Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/103/19 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 185 (81, 86-1, 140) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2019 м.Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому матеріали кримінального провадження № 0000951, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 грудня 2016 року та № 0000161, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 березня 2017 року за апеляційною скаргою прокурора на вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2018 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бандурівка Олександрійського району Кіровоградської області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_1 , несудимого
визнаного винним та засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання:
- за ч.2 ст.185 КК України 2 роки позбавлення волі
- за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено остаточне покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік з покладенням відповідних обов`язків згідно ч.1 ст.76 КК україни.
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7

захисника-адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:
В апеляційній скарзі прокурор просить вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2018 року скасувати. Постановити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним: у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі; у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до іншого приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік із покладенням обов`язків визначених ст. 76 КК України. Свої вимоги мотивує тим, що не оспорюючи фактичних обставин справи та юридичної кваліфікації дій засудженого ОСОБА_6 , вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що полягає у незастосуванні закону, який підлягає застосуванню та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Зазначає, що судом першої інстанції у мотивувальній частині вироку не зазначено формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, не надано юридичної оцінки кваліфікуючим ознакам кримінальних правопорушень інкримінованих обвинуваченому, а саме вчинення злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, за попередньою змовою групою осіб, а також вчинення злочину, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням до іншого приміщення.Вказує, що із судового рішення взагалі не зрозуміло, ні в чому обвинувачений ОСОБА_6 обвинувачується, ні в чому визнаний винним. Таким чином, судом першої інстанції при постановленні вироку відносно ОСОБА_6 допущено істотні порушення вимого кримінального процесуального закону.

Крім того, судом першої інстанції в порушення ч.3 ст.374 КПК України у вироці не вказано встановлені обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, які в подальшому були враховані при призначені покарання ОСОБА_6 .

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винними за те, що він 24 грудня 2016 року близько 15.30 разом з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, перебував у будинку АДРЕСА_1 , який належить потерпілому ОСОБА_9 , та вживав спиртні напої. Залишаючи приміщення будинку, обвинувачений ОСОБА_6 за попередньою змовою групою осіб разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, скоїв таємне викрадення одного мішка з насінням соняшника, вагою 30 кг, вартістю 225 гривень та одного мішка із зерном пшениці, вагою 49 кг, вартістю 186 гривень 20 копійок, які знаходились у приміщенні веранди. Обвинувачений ОСОБА_6 разом з особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, та викраденим майном зник з місця скоєння злочину, спричинивши потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 411 гривень 20 копійок.
10 березня 2017 року близько 13 години обвинувачений ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, повторно, з метою крадіжки, прийшов в домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_10 та скоїв таємне викрадення 3 металевих стовпчиків, діаметром 55 мм, довжиною 2,70 м, вартістю 174 гривні 58 копійок, на загальну суму 523 гривні 74 копійки. Обвинувачений ОСОБА_6 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та викраденим майном зник з місця скоєння злочину, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 523 гривні 74 копійки.
11 березня 2017 року опівночі обвинувачений ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, повторно, з метою крадіжки, прийшов в домоволодіння АДРЕСА_2 , яке належить потерпілому ОСОБА_10 , проник в приміщення сараю та скоїв таємне викрадення металобрухту, вагою 134 кг, вартістю 3 гривні 87 копійок за один кілограм на загальну суму 518 гривень 58 копійок. Обвинувачений ОСОБА_6 разом з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, та викраденим майном зник з місця скоєння злочину, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 518 гривень 58 копійок.
Під час апеляційного розгляду, провівши судове слідство в межах дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 та його допиту щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, заслухавши доповідача, в дебатах прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та висновок його захисника ОСОБА_8 , які не заперечували проти доводів апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження у відповідності до вимог ч.1 ст.337 КПК України, згідно з якими судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме, діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Судом чітко дотримано ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, де передбачено, що при розгляді справ суду застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч.2 ст.8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Судом першої інстанції повністю враховано і п. 65 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом».

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно приписів ст. 374 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно зі ст.374 КПК України мотивувальна частина вироку у разі визнання особи винуватою повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення. У цій частині вироку наводяться, у тому числі докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Таким чином, судове рішення у кримінальному провадженні є актом правосуддя, покликаним забезпечити захист гарантованих Конституцією прав і свобод людини, правопорядку та здійснення проголошеного Конституцією принципу верховенства права.

Як вбачається з вироку, судом першої інстанції вказані вимоги закону були дотримані не в повному обсязі, а отже, обговорюючи доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів вважає їх такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 409, ч.1 ст.412 КПК України, підставами для скасування вироку суду першої інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3 КК України ґрунтується на зібраних по кримінальному провадженню доказах і ніким з учасників судового процесу не оскаржується, тому вирок суду в цій частині в апеляційному порядку не переглядається.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дії ОСОБА_6 за епізодами злочинної діяльності органом досудового розслідування кваліфіковано як вчинення злочину, передбаченому ч.2 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також вчинення злочину, передбаченому ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до іншого приміщення.
Так, суд першої інстанції, розглянувши кримінальне провадження, встановив, що пред`явлене ОСОБА_6 органом досудового розслідування обвинувачення в судовому засіданні доведено повністю.

Незважаючи на те, що органом досудового слідства встановлено факт вчинення ОСОБА_6 24 грудня 2016 року крадіжки за попередньою змовою групою осіб, а також вчинення 10 та 11 березня 2017 року крадіжки вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням до іншого приміщення, тобто наявність в його діях кваліфікуючих ознак злочину «повторно, за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з проникненням до іншого приміщення», що повністю визнав у судовому засіданні і сам обвинувачений, однак у мотивувальній частині вироку при викладенні формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, зазначено лише, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, передбаченні ч.2 ст. 185 та ч.3 ст. 185 КК України.

Тобто суд жодним чином не мотивувавши свого рішення, не вказав жодних кваліфікуючих ознак кримінальних правопорушень, вчинених ОСОБА_6 , таким чином, допустивши протиріччя у мотивувальній частині вироку, а саме в частині формулювання обвинувачення та правової кваліфікації дій ОСОБА_6 , чим фактично залишив поза увагою обвинувачення, пред`явлене останньому органом досудового розслідування. Однак, суд першої інстанції, повинен був розглядати кримінальне провадження в межах пред`явленого обвинувачення.

Крім того, вказавши у вироку «Дослідивши всі обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку про те, що обвинувачення доведене повністю», та правильно встановивши всі фактичні обставини вчинених злочинів при цьому не надав повної юридичної кваліфікації злочинів, інкримінованих ОСОБА_6 , що передбачена ст. 374 ч.3 КПК України.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оцінюючи досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, районним судом зроблено правильний висновок щодо фактичних обставин вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушеннь, а юридична кваліфікація дій обвинуваченого, яка викладена судом у вироку, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, що є підставою для скасування вироку.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно не зазначив у мотивувальній частині свого рішення вищезазначені кваліфікуючі ознаки, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для скасування вироку суду в апеляційному порядку з ухваленням нового вироку, оскільки у даному випадку ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого.
Отже, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок скасуванню в частині кваліфікації.
Призначаючи покарання ОСОБА_6 колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Слушними є доводи прокурора про те, що у вироку суд не зазначив пом`якшуючі та обтяжуючі покарання ОСОБА_6 обставини.

Суд апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, особу винного, обставини, що помякшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, характеризуються позитивно, скоїв злочини, які відноситься до категорії тяжких та середньої тяжкості.

До обставини, які пом`якшують покарання колегія суддів відносить щире каяття та активне сприяння у розкритті злочинів. Обтяжуючі покарання обставини відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів враховує висновок органу пробації щодо ОСОБА_6 та вважає за необхідне призначити покарання останньому в межах санкції статтей інкримінованих останньому, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Також колегія суддів погоджується, що суд першої інстанції обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_6 покарання та на підставі ст.75 КК України звільнив останнього від його відбування з іспитовим строком на 1 рік та покладенням відповідних обов`язків згідно ст. 76 ч.1 КК України.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити.

Вирок Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 24 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині кваліфікації.

Визнати винним ОСОБА_6 у вчиненні:

- таємного викрадення чужого майна (крадіжка), за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушенні, передбаченого ч.2 ст.185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

- таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням до іншого приміщення, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України і призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік із покладенням обов`язків визначених ч.1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили негайно після його проголошення, та може бути оскаржений у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ (підписи):
З оригіналом згідно:
Суддя Кропивницького
апеляційного суду ОСОБА_2