ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_1
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3
при секретарі ОСОБА_4
за участю учасників судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
представника потерпілої ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
обвинуваченої ОСОБА_8
адвоката ОСОБА_9
свідка ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових рішень за № 0000349 від 29 грудня 2012 року, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки та зареєстрованої в АДРЕСА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , із середньою спеціальною освітою, не працюючої, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за апеляційними скаргами прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , які подані на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2018 року,-

КП №11-кп/822/28/18р. Головуючий у І інстанції ОСОБА_11
Категорія ч. 1 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_12

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2018 року, ОСОБА_8 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнано невинуватою та виправдано за відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання скасовано.

Судові витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів в сумі: 361,20 грн. та 421,92 грн. проведення транспортно-трасологічних експертиз, 4126,40 грн. проведення комплексної комісійної транспортно-трасологічної експертизи, віднесено на рахунок держави.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 заявлений до страхової компанії СК „Універсальна про стягнення матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 58912 грн. та до обвинуваченої ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди на суму 50000 грн. - залишено без розгляду.

Скасовано арешт на майно ОСОБА_8 , а саме: з автомобіля „Citroen Jumper д.н.з. НОМЕР_1 ; пекарні, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та скасовано заборону виїзду за кордон, накладену постановою слідчого від 23 листопада 2011 року, яка внесена в реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нотаріальною конторою.

Вирішена доля речового доказу.

Стороною обвинувачення та органом досудового розслідування, згідно обвинувального акту, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вона 28 вересня 2011 року, біля 12:50 год., керуючи технічно справним автомобілем марки „Citroen Jumper, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по дорозі М-19 сполученням Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече, поза межами населеного пункту с. Новий Киселів, Кіцманського району, Чернівецької області, зі сторони м. Снятин, Івано-Франківської області в напрямку м. Чернівці по правій смузі руху, наближаючись до 486 км. + 800 м. вказаної дороги, проявила неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість в своїх діях, змінила напрямок руху вліво, виїхавши частково на ліву смугу руху, по якій в попутному напрямку рухався автомобіль марки „Mersedes-Benz Sprinter д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_13 , допустивши зіткнення передньою лівою частиною свого автомобіля із задньою правою боковою частиною автомобіля „Mersedes-Benz Sprinter, від чого останній перекинувся, а автомобіль „Citroen Jumper виїхав за межі дороги вправо до лісосмуги.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля „Citroen Jumper - ОСОБА_14 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 457-Е від 22 листопада 2011 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді - закритого перелому правої плечової кістки, які відносяться до розряду середнього ступеня тяжкості, що призвели до довготривалого розладу здоров`я.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля „Mersedes-Benz Sprinter - ОСОБА_7 згідно висновку судово-медичної експертизи № 455-Е від 22 листопада 2011 року, отримала тілесні ушкодження у вигляді - відкритого перелому лівої променевої кістки зі зміщенням, які відносяться до розряду середнього ступеня тяжкості, що призвели до довготривалого розладу здоров`я.

Дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_8 скоїла в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 2.3 (б) та 10.1 Правил дорожнього руху України, які вимагають від водія:

- п. 2.3.(б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 10.1. - перед початком руху перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На вказаний вирок суду, прокурор Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду скасувати повністю.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді штрафу розміром 200 (двісті) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання у виді штрафу у зв`язку із закінченням строків давності.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний за правилами КПК України в редакції 1960 року, - скасувати.

Стягнути на користь держави судові витрати у розмірі 361,20 грн. та 421,92 грн. за проведення транспортно-трасологічних експертиз; 4126,40 грн. за проведення комплексної комісійної траспортно-трасологісчної експертизи.

Скасувати арешт з автомобіля „Citroen Jumper д.н.з. НОМЕР_1 , накладений постановою слідчого від 23 листопада 2011 року.

Речовий доказ - автомобіль „Citroen Jumper д.н.з. НОМЕР_1 повернути ОСОБА_8 .

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що вирок районного суду не ґрунтується на законі та підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

На думку апелянта, висновки суду першої інстанції про відсутність в діянні ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки такі висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, полягає, на думку апелянта, у необґрунтованому виправданні ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 286 КК України за недоведеністю наявності в її діянні складу даного кримінального правопорушення.

Посилається на те, що районний суд необґрунтовано прийшов до висновку, що протокол огляду місця події від 28 вересня 2011 року, план-схема та фототаблиця до нього, із врахуванням ст. 87 КПК України є недопустимим доказом, мотивувавши своє рішення двома обставинами тим, що огляд місця дорожньо-транспортної пригоди проведено не неповно та неякісно; протокол даної слідчої дії не підписаний учасниками дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі відсутній підпис ОСОБА_8 , що свідчить про порушення її прав.

На думку апелянта, протокол огляду місця події від 28 вересня 2011 року з додатками, відповідає всім вимогам ст. 190, 191 КПК України в редакції 1960 року та ст. 104-105 КПК України в редакції 2012 року, щодо змісту вступної, описової та резолютивної частин. Визначений порядок проведення даної процесуальної дії не порушений та істотних порушень прав та свобод людини не допущено. Слідова інформація, зібрана під час огляду місця події, була достатньою для проведення експертами автотехнічних та транспортно- трасологічних експертиз.

Звертає увагу суду на те, що нормами КПК України в редакції 1960 та 2012 років, не передбачено обов`язкового підписання протоколу огляду місця події водіями-учасниками дорожньо-транспортної пригоди. Даний протокол підписаний всіма його учасниками: особою, яка проводила слідчу дію, спеціалістом-експертом, понятими, а тому, з цих підстав, вказаний доказ з додатками помилково визнаний районним судом недопустимим.

Посилається на те, що єдиною підставою для визнання недопустимими доказами, а саме висновків транспортно-трасологічної експертизи НДЕКЦ при УМВС Україна в Чернівецькій області №357-а від 18 листопада 2011 року, комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи НДЕКЦ при УМВС Україна в Чернівецькій області №394-а від 26 листопада 2011 року, судової транспортно-трасологічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №2326 від 31 жовтня 2013 року, - є недопустимість протоколу огляду місця події від 28 вересня 2011 року з додатками, де зафіксована слідова інформація, з врахуванням якої експертами надано перелічені висновки. Проте, ця ж слідова інформація, що міститься у протоколі огляду місця події з додатками від 28 вересня 2011 року, врахована і у висновку судової комплексної комісійно-трасологічної та автотехнічної експертизи №5222/5611 від 19 червня 2012 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз (п. 16 розділ 1 «Вступ»), який визнаний допустимим доказом та поставлений у основу виправдувального вироку.

Крім цього, на думку апелянта, районним судом не враховано суперечності, які містяться у заключній частині самого висновку судової комплексної комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №5222/5611 від 19 червня 2012 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Зазначає, що відповідно до абзацу 2 п. 5.6 розділу III «Висновки», дії водія автомобіля Мерседес-Бенц спринтер ОСОБА_13 не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.3 правил дорожнього руху та, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. Водночас, в абзаці 3 п. 5.6 розділу III «Висновки» вказано, що невідповідність дій водія автомобіля Мерседес-Бенц спринтер ОСОБА_13 є лише однією із причин настання дорожньо-транспортної пригоди. Даним суперечностям висновків експерта судом не надано будь-якої оцінки.

Крім цього, не враховано, що на вирішення вищезазначеної експертизи було поставлено запитання з умовами розвитку події та з упередженістю стосовно напрямку руху автомобілів під час їх зіткнення, що впливає на об`єктивність та достовірність даної експертизи в цілому, у зв`язку із чим, на думку апелянта, він не може бути покладений за основу виправдувального вироку.

Також посилається на те, що районним судом не надано належної оцінки доказам сторони обвинувачення, а саме: висновку транспортно-трасологічної експертизи НДЕКЦ при УМВС Україна в Чернівецькій області №357-а від 18 листопада 2011 року, висновку комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи НДЕКЦ при УМВС Україна в Чернівецькій області №394-а від 26 листопада 2011 року, висновку судової транспортно-трасологічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №2326 від 31 жовтня 2013 року, які узгоджуються між собою, щодо напрямку руху автомобілів в момент зіткнення транспортних засобів та з показаннями свідка ОСОБА_13 , потерпілої ОСОБА_7 про те, що автомобіль марки «Мкрседес-Бенц Спринтер» рухався прямолінійно, а автомобіль «Сітроен Джампер» змінив руху смугу з права наліво.

Апеляційні доводи обґрунтовує і тим, що відповідно до висновку судової транспортно-трасологічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №2326 від 31 жовтня 2013 року, покази обвинуваченої ОСОБА_8 є неспроможними, щодо обставин та механізму пошкодження транспортних засобів, що в свою чергу також спростовує і аналогічні за змістом покази свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .

Посилається і на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки показам потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 та не враховано, що дані особи у судовому засіданні попереджені про кримінальну відповідальність за завідома неправдиві покази, в той час, як обвинувачена ОСОБА_8 не несе відповідальності за надання неправдивих показів, а надані нею пояснення можуть бути обраною лінією захисту.

Звертає увагу суду, що судом першої інстанції частині доказів сторони обвинувачення взагалі не надано будь-якої оцінки у вироку, зокрема: протоколам відтворення обстановки та обставин події (за правилами КПК України 1960 року) з потерпілою ОСОБА_7 від 25 листопада 2011 року, свідком ОСОБА_13 від 25 листопада 2011 року, згідно яких вказані особи підтвердили свої покази відносно розвитку дорожньо-транспортної пригоди; протоколам відтворення обстановки та обставин події (за правилами КПК України 1960 року) з обвинуваченою ОСОБА_8 від 23 листопада 2011 року та потерпілою ОСОБА_14 від 23 листопада 2011 року, протоколам слідчих експериментів із свідками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 від 04 квітня 2014 року, в ході яких, останні не змогли вказати місце зіткнення автомобілів.

Вважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки висновку комісійної судово-медичної експертизи від 20 лютого 2013 року №023 та показам свідка лікаря-офтальмолога ОСОБА_17 , який був залучений експертом при проведенні зазначеної експертизи, оскільки дані покази повністю спростовують доводи сторони захисту про те, що водій ОСОБА_13 не мав права керувати транспортним засобом через наявну у нього косоокість.

Посилається на те, що наявність самої лише косоокості у ОСОБА_13 , відповідно до медичних норм, не є перешкодою для керування транспортним засобом, а даних про захворювання ОСОБА_13 диплопією ока внаслідок косоокості будь-якої етіології, при якій особа не може бути допущена до керування відповідними транспортними засобами, на момент проведення огляду 13 лютого 2013 року та до його проведення чи операції в березні 2012 року, у матеріалах справи відсутні.

Звертає увагу суду, що районним судом порушено вимоги ст.ст. 17, 337 КПК України, щодо дотримання принципу презумпції невинуватості, оскільки у мотивувальній частині виправдувального вироку зроблено висновок про винуватість у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_13 , що є істотним порушенням прав особи та вимог кримінального процесу.

Також, просив повторно досліди ряд письмових доказів, які на думку апелянта, свідчать про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Крім того, на вищезазначений вирок районного суду, представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 також подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок районного суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання в межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України.

Вважає, що виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 є таким, що не ґрунтується на законі, суд неналежним чином проаналізував фактичні обставини справи, що призвело до виправдання обвинуваченої.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що районний суд безпідставно визнав протокол огляду місця події від 28 вересня 2011 року, план-схему та фототаблицю до нього недопустимим доказом, через те, що дані документи не підписані ОСОБА_8 , що свідчить про порушення її прав, оскільки остання під час завершення вказаної слідчої дії була відсутня на місці події, їй надавалася медична допомога та фізично не могла підписати та прочитати вказані документи. Крім того, дані документи не підписувалися і його підзахисною, оскільки дана слідча дія була проведена у присутності двох понятих та експерта НДЕКЦ, які жодних зауважень та доповнень не мали, більше того, вимоги про присутність та підписи у документах учасників дорожньо-транспортної пригоди ніхто не заявляв.

Також, на думку апелянта, суд необґрунтовано визнав недопустимим доказом висновок транспортно-трасологічної експертизи НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області №357-А від 18 листопада 2011 року, оскільки під час проведення даної експертизи транспортні засоби безпосередньо співставлялися експертом для встановлення взаємного розташування автомобілів в момент первинного контакту, а тому даний висновок є основоположним та є визначальним серед експертиз.

Не погоджується апелянт і з визнанням неналежним доказом висновку судової автотехнічної експертизи №394-а від 26 листопада 2011 року та висновку судової транспортно-трасологічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 2326 від 31 жовтня 2013 року.

Вважає, що висновки даних експертиз не суперечать один одному, є взаємодоповнюючими та такими, що узгоджуються між собою. Крім цього, у даних висновках встановлюється одинакові дані щодо кута первинного контактування транспортних засобів та руху автомобілів в момент контактування.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує і тим, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки показав обвинуваченої ОСОБА_8 , та помилково послався на них, як на належний та допустимий доказ, оскільки покази останньої суперечать іншим доказам у справі та показам потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 .

Крім того, зазначає про те, що про свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обвинувачена у первинних своїх поясненнях не вказувала, а тільки згодом, розшукала їх за допомогою газети «Від і До». Суд не з`ясував правдивість розшуку даних свідків, оскільки не встановив ні номер журналу, а ні його дату виходу у пресу.

Також, на думку апелянта, пояснення вказаних свідків є суперечливими та такими, що викликають сумнів у їх правдивості, оскільки обоє зазначили, що бачили як автомобіль, який рухався за автомобілем Мерседес-Бенц спринтер, подав сигнал фарами ближнього світла про надання (поступлення) смуги руху на дорозі. Вважає, що залишилося не з`ясованим питання, яким чином вказані свідки могли бачити у світлу пору доби, рухаючись позаду автомобілів учасників ДТП, світло саме ближніх фар, а не дальніх і як їм вдалося уникнути зіткнення із транспортними засобами учасників ДТП, яких почало «розкручувати» після зіткнення.

Зазначає, що покази даних свідків, на які суд першої інстанції посилається як на допустимий доказ, є не спроможними та такими, що повністю суперечать висновкам експертиз (яких суд визнав недопустимими доказами), експерти яких не є зацікавленими особами.

Посилається і на те, що судом першої інстанції в основу виправдувального вироку помилково поставлено висновок судової комплексної комісійно-трасологічної та автотехнічної експертизи №5222/5611 від 19 червня 2012 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз, оскільки він надавався експертною установою із врахуванням висновків транспортно-трасологічної експертизи НДЕКЦ при УМВС Україна в Чернівецькій області №357-а від 18 листопада 2011 року, комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи НДЕКЦ при УМВС Україна в Чернівецькій області №394-а від 26 листопада 2011 року, судової транспортно-трасологічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №2326 від 31 жовтня 2013 року, даних протоколу огляду місця події та схеми до нього, які визнанні судом не допустимими доказами. Вважає, що за таких обставин, висновок судової комплексної комісійно-трасологічної та автотехнічної експертизи №5222/5611 повинен також визнаватися недопустими доказом.

Крім цього, посилається на те, що допитаний в судовому засіданні лікар-офтальмолог, що був членом комісії, яка надала висновок №023 відносно зору та захворювання водія ОСОБА_13 , вказав, що при диплокії при косоокості будь-яка особа взагалі не змогла б проїхати двох метрів, оскільки все роздвоюється. Суд першої інстанції неправильно зрозумів покази даного лікаря, чим викривив їх.

Вказує, що внаслідок незаконного виправдання обвинуваченої ОСОБА_8 , заявлений його підзахисною цивільний позов залишено без розгляду, чим порушено її права.

Вважає, що районним судом безпідставно було встановлено винуватість ОСОБА_13 у вчиненні ДТП без проведення досудового слідства.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку та вимоги апеляційних скарг, думку прокурора, потерпілої ОСОБА_7 та її захисника, які підтримали подані апеляційні скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_8 та її захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційних скарг та просили залишити в силі виправдувальний вирок, провівши дослідження доказів та перевіривши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши усі доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та надавши останнє слово, колегія суддів прийшла до наступних висновків.
Відповідно до ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає судові рішення в межах поданих апеляційних скарг.
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно Кримінального кодексу України підставою для притягнення будь-якої особи до кримінальної відповідальності є вчинення нею суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад передбаченого цим Кодексом злочину, який складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт та суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного із цих чотирьох обов`язкових складових елементів складу будь-якого злочину означає, що дії особи, поведінка якої оцінюється, не являються злочином, та може свідчити про наявність інших правових відносин.
Згідно положення ст. 62 Конституції України та передбаченого у ній принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого обвинувачення особи не може ґрунтуватися на припущеннях, всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на користь таких осіб.
У відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому, суд, згідно з ч. 6 ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Обов`язок доведеності та доказування винуватості покладається на сторону обвинувачення, якщо сторона обвинувачення не доведе вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим судом ухвалюється виправдувальний вирок.
Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи виправданою, у мотивувальній частині вироку зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.
Зазначених вимог Закону, районним судом дотримано, висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності зібраних та в своїй більшості належним чином оцінених судом доказах.
Обвинувачена ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції, так як і в суді першої інстанції, свою вину не визнала та пояснила, що 28 вересня 2011 року, біля 12 год. 50 хв., вона, будучи за кермом автомобіля марки «Citroen Jumper» рухалась по крайній правій смузі дороги із сполученням Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече, поза межами населеного пункту с. Новий Киселів Кіцманського району Чернівецької області, зі сторони с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області в напрямку м. Чернівці. Поряд з нею, на передньому пасажирському сидінні, в автомобілі знаходилася пасажир ОСОБА_18 . Наближаючись до 486 км. + 800 м. вказаної дороги вона побачила, що автомобіль марки «Mersedes-Benz Sprinter» під керуванням водія ОСОБА_13 на швидкості близькій до якої рухався і її автомобіль (60-70км/год), порівнявся із нею. Попереду їхніх автомобілів інших транспортних засобів не було. Через деякий час, за автомобілем «Mersedes-Benz Sprinter», який рухався на лівій смузі дороги, з`явилося два транспортні засоби. Автомобіль, який рухався першим позаду «Mersedes-Benz Sprinter» почав світити йому фарами та подавати звуковий сигнал, щоб його пропустили. Після чого, водій «Mersedes-Benz Sprinter» раптово здійснив маневр у право, в результаті чого виїхав на смугу руху, по якій вона рухалася в попутному напрямку. Такими діями, останній створив для неї аварійну ситуацію. Гальмування, яке вона застосувала не допомогло уникнути зіткнення, яке відбулося передньою лівою частиною її автомобіля із заднім правим крилом автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter», від чого останній перекинувся на бік і його розвернуло на 180 градусів та викинуло на праве узбіччя. Її автомобіль від удару виїхав вправо за межі дороги.
Під час огляду місця ДТП уповноваженими працівниками правоохоронних органів було складено протокол огляду місця пригоди та схему до нього, пізніше відібрано у неї пояснення в якості свідка. При складанні протоколу огляду місця ДТП та схеми до нього вона була присутня, проте її із ним не ознайомлювали, підписати його ніхто не пропонував. Вважає, що в даних документах відсутня уся слідова інформація автопригоди.
Вказала, що винним в даній ДТП було визнано водія ОСОБА_13 та порушено відносно нього кримінальну справу, так як саме він раптово виїхав на її смугу руху, по якій вона рухалася прямо в попутному напрямку, і таким маневром створив для неї аварійну ситуацію. Однак, через деякий час від ОСОБА_13 надійшла пропозиція, щоб кожний ремонтував свій автомобіль власним коштом, на що вона відмовилася і після чого останній сказав, що тепер її будуть обвинувачувати у вчиненні ДТП, що в подальшому і сталося. Вважає своє обвинувачення надуманим та незаконним бо винним у даній ДТП є ОСОБА_13 .
Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснила, що 28 вересня 2011 року біля 12 год. 50 хв. вона разом з чоловіком на автомобілі «Mersedes-Benz Sprinter» рухалися в напрямку м. Чернівці. За кермом був її чоловік ОСОБА_13 , а вона сиділа на передньому пасажирському сидінні. Рухаючись на дорозі поза населеним пунктом с. Новий Киселів Кіцманського району Чернівецької області, відчула раптовий удар в їх автомобіль з правої сторони, після чого їх мікроавтобус перевернуло на бік.
Вказала, що вони рухались в автомобілі по лівій смузі дороги та напрямку руху не змінювали, удар прийшовся в праве заднє крило їхнього автомобіля, оскільки автомобіль під керування обвинуваченої рухався позаду них у правій смузі руху. Під час їхнього руху у лівій смузі дороги поперед них не було автомобілів, а позаду рухалися інші транспортні засоби на відстані. Швидкість їхнього транспортного засобу до зіткнення була не більше 80км/год. Підтримала заявлений цивільний позов до страхової компанії СК «Універсальна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 58912 грн., та до обвинуваченої про стягнення моральної шкоди на суму 50000 грн.
Розглядаючи доводи прокурора та представника потерпілої, викладені в їх апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що вони в своїй більшості, за виключенням деяких посилань, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду вироку суду.
Зокрема, безпідставними є доводи прокурора та представника потерпілої про те, що вирок районного суду є незаконним, необґрунтованим, невмотивованим, таким, що ухвалений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.
Судом першої інстанції були допитані обвинувачена, потерпіла, свідки, вказано чому суд взяв до уваги одні докази та відкинув інші, надано оцінку доказам, які суд визнав допустимими, а тому мала місце повнота дослідження доказів судом.
Також, немає підстав вважати, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим та невмотивованим, оскