Провадження № 1-кп/638/28/19

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 лютого 2019 року Дзержинський райсуд м. Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої в м. Харкові, громадянки України, циганки, без освіти, не заміжньої, не працюючої, яка мешкає без реєстрації за адресою : АДРЕСА_1 , раніше судимої :
- 21.11.2006 вироком Київського райсуду м. Харкова за ст.ст. 186 ч. 2, 190 ч. 2 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 16.06.2007 вироком Дзержинського райсуду м. Харкова за ст.ст. 186 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 25.09.2009 вироком Дергачівського райсуду Харківської області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років позбавлення волі;
- 18.06.2010 вироком Київського райсуду м. Харкова за ст.ст. 185 ч. 3, 190 ч. 2, 70 ч.ч. 1, 4 КК України до 4 років позбавлення волі;
- 22.08.2013 вироком Тернопільського міськрайсуду Тернопільської області за ст. 190 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі, з застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України, з звільненням від відбування покарання з випробуванням, встановленням іспитового строку 2 роки 6 місяців та покладенням відповідних обов`язків,
обвинуваченої у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України, -
прокурора ОСОБА_4
підсудної ОСОБА_3
В С Т А Н О В И В :
Підсудна ОСОБА_3 будучи раніше неодноразово судимою за скоєння корисливих злочинів, при цьому судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, протягом іспитового строку під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману ( шахрайство ), вчинене повторно при наступних обставинах :
31 серпня 2013 року, близько 13 годині ОСОБА_3 знаходячись біля супермаркету ТОВ «Сільпо», розташованого по вул. Отакара Яроша в м. Харкові звернула увагу на потерпілу ОСОБА_6 , яка виходила з вказаного супермаркету, на заволодіння майном, шляхом обману якої, у ОСОБА_3 виник злочинний умисел.
Реалізуючи свій злочинний намір підсудна ОСОБА_3 , діючи умисно, потворно, із корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, маючи умисел направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, під час бесіди з потерпілою ОСОБА_6 повідомила, що остання тяжко хвора та потребує нетрадиційного лікування, яке вона її може надати, зазначивши, що для проведення відповідного обряду її тимчасово необхідні наявні у потерпілої ОСОБА_6 гроші та золоті вироби.
Потерпіла ОСОБА_6 , будучи введена таким чином в оману та будучи впевнена, що належні її гроші та золоті вироби дійсно беруться підсудною ОСОБА_3 тимчасово і після проведення відповідного обряду, будуть повернуті, передала ОСОБА_3 наявні у неї гроші в сумі 52 гривни та золоті ювелірні вироби 585 проби, а саме : ланцюжок вагою 3,05 грама; хрестик вагою 1,14 грама; сережки вагою 1,29 грама, кільце вагою 3,00 грама, загальна вартість яких становить 3392 гривні.
Заволодівши таким чином чужим майном шляхом обману, підсудна ОСОБА_3 під час проведення обряду, з метою відволікання уваги завдала удару долонею по щоці ОСОБА_6 та сховала отримані гроші та золоті вироби собі до кишені, а на питання потерпілої ОСОБА_6 про місце знаходження майна, зазначила, що їх у неї немає та вони повернуться до потерпілої через деякий час.
Після чого підсудна ОСОБА_3 , не маючи наміру на виконання своїх зобов`язань не бажаючи та не маючи наміру повертати майно потерпілої, з отриманим зазначеним майном та грошима з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись отриманим шахрайським шляхом майном на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду в загальній сумі 3444 гривни.
У судовому засіданні підсудна ОСОБА_3 свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України визнала повністю та пояснила, що за обставин, зазначених в обвинувальному акті нею було вчинено вказане кримінальне правопорушення. При цьому зазначила, що 31.08.2013, близько 13 годині вона знаходячись біля супермаркету ТОВ «Сільпо», розташованого по вул. Отакара Яроша в м. Харкові звернула увагу на раніше незнайому її потерпілу ОСОБА_6 , грошима та золотими прикрасами якої вона вирішила заволодіти шляхом обману. Повідомивши ОСОБА_6 щодо наявного у неї вигаданого захворювання та необхідності провести відповідний обряд на грошах та золотих виробах, вона отримана від потерпілою гроші та золоті вироби, якими шахрайським шляхом заволоділа та з місця вчинення злочину зникла. Згодом була затримана співробітниками міліції, які вилучили та повернули викрадене майно потерпілої. Свою вину визнає в повному обсязі, кається у вчиненому. Злочин вчинила у зв`язку з тяжким матеріальним становищем.
Оскільки підсудна ОСОБА_3 та інші учасники судового провадження у судовому засіданні не оспорювали вказані вище фактичні обставини справи, суд відповідно до вимог ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо цих обставин, які ніким не оспорюються.
Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає про те, що дії підсудної ОСОБА_3 за ст. 190 ч. 2 КК України кваліфіковані вірно, так як вона своїми умисними діями вчинила заволодіння чужим майном шляхом обману ( шахрайство ), вчинене повторно.
При визначенні підсудної ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого кримінального правопорушення, данні про особу підсудної, яка не працює, раніше неодноразово була судима за скоєння корисливих злочинів, при цьому судимості не зняті та не погашені у встановленому законом порядку, знов вчинила умисний злочин в період іспитового строку встановленого при звільненні від відбуття покарання, визначеного попереднім вироком суду, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває, за місцем мешкання характеризується з позитивної сторони. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання підсудної ОСОБА_3 судом визнається щире каяття.
Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання підсудної ОСОБА_3 судом не встановлено.
Таким чином, з урахуванням даних про особу підсудної ОСОБА_3 , наявність обставини, яка пом`якшує покарання, відношення до скоєного злочину, щире каяття, обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, суд вважає, що виправлення та перевиховання підсудної ОСОБА_3 можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства, з призначенням її міри покарання, у межах санкції ст. 190 ч. 2 КК України, а саме у виді позбавлення волі на відповідний строк.
Підсудна ОСОБА_3 вироком Тернопільського міськрайсуду Тернопільської області від 22.08.2013 була засуджена за вчинення злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України до 3 років позбавлення волі.На підставі ст..ст. 75, 76 КК України підсудна ОСОБА_3 була звільнена від відбуття покарання, визначеного вироком суду з випробуванням, з встановленням іспитового строку в 2 роки 6 місяців та покладенням відповідних обов`язків, і знов, протягом іспитового строку, вчинила вищевказаний умисний злочин.
При таких обставинах, суд вважає за необхідне відносно підсудної ОСОБА_3 застосувати вимоги ст. 71 КК України, до новопризначеного за новим вироком покарання, частково приєднавши не відбуту частину покарання за вироком Тернопільського міськрайсуду Тернопільської області від 22.08.2013.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що підсудна ОСОБА_3 тримається під вартою по вказаному кримінальному провадженню з 01.02.2019 та утримується в Державній установі « Харківська установа виконання покарань (№27) », у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне рахувати строк відбуття покарання підсудної ОСОБА_3 з вказаного числа.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015, який на підставі Закону України № 2046- VІІІ від 18.05.2017 втратив чинність з 21.06.2017 ), зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Відповідно до правового висновку щодо застосування норми права, передбаченої ч. 5 ст. 72 КК України ( зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання ), викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 663/537/17 ( провадження № 13-31кс18 ), якщо особа вчинила злочин в період до 23.12.2015 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).( п. 104 )
Якщо особа вчинила злочин до 20.06.2017 (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21.06.2017, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається ( п. 106 ).
В судовому засіданні встановлено, що підсудна ОСОБА_3 інкримінований її вищезазначений злочин вчинила 31.08.2013, тому суд вважає за необхідне, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 ), зарахувати підсудної ОСОБА_3 строк її попереднього ув`язнення : в період з 01.02.2019 по 14.02.2019 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Запобіжний захід підсудної ОСОБА_3 , до набранням вироком законної сили та направлення її для подальшого відбуття покарання, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі « Харківська установа виконання покарань (№27) ».
Цивільний позов потерпілою ОСОБА_6 не заявлений, так як остання претензій матеріального та морального характеру до підсудної не має.
При проведенні судово товарознавчої експертизи, експертом державної спеціалізованої установи Харківський НДІСЕ ім.. Засл. проф.. М.С. Бокаріуса було витрачено 490 гривень, котрі цільовим призначенням були виділені експертній установі з Державного бюджету України, які судом відносяться, у відповідності зі ст. 122 КПК України, до процесуальних витрат.
Суд вважає, що дані документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів, відповідно до вимог ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з підсудної ОСОБА_3 на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -
ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 ч. 2 КК України та призначити її покарання, на підставі цього закону у виді 3 років позбавлення волі.
У відповідності до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до новопризначеного покарання ОСОБА_3 , частково приєднати не відбуту нею частину покарання за попереднім вироком Тернопільського міськрайсуду Тернопільської області від 22.08.2013 у виді 1 місяця позбавлення волі, остаточно ОСОБА_3 визначити до відбуття покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, з відбуттям покарання в кримінально виконавчої установі закритого типу.
Строк відбуття покарання засудженої ОСОБА_3 рахувати з 01 лютого 2019 року.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ( в редакції Закону України № 838-VІІІ від 26.11.2015 ), зарахувати засудженої ОСОБА_3 строк її попереднього ув`язнення в період з 01 лютого 2019 року по 14 лютого 2019 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний щодо засудженої ОСОБА_3 залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі « Харківська установа виконання покарань (№27) ».
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 490 гривень.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський райсуд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення, а засудженою ОСОБА_3 в той же строк, з моменту вручення її копії вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок надруковано в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1