Провадження № 1-кп/727/69/19
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2019 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці кримінальне провадження №0000719 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою освітою, непрацюючого, раніше судимого вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року за ч.1 ст.185 КК України до 160 годин громадських робіт, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_4 14.08.2017 року засуджений Шевченківським районним судом м. Чернівці за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, до покарання у виді громадських робіт на строк 160 годин. ОСОБА_4 в залі суду був ознайомлений з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також з правовими наслідками за ухилення від відбування покарання та настання відповідальності, передбаченої ч.2 ст. 389 КК України.

21.09.2017 року до Шевченківського РС Чернівецького міського відділу з питань пробації надійшов вирок відносно ОСОБА_4 та 21.09.2017 року був прийнятий до виконання. З метою виконання вказаного вироку суду ОСОБА_4 направлено для відбуття покарання в КЖРЕП №6 та ознайомлено з наслідками щодо ухилення від відбування покарання.

Однак ОСОБА_4 , розуміючи обов`язковість виконання вироку суду та необхідність відбування призначеного судом покарання, в період часу з 21.09.2017 року ухилився від виконання покарання у виді громадських робіт, так і не приступивши до їх виконання в КЖРЕП №6.

Таким чином, ОСОБА_4 порушив суспільні відносини, що забезпечують здійснення правосуддя та нормальне функціонування органів судової влади, основоположні конституційні принципи невідворотності покарання та обов`язковості рішень судових органів.

Обвинувачений ОСОБА_4 всудовому засіданні свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, визнав повністю і в своїх показах підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, у вчиненому розкаюється. В нього на утриманні перебуває престаріла мати, яка є хворою та за якою він здійснює постійний догляд. Просив не карати його суворо.

Свідок ОСОБА_5 мати обвинувачуваного в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_4 після проведеної їй в листопаді 2018р. операції здійснює за нею догляд, якого вона потребує. Він готує їй їсти, прибирає в будинку, пере їй невеликі речі, а її старший син, кий живе з ними на одному подвір`ї, часто хворіє, і тільки іноді приносить хліб. Дружина старшого сина пере тільки великі речі. Їй 85 років і тому вона потребує допомоги обвинувачуваного ще й тому, що одна рука у неї не працює повністю, а на другій не працюють три пальці.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Крім того, обвинувачений під час судового засідання визнав себе винним у межах пред`явленого обвинувачення повністю, розуміє зміст обставин, добровільно висловлює свою позицію відносно визнання вини у вчинені злочину, суд розцінює його показання як об`єктивні та такі, які відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення знайшла своє повне підтвердження під час судового слідства, його дії правильно кваліфіковані за ст. 389 ч.2 КК України як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує вимоги ч.2 ст.50 ККУкраїни, відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 є щире каяття у вчиненому злочині, про що свідчить повне визнання своєї вини та готовність нести передбачену законом відповідальність.

Згідно зі ст.67 КК України обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочину.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він позитивно характеризується за місцем реєстрації, на обліку у лікаря нарколога та психіатра обвинувачений не перебуває, він здійснює догляд за своєю матір`ю ОСОБА_5 , 1934 року народження, яка за станом свого здоров`я є хворою, престарілою людиною і відповідно потребує сторонньої допомоги.
З врахуванням обставин, встановлених у кримінальному провадженні, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , тяжкості вчиненого ним злочину, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, реалізуючи принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції статті, як необхідне та достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів,проте, зважаючи на наявність обставини щодо рецидиву злочинів, таке покарання має бути найбільш суворе, тобто обмеження волі.

Крім того, беручи до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 не відбув покарання, призначене 14.08.2017 року вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці, у виді громадських робіт строком 160 годин, тому, згідно ст.ст. 71, 72 КК України, суд вважає необхідним частково приєднати невідбуту ним частину покарання за вказаним вироком, з урахуванням того, що відповідно до змісту п.4 ч.1 ст.72, ч.6 ст.82 КК України при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення - одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.
Суд вважає, що переведення покарання у вигляді громадських робіт в обмеження волі на підставі ст. 72 КК України, а потім призначення покарання на підставі ст. 71 КК Україниі подальше звільнення обвинувачуваного від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком не суперечить законодавству України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Виходячи із обставин справи, що обвинувачений ОСОБА_4 сам в судовому засіданні негативно оцінив власну злочинну поведінку і пообіцяв в подальшому не порушувати закон, завіривши суд щодо недопустимості будь-яких протиправних проявів в майбутньому зі свого боку, а також враховуючи і те, що матеріали кримінального провадження не містять даних, які б прямо вказували на неможливість соціалізації останнього в частині неухильного дотримання загальновизнаних правил і норм поведінки в умовах не ізоляції від суспільства, на переконання суду, в даному конкретному випадку є можливість його виправлення без відбування покарання, а тому відносно нього суд застосовує ст.75 КК України, що є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а також буде мати на обвинуваченого більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання. Крім того це забезпечить продовження обвинувачуваним надання необхідної допомоги своїй престарілій матері, яка за станом здоров`я її потребує.

Керуючись ст.ст. 371-376, 395 КПК України, суд, -

Ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.389 ч.2 КК України і призначити йому покарання у вигляді одного року обмеження волі.

На підставі ст. 72 ч. 1 п.4 КК України перевести покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року за ч.1 ст.185 КК України у вигляді 160 годин громадських робіт в 20 днів обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового складання покарань до призначеного покарання приєднати частково невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14.08.2017 року та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді одного року десяти днів обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на один рік, і встановити йому обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржений до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: