Справа № 161/5747/18 Провадження №11-кп/802/93/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія:ч.2 ст.187 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілої ОСОБА_11 - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2018 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_8 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2018 року, -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із повною середньою освітою, перебуваючого у громадянському шлюбі, непрацюючого, судимого: 04.12.2002 року вироком Луцького міського суду Волинської області за ч.2 ст.186, ст.ст.75; 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з іспитовим строком на 2 роки; 02.03.2004 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2, ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці; 17.08.2006 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області, за ч.2 ст.186, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців; 07.04.2011 року вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років; 22.09.2017 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який був виконаний 08.02.2018 року.
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, судимого: 16.12.1999 року вироком Луцького міського суду Волинської області за ч.3 ст.81, ч.1 ст.89, ч.3 ст.140, ч.1 ст.215-3, ст.42, ч.3 ст.42 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з конфіскацією майна; 09.11.2006 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; 12.03.2011 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, 27.03.2015 року звільненого з місць позбавлення волі по відбуттю строку покарання
засуджено обох:

- за ч.2 ст.187 КК України та призначено їм покарання у виді позбавлення волі строком по 8 (вісім) років із конфіскацією всього належного їм майна в дохід держави кожному.
До вступу вироку в законну силу, застосовані під час досудового розслідування та продовжені в суді заходи забезпечення кримінального провадження у виді запобіжних заходів, відносно обох обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено попередніми тримання під вартою.
Строк відбуття покарання обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визначено рахувати із часу їх фактичного затримання - 23.02.2018 року.
Стягнуто із обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в дохід держави судові витрати за проведені під час досудового розслідування судові експертизи в загальній сумі 1287 (одна тисяча двісті вісімдесят сім) грн., тобто по 643 (шістсот сорок три) грн. 50 (п`ятдесят) коп. з кожного.
Частково задоволено цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Стягнуто солідарно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в користь потерпілої ОСОБА_11 : 1350 (одну тисячу триста п`ятдесят) грн. матеріальної шкоди; 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн. моральної шкоди, а всього матеріальної та моральної шкоди в сумі 16350 (шістнадцять тисяч триста п`ятдесят) грн.
Речові докази по справі: мобільний телефоном марки «Самсунг», золотистого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ; срібний хрестик; наручний годинник марки «Лед Воч», білого кольору; сім-карту «Київстар» залишено за належністю їх власнику потерпілій ОСОБА_11 . Диск із відеозаписом залишено при матеріалах кримінального провадження.
Згідно з вироком суду ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнано винними та засуджено за те, що вони будучи раніше неодноразово судимими за вчинення умисних корисливих злочинів, належних висновків для себе не зробили, на шлях виправлення не стали та 23 лютого 2018 року близько 10 год. 20 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні кухні кв. АДРЕСА_3 , діючи умисно, за попередньою змовою між собою, з корисливих мотивів, керуючись метою відкритого викрадення чужого майна, вчинили напад на ОСОБА_11 , із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої, що виразилось у нанесенні обвинуваченим ОСОБА_7 близько 8-9 ударів, а обвинуваченим ОСОБА_8 близько 4-5 ударів, кулаками обох рук, в область обличчя, голови та тулуба потерпілої ОСОБА_11 , чим спричинили їй тілесні ушкодження у вигляді: обширних синців з набряками м`яких тканин правої та лівої половини обличчя, крововиливів під білкову оболонку правого очного яблука, крововиливів під слизову оболонку ротової порожнини, ранки слизової оболонки верхньої губи справа, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи за №188 від 26.02.2018 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 6-ти діб, після чого відкрито заволоділи належними потерпілій: мобільним телефоном марки «Самсунг», золотистого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , вартість якого, відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи за №193 від 12.04.2018 року становить 3254 грн. 07 коп., грошовими коштами у сумі 50 грн., двома срібними ланцюжками, вартістю відповідно 1000 грн. та 300 грн., срібним хрестиком, вартістю 250 грн., наручним годинником марки «Лед Воч», білого кольору, вартість якого відповідно до висновку судово-товарознавчої експертизи №114 від 16.03.2018 року становить 106 грн. 67 коп., чим спричинили потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4960 грн. 74 коп.
У поданій на вирок апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи кваліфікації дій обвинувачених вважає даний вирок таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених. Зазначає, що судом при призначенні покарання обвинуваченим не надано належної оцінки та в повній мірі не враховано того, що останні раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності, мають не зняті і непогашені у встановленому законом порядку судимості, відбували покарання у місцях позбавлення волі, належних висновків не зробили та на шлях виправлення не стали, і знову вчинили тяжкий злочин. При призначенні покарання обвинуваченим не було також враховано і того, що вони своєї вини у вчиненому не визнали, шкоду потерпілій не відшкодували, офіційного джерела доходів не мають. Зважаючи на це, просить оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання обвинуваченим скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією в дохід держави всього належного їм майна.

Обвинувачений ОСОБА_8 в поданій апеляційній скарзі вважає вирок незаконним, оскільки він ухвалений на сфальсифікованих на досудовому розслідуванні доказах. У зв`язку з цим, просить даний вирок скасувати, а кримінальне провадження направити на досудове розслідування для повного та об`єктивного розслідування усіх обставин справи.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_13 в апеляційній скарзі не погоджується з вироком у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що висновки суду не підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду кримінального провадження. Зокрема, в основу вироку суд поклав покази потерпілої ОСОБА_11 , які фактично не підтверджуються іншими доказами. Суд у вироку не навів мотивів наявності в діях, зокрема обвинуваченого ОСОБА_8 нападу з метою заволодіння чужим майном, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з насильством, небезпечним для життя та здоров`я ОСОБА_11 . Вважає, що суд неправильно дослідивши всі обставини справи кримінального провадження, не оцінивши всі докази в сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення щодо ОСОБА_8 та застосував закон, який не підлягає застосуванню. Зважаючи на це, просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 скасувати, а кримінальне провадження закрити за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення. Також просить відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 .

У поданій на вирок апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 вказує, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки під час розгляду справи суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, а також право обвинуваченого на захист. Вказує і про те, що докази на підставі яких суд прийшов до висновку про доведеність винуватості його підзахисного - ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину є недопустимими, так як органом досудового розслідування здобуті із порушенням норм КПК України. При цьому вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні достатні докази, які поза розумним сумнівом вказують про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Враховуючи це, просить вирок щодо його підзахисного - ОСОБА_7 скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Просить також відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_11 , а запобіжний захід у виді тримання під вартою скасувати та звільнити ОСОБА_7 з-під варти.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, доводи обвинувачених та їх захисників, які підтримали свої апеляційні скарги і скарги подані в їх інтересах, та заперечили щодо скарги прокурора, а також прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу прокуратури і заперечила скарги обвинуваченого та захисників обвинувачених, думку представника потерпілої, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційні скарги, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За положеннями ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення .

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно зі ст. 94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказаних вимог закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення за обставин вказаних у вироку, стверджуються зібраними в кримінальному провадженні та перевіреними в судовому засіданні доказами, яким місцевий суд дав правильну юридичну оцінку, вірно кваліфікувавши їх дії за ч.2 ст.187 КК України, тобто - розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

При цьому посилання обвинувачених та їх захисників про відсутність вини перших у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовується сукупністю наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, які досліджені судом першої інстанції.

Як встановлено в ході судового розгляду провадження місцевим судом і з цим погоджується апеляційний суд, винність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненому ними кримінальному правопорушенні повністю підтверджується зібраними та дослідженими судом доказами, які колегія суддів вважає належними та допустимими в розумінні ст.ст.85, 86 КПК України.

Так, потерпіла ОСОБА_11 в суді першої інстанції показала, що 23 лютого 2018 року близько 10 год. 20 хв., ОСОБА_8 та ОСОБА_7 знаходячись в приміщенні кухні кв. АДРЕСА_3 , вживши спиртних напоїв, застосовуючи до неї фізичне насильство, що виразилось у нанесенні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кулаками обох рук, в область її обличчя, голови та тулуба, чим завдали їй тілесні ушкодження, та відкрито заволоділи належними їй: мобільним телефоном марки «Самсунг», золотистого кольору, грошовими коштами у сумі 50 грн., двома срібними ланцюжками, срібним хрестиком, наручним годинником білого кольору, у зв`язку з чим спричинили їй матеріальну шкоду на загальну суму 4960 грн. 74 коп., про що вона того ж дня звернулась у правоохоронні органи з відповідною заявою.
Показання потерпілої є послідовними та логічними і узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами у кримінальному провадженні, які є достатніми для обґрунтування висновку про винуватість ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

Окрім показань потерпілої, вина обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення об`єктивно підтверджується також:

- висновком судово-медичного експерта №188 від 26.02.2018 року, відповідно до якого, потерпілій ОСОБА_11 були спричиненні тілесні ушкодження у вигляді: обширних синців з набряками м`яких тканин правої та лівої половини обличчя, крововиливів під білкову оболонку правого очного яблука, крововиливів під слизову оболонку ротової порожнини, ранки слизової оболонки верхньої губи справа, які за ступенем тяжкості, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, оскільки для їх загоєння необхідний час більше 6-ти діб (а.с.116-117 т.1) правильність якого, в суді першої інстанції підтвердив експерт ОСОБА_14 ;
- протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 23.02.2018 року (а.с.90 т.1) з якого вбачається, що ОСОБА_11 звернулась в правоохоронні органи із заявою про те, що 23.02.2018 року близько 10 год. 20 хв. візуально знайомий їй ОСОБА_15 та невстановлена особа на ім`я ОСОБА_16 , діючи за попередньою змовою, групою осіб, перебуваючи в квартирі АДРЕСА_3 , із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме нанесенням ударів кулаками обох рух в область обличчя, голови та тулуба потерпілої, відкрито заволоділи телефоном марки "Самсунг" золотистого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , вартістю 3500 грн., грошовими коштами в розмірі 50 грн., двома срібними ланцюжками вартістю відповідно 1000 грн. та 300 грн., хрестиком вартістю 300 грн., годинником білого кольору вартістю 100 грн., чим завдали потерпілій ОСОБА_11 матеріальну шкоду;
- протоколом огляду місця події від 23.02.2018 року (а.с.91-94 т.1), з якого вбачається, що за письмової згоди власника квартири ОСОБА_17 було оглянуто місце вчинення злочину, а саме приміщення кв. АДРЕСА_3 . В ході огляду було виявлено та вилучено наручний годинник марки "Лед Воч" білого кольору, який під час проведення слідчої дії - пред`явлення речей для впізнання, потерпіла ОСОБА_11 впізнала та прямо вказала як на такий, що у неї було викрадено 23.02.2018 року, що зафіксовано відповідним протоколом від 29.03.2018 року (а.с. 130-131 т.1);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 23.02.2018 року (а.с.162-167 т.1), яким зафіксовано як потерпіла ОСОБА_11 , серед пред`явлених їй для впізнання інших осіб, впізнала та прямо вказала на особу ОСОБА_7 , який 23.02.2018 року спільно із ОСОБА_8 , вчинили відносно неї розбійний напад, під час якого заволоділи її майном, спричинивши їй тілесні ушкодження;
- протоколом проведення слідчого експерименту від 29.03.2018 року з відеозаписом на оптичному дику (а.с.168-171 т.1) з якого вбачається, що потерпіла ОСОБА_11 відтворила обставини розбійного нападу на неї, вчиненого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 23 лютого 2018 року в квартирі АДРЕСА_3 ;
- протоколом огляду місця події від 23.02.2018 року (а.с.96-97 т.1), який був проведений по АДРЕСА_4 . В цьому протоколі зафіксовано добровільну видачу свідком ОСОБА_18 срібного хрестика, який їй 23.02.2018 року близько 11:00 год. принесли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , яких вона впізнала під час проведення слідчих дій пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, що зафіксовано відповідними протоколами від 28.03.2018 року (а.с.100-107 т.1);
- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 30.03.2018 року (а.с.141-143 т.1) з якого вбачається, що вищезгаданий срібний хрестик потерпіла ОСОБА_11 впізнала та прямо вказала як на такий, що у неї було викрадено 23.02.2018 року;
- протоколом огляду місця події від 09.03.2018 року, який був проведений на території Варшавського ринку, що по вул. Карпенка Карого, 1 в м. Луцьку Волинської області, а саме в рядах продажу мобільних телефонів (а.с.109-114 т.1), з якого вбачається, що ОСОБА_19 добровільно видав мобільний телефон марки «Самсунг», золотистого кольору, ІМЕІ НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , який йому 23.02.2018 року продали ОСОБА_8 , якого він впізнав під час проведення слідчої дії пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, що зафіксовано протоколом від 28.03.2018 року (а.с.158-161 т.1), та ОСОБА_7 , який йому залишив копію свого паспорта громадянина України. Факти викладені в цьому протоколі свідок ОСОБА_19 підтвердив і в судовому засіданні суду першої інстанції.
Сума матеріальної шкоди, завданої вчиненням злочину підтверджується висновками судово-товарознавчої експертиз №188 від 26.02.2018 року (а.с.116-117 т.1), №193 від 12.04.2018 року (а.с.119-121 т.1), №114 від 16.03.2018 року (а.с.125-127 т.1) та довідкою фізичної особи-підприємця ОСОБА_20 (а.с.173 т.1).
З врахуванням наведеного, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання потерпілої та інші вищевказані документальні докази, які є послідовними та узгоджуються між собою, та оцінивши їх у сукупності в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку, що вина обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої ОСОБА_11 , яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, повністю доведена в ході судового розгляду, що відповідно спростовує доводи сторони захисту щодо відсутності достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості обвинувачених у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Крім того, вищевикладені показання потерпілої й інші докази в своїй сукупності повністю відтворюють картину події, а тому посилання обвинувачених та їх захисників про те, що вони не підтверджують винуватості ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними.
При цьому апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про належність та допустимість вищевказаних доказів із врахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, огляди місця події були проведені у відповідності до вимог КПК України, за добровільних письмових згод володільців приміщень та за участі понятих.

Пред`явлення особи для впізнання, а також проведений слідчий експеримент проведені у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, а доводам апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_8 та захисників обвинувачених в цій частині місцевим судом була надана відповідна правова оцінка, з якою погоджується й апеляційний суд.
У зв`язку з цим, твердження сторони захисту про недопустимість таких доказів до уваги судом не приймається, так як спростовується вищенаведеним.

Не заслуговують на увагу суду і посилання сторони захисту - адвоката ОСОБА_9 про те, що тілесні ушкодження, які були виявлені в ОСОБА_11 вона могла отримати в будь-якому іншому місці та за інших обставин після того як залишила квартиру, де вони разом перебували, оскільки вони також спростовуються дослідженими судом доказами, і при цьому жодних фактів заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень іншою особою, окрім як обвинуваченими, в інший час та за інших обставин, судом встановлено не було.
Вірно також не було взято до уваги заперечення обвинувачених про те, що вони не вчиняли інкримінованого їм злочину, оскільки як правильно зазначив місцевий суд у своєму вироку, вони спростовуються дослідженими у провадженні доказами, та відповідно розцінюються як такі, що дані з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.
Показання свідка ОСОБА_17 щодо не вчинення обвинуваченими злочину також правильно місцевим судом не було взято до уваги, оскільки вона являється громадянською дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 , та відповідно її показання розцінюються судом як такі, що дані з метою сприяння обвинуваченим в ухиленні ними від кримінальної відповідальності.
Не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного розгляду кримінального провадження і твердження обвинуваченого ОСОБА_8 , викладені в апеляційній скарзі, щодо незаконності вироку у зв`язку із фальсифікацією слідчим на досудовому розслідуванні доказів.

Таким чином, усі доводи сторони захисту, які викладені в поданих апеляційних скаргах і наведені в ході розгляду кримінального провадження, не спростовують висновків місцевого суду та відповідно не дають жодних підстав для скасування оскаржуваного вироку.

Крім цього, не приймається судом до уваги і твердження сторони захисту щодо необхідності відмови в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки вину обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення доведено повністю.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновок місцевого суду про те, що потерпіла внаслідок вчинення щодо неї злочину зазнала, як фізичного болю так і душевних страждань, які фактично призвели до порушення її звичного способу життя та негативних наслідків, у зв`язку з чим обвинувачені повинні в солідарному порядку їй відшкодувати моральну шкоду на рівні 15000 грн.

Твердження прокурора про невідповідність призначеного покарання особам обвинувачених та тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, на думку суду апеляційної інстанції, є голослівними з наступних підстав.
Згідно із пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.65 КК України, суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинений нею злочин, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

Дані вимоги Закону при призначенні обвинуваченим покарання були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційній скарзі прокурора.
Так, відповідно до ст.12 КК України, злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів.

Місцевим судом у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України враховано тяжкість вчиненого злочину, суспільну небезпечність цього злочину, осіб обвинувачених, які раніше неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності, судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, а також те, що обоє відбували покарання в місцях позбавлення волі, належних висновків не зробили та на шлях виправлення не стали, знову вчинили з корисливих мотивів із застосуванням насильства, при обтяжуючих обставинах тяжкий злочин, обоє не займаються суспільно-корисною працею, негативні їх характеристики, характер і обставини вчиненого злочину, що свідчить про підвищену небезпеку обох обвинувачених для суспільства.
До обставин, які обтяжують покарання, суд щодо кожного з них, правильно відніс - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Обставин, які пом`якшують покарання судом не встановлено.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і міри призначеного покарання та вважає його необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ними нових злочинів і таким, що не можна вважати надто м`яким, як про це зазначає в апеляції прокурор.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що будь-яких порушень законодавства, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, апеляційним судом не встановлено.

При цьому, апеляційний суд не вбачає законних підстав для скасування або зміни вироку з мотивів, наведених в апеляційних скаргах, як сторони захисту так і сторони обвинувачення, а тому їх апеляційні скарги на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_13 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення апеляційним судом.

Головуючий

Судді