звідки у особи взялись ці пакети. Затримання було біля більярдного клубу.

Показання свідка ОСОБА_20 , який в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що ОСОБА_11 він ніколи не бачив і не знає. За 4 роки проживання в гуртожитку він про ОСОБА_11 ніколи не чув і не знав. Кімнати 397 в їх гуртожитку немає.
Протокол огляду місця події від 18.11.2013, відповідно до якого об?єктом огляду є ділянка місцевості, що розташована по вул. Ревуцького, 46 ,біля більярдного клубу «Буфало», на якій знаходиться громадянин, який представився ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході огляду ОСОБА_11 при поверховому огляді було виявлено в передньому нагрудному лівому кармані порошкоподібну речовину біло- рожевого кольору, яка була в двох пакетах та допитавши його з?ясували, що данні пакети він взяв у знайомого на ім?я ОСОБА_21 . Порошкоподібна речовина була опечатана та закріплена печаткою (том 2, а.с.11-13)

Висновок судової хімічної експертизи № 2-х р. від 24.01.2014, відповідно до якого, надана на дослідження, вилучена у ОСОБА_11 порошкоподібна речовина світло-жовтого кольору, масою 2,601 г. містить психотропну речовину ? амфетамін (фенамін), маса амфетаміну в наданій речовині дорівнює 0,546 г. (т. 2 а.с. 15-17).

Висновок судової дактилоскопічної експертизи № 1456 від 19.09.2014, відповідно до якої встановлено, що при дослідженні зовнішньої сторони пакунку, в середені якого знаходиться психотропна речовина амфетамін, слідів папілярного узору придатних для ідентифікації не виявлено (т. 2 а.с. 20-21).
Разом з тим , суд апеляційної інстанції не вважає частину з цих доказів допустимими , частину належними , а в цілому в їх сукупності вважає недостатніми для визнання винуватим ОСОБА_22 за ч.1 ст. 309 КПК України .

Так, відповідно до вимог ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку встановленому КПК. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення . Безпосередньо дослідженим в судовому засіданні суду апеляційної інстанції протоколу огляду місця події від 18.11.2013 в ході якого було фактично обшукано ОСОБА_11 і виявлено у верхньому одязі ( нагрудному лівому кармані пальто) порошкоподібну речовину яка знаходилась у двох поліетілєнових пакетиках, встановлено, що фактично був проведений обшук особи, який мав би проводитися в іншому процесуальному порядку, а ніяк не в порядку, передбаченого ст. 237 КПК тобто огляду. Так, відповідно до ч.1 ст. 237 КПК, з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей та документів . В даному випадку, відповідно до змісту описової частини протоколу огляду місця події від 18.11.2013, фактично був обшуканий обвинувачений, що оформлено як огляд місця події і відповідно до ст. 86 КПК України не може бути визнано допустимим доказом. Окрім того, відповідно до змісту вказаного протоколу, ОСОБА_11 відразу назвав число, місяць, рік народження, що зазначено в протоколі, тобто відразу було відомо, що йому ще не виповнилося 18 років. Разом з тим в цій частині його права забезпечені не були, на що слушно звертає увагу суд першої інстанції . Окрім того, в розумінні ст. 209 КПК України він певний час був змушений залишатися поряд із уповноваженими особами - працівниками Дарницького РВ ГУМВС в м. Києві, що фактично в розумінні ст. 209 КПК є моментом затримання. Але разом з тим , знаючи про його неповнолітній вік, працівниками правоохоронного органу не було забезпечено право на захист та не вилучені вимоги КПК щодо вилучення речовини в законний процесуальний спосіб . Тому довід прокурора в цій частині, що ОСОБА_11 на той час не мав процесуального статусу підозрюваного за вищевказаних обставин не є переконливим . Крім того , відповідно до зазначеного протоколу ( т.2 а.с. 72), під час огляду місця події проводилася фотозйомка на цифровий фотоапарат НІКОН. Але разом з тим, фототаблиця до протоколу огляду місця події від 18.11.2013 в матеріалах кримінального провадження відсутня . Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини вилучення порошкоподібної речовини у ОСОБА_11 , які проведені з порушенням вимог процесуального законодавства дана слідча дія не може бути визнана допустимим доказом . Відповідно встановлення висновком експерта від 24.01.2014 походження даної речовини, вилученої без дотримання вимог КПК, як психотропна речовина - амфетамін, за даних обставин не має доказового значення, так як не може вважатися належним , а також як отримана в спосіб не передбачений КПК. Допитаний в судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідок ОСОБА_15 в цілому надав аналогічні показання тим, що він раніше надавав в суді першої інстанції. Разом з тим, надаючи їм оцінку суд апеляційної інстанції не сприймає їх як належний доказ і зокрема вважає їх суперечливими в частині щодо віку ОСОБА_23 ( в протоколі огляду від 18.11.2013 чітко зазначено число місяць рік народження, записаний зі слів обвинуваченого) , що свідчить про його неповнолітній вік , а також ставить під сумнів показання свідка про добровільне визнання і видачу що в нього ( обвинуваченого ) є при собі наркотичні засоби, що спростовується описовою частиною протоколу огляду від 18.11.2013.
Від подальшого виклику свідків обвинувачення ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , прокурор в судовому засіданні суду апеляційної інстанції виходячи з принципу диспозитивності, відмовилася, у зв`язку з чим вони не були допитані в суді апеляційної інстанції .
Також суд апеляційної інстанції погоджується з оцінкою суду першої інстанції щодо визнання показань понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , при проведенні огляду місця події від 18.11.2013 визнаного недопустимим, також такими, що не можуть відповідати вимогам ст. 86 КПК .
Щодо доводів суду першої інстанції про неуповноважену особу, яка призначила експертизу наркотичних засобів, то суд апеляційної інстанції також виходить з того, що на експертизу були надані об'єкти, які отримані з порушенням процесуальних норм, а тому і результати експертизи не можуть бути враховані як належний доказ . Окрім того, підтверджено матеріалами кримінального провадження довід суду першої інстанції, що ця експертиза призначена постановою слідчого від 24.12.2013, тобто призначена неуповноваженою особою - слідчим ОСОБА_18 , тому, що згідно витягу із ЄРДР, який міститься в справі, слідчому ОСОБА_18 доручено проведення досудового слідства тільки з 13.05.2014.

