Справа № 462/516/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/572/18 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2018 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі :

Головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 26 вересня 2018 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.

Львова, українця, громадянина України, без реєстрації місця проживання, який

проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання - 2 /два/ роки 3 місяці позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 слід рахувати з 07 серпня 2018 року.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 116 863 (сто шістнадцять тисяч вісімсот шістдесят три) грн.. 24 коп. матеріальної шкоди та 12 000 (дванадцять тисяч) гривень моральної шкоди, заподіяної злочином, а всього - 128.863 (сто двадцять вісім тисяч вісімсот шістдесят три) грн.. 24 коп.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винними та засуджено за те, що він 08 вересня 2009 року, перебуваючи в офісному приміщенні, що по АДРЕСА_2 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, завідомо знаючи, що не виконає своїх зобов`язань, умисно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, переконавши ОСОБА_9 , у тому, що він займається підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим може продати їй цукор по 4 грн. за кілограм, уклав договір поставки № 90 від 08.09.2009 року про надання послуг у доставці 800 кг цукру, ввівши в обман ОСОБА_9 (на момент укладання договору ОСОБА_10 ) та отримав від останньої грошові кошти-у сумі 3200 грн., про що видав квитанцію. За умовами договору ОСОБА_7 зобов`язався протягом 14 днів доставити вказаний товар, але своїх зобов`язань не виконав, заволодівши грошовими коштами ОСОБА_9 на вищезгадану суму.

Крім того, продовжуючи свій злочинний умисел 05 листопада 2009 року ОСОБА_7 , перебуваючи в офісному приміщенні, що по вул. Садова, 2А в м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, завідомо знаючи, що не виконає своїх зобов`язань, умисно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, переконавши ОСОБА_9 , у тому, що він займається підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим може продати їй цукор по 4 грн. за кілограм, уклав договір поставки № 150 від 05 листопада 2009 року про надання послуг у доставці 6500 кг цукру, ввівши в обман ОСОБА_9 (на момент укладання договору ОСОБА_10 ) та отримав від останньої грошові кошти у сумі 26 000 грн., про що видав квитанцію. За умовами договору ОСОБА_7 зобов`язався протягом 14 днів доставити вказаний товар, але своїх зобов`язань не виконав, заволодівши грошовими коштами ОСОБА_9 на вищезгадану суму.

Також, продовжуючи свій злочинний умисел 14 листопада 2009 року ОСОБА_7 , перебуваючи в офісному приміщенні, що по вул. Садова, 2А в м. Львові, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, завідомо знаючи, що не виконає своїх зобов`язань, умисно, з корисливих мотивів та власного безпідставного збагачення, переконавши ОСОБА_9 , у тому, що він займається підприємницькою діяльністю, у зв`язку з чим може продати їй цукор по 4 грн. за кілограм, уклав договір поставки № 151 від 13.11.2009 року про надання послуг у доставці 2000 кг цукру, ввівши в обман ОСОБА_9 (на момент укладання договору ОСОБА_10 ) та отримав від останньої грошові кошти у сумі 8000 грн., про що видав квитанцію. За умовами договору ОСОБА_7 зобов`язався протягом 14 днів доставити вказаний товар, але своїх зобов`язань не виконав, заволодівши грошовими коштами ОСОБА_9 на вищезгадану суму. Загалом, шляхом обману ОСОБА_7 заволодів коштами потерпілої ОСОБА_9 на загальну суму 37.200 гривень, що є значним розміром.

На вирок суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 та потерпіла ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає, що ухвалений вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі терміном на 2 роки 3 місяці не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та за своїм видом є явно несправедливим через суворість. Зазначає, що суд першої інстанції формально підійшов до надання оцінки характеризуючим даним обвинуваченого, до врахування обставин, які пом`якшують покарання, а також можливості виправлення засудженого від відбування покарання, що в подальшому потягло за собою занадто сувору міру покарання. Вказує, що місцевим судом не взято до уваги те, що обвинувачений вину свою визнав, у вчиненому щиро розкаявся, одружений, має малолітню дитину, раніше не судимий, позитивно характеризується,

Просить даний вирок суду змінити, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком тривалістю три роки.

Потерпіла ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі вважає вирок суду першої інстанції незаконним через м`якість призначеного покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, а також не згідна із задоволеним цивільним позовом, оскільки злочин, який вчинив обвинувачений приніс їй тяжкі моральні страждання.

Просить оскаржуваний вирок суду скасувати, призначити обвинуваченому ОСОБА_7 більш суворе покарання в межах відповідної статті, а також просить задоволити цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди в повному розмірі та стягнути з ОСОБА_7 на її користь 50000 грн.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу, міркування прокурора щодо залишення рішення суду першої інстанції без змін, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка просила задоволити її апеляційну скаргу, розглянувши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Так, як вбачається із матеріалів справи суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Висновок суду про доведеність його вини ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах, які детально викладенні у вироку і яким суд дав належну оцінку, і які в апеляційній скарзі не оспорюється.

Що стосується виду та розміру покарання, то, на думку колегії суддів, таке призначене у відповідності до вимог ст. 65 КК України, з врахуванням ступеня тяжкості, обставини та наслідки вчиненого злочину, що є злочином середньої тяжкості, досудову доповідь органу пробації (виготовлений без участі обвинуваченого 06.04.17 року), особу обвинуваченого, що на обліках у наркологічному, психоневрологічному диспансері не перебуває, не має зареєстрованого місця проживання та працевлаштування, крім того, згідно з вимогами ст.ст. 85, 92, 93 КПК України суду не було доведено належними доказами наявність на утриманні обвинуваченого інших осіб.

При цьому суд першої інстанції врахував факти ухилення обвинуваченого від суду, неодноразові оголошення його в розшук та неодноразові накладення стягнення за неявку в судові засідання, що свідчить про стійкість шахрайскої поведінки та відповідного спрямування особи обвинуваченого ОСОБА_7 , та його небажання зробити належні для себе висновки та відсутність реального відшкодування будь-якої, навіть невеликої суми на протязі тривалого часу, відсутність у ОСОБА_7 критичного ставлення до своїх дій та реального усвідомлення їх протиправності, та прийшов до вірного переконання, що покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід обрати в межах санкції ч. 2 ст. 190 КК України, за якою кваліфіковано злочин, у виді позбавлення волі оскільки таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та відповідатиме меті покарання, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності і захистом інтересів потерпілого.

Що стосується звільнення обвинуваченого від відбування покарання, про що просить захисник в своїй апеляційній скарзі, то колегія суддів, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість та суспільну небезпеку скоєного злочину, а також особу винного, не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Щодо цивільного позову потерпілої ОСОБА_9 , то колегія суддів вважає, що такий розглянутий та вирішений з дотриманням вимог Закону.

При цьому, районний суд вірно частково задоволив цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення з ОСОБА_7 на її користь в повному обсязі завданої потерпілій матеріальної шкоди в сумі 116. 863,24 грн. та частково моральної - в сумі 12 000 грн.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення щодо цивільного позову на відшкодування моральної шкоди врахував характер правопорушення, психологічний стан ОСОБА_9 , яка перенесла стрес та переживання, пов`язані із вчиненням щодо неї кримінального правопорушення, з урахуванням вимог розумності та справедливості, та прийняв вірне та обгрунтоване рішення про часткове задоволення такого.

А тому, твердження потерпілої в апеляційній скарзі про те, що вирок суду в цій частині є незаконним, не відповідає дійсності.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що органи слідства і суд дослідили у справі всі ті обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, а тому наведені апелянтами у апеляційній скарзі доводи про незаконність вироку суду першої інстанції є необґрунтованими.

Також, колегія суддів при перевірці справи та прийнятого рішення не виявила допущених істотних порушень вимог КПК України чи неправильного застосування кримінального закону, які б тягнули за собою скасування чи зміну вироку суду.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що даний вирок суду є законним і обґрунтованим, а тому відмовляє захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 та потерпілій ОСОБА_9 в задоволенні їх апеляційних скарг.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м.Львова від 26 вересня 2018 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Головуючий

Судді