Інші джерела доказів, на які посилалася сторона обвинувачення в суді першої інстанції: показання свідка ОСОБА_14 не можуть бути враховані як достатні для визнання вини ОСОБА_11 , крім того його показання в частині фактично проведеного обшуку не співпадають зі змістом проведених дій, які викладені в протоколі огляду місця події від 18.11.2013. Висновок дактилоскопічної експертизи від 19.09.2014 взагалі нічого не підтверджує і не спростовує, адже слідів папілярного узору придатних для ідентифікації не виявлено .
Таким чином, надавши оцінку кожному доказу окремо і в їх сукупності , суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що не доведено, що злочин вчинено обвинуваченим, а відповідно до вимог ч.2 ст. 17 КПК України , особа має бути виправданою, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом . Відповідно доводи прокурора аналогічного змісту вказані в апеляційній скарзі та доповненнях, на які надані відповіді судом апеляційної інстанції вище, щодо безпідставного, як на думку прокурора, виправдання обвинуваченого цілком спростовуються вищенаведеними обґрунтуваннями .

Нові доводи прокурора у кримінальному провадженні викладені в доповненні до апеляційної скарги щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства і зокрема п.7 ч.2 ст. 412 КПК України як однієї із підстав, за наявності якої судове рішення у будь якому разі підлягає скасуванню, зокрема, що на технічному носії - аудіодиску на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, відсутній запис судового засідання від 27.11.2014 року, при цьому одночасно при наявності даних істотних порушень кримінального процесуального закону, як на думку прокурора, ним ставиться питання про скасування виправдувального вироку і ухвалення відносно ОСОБА_11 обвинувального вироку, то суд апеляційної інстанції не погоджуючись з даним доводом, виходить з наступного . Відповідно до п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо, у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції. Встановлено, і це не заперечується прокурором, що технічний носій інформації є в наявності, але на думку прокурора відсутній запис судового засідання від 27.11.2014. Разом з тим, вивченням матеріалів справи встановлено, що 07.11.2014, в підготовчому судовому засіданні судом першої інстанції постановлено ухвалу, якою судовий розгляд по кримінальному провадженню щодо ОСОБА_11 за ч.1 ст. 309 КПК України призначено до судового розгляду на 10.12.2014 на 10.00. Тобто прийнято рішення відповідно до п.5 ч.3 ст. 314 КПК України ( т.1 а.с. 51) . Але, до початку судового розгляду призначеного на вищевказану дату ( 10.12.2014), 27.11.2014 відбулося, фактично ще на стадії підготовчого судового засідання, судове засідання в якому було вирішено клопотання сторони захисту про проведення судового розгляду в режимі відеоконференції, що не заперечується сторонами кримінального провадження . Інших процесуальних дій тим більше які б впливали на права сторін у кримінальному провадженні, в цьому судовому засіданні, не проводилося, про що свідчить журнал судового засідання та відповідна ухвала суду про вирішення клопотання про здійснення судового засідання в режимі відеоконференції ( т.1 а.с.61-64) . Таким чином, доводи прокурора щодо істотного порушення кримінального процесуального законодавства як підстави для скасування вироку суд апеляційної інстанції не знаходить переконливими і такими, що заслуговують на увагу .
Аналогічні доводи щодо неповноти відеозапису судового засідання від 27.12.2016 і відсутності відеозапису від 24.12.2014 під час проведення відеоконференції, про що складено акт, судом апеляційної інстанції не приймаються як такі, що не передбачені п.7 ч.2 ст. 412 КПК України, в якому не йдеться про можливу відсутність або неповноту відеозапису, у разі проведення судового засідання в режимі відеоконференції як підставу для безумовного скасування судового рішення .
Інших самостійних доводів апеляційна скарга прокурора з доповненнями, не містить .
Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,
П О С Т А Н О В И Л А
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні з доповненнями, - прокурора Київської місцевої прокуратури №2 ОСОБА_6 , залишити без задоволення .
Вирок Дарницького районного суду міста Києва від 19.10.2017, яким ОСОБА_11 визнано невинуватим у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст.309 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку з тим, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, ? залишити без змін .
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з часу проголошення судового рішення .

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/380/2018
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_24
Суддя-доповідач в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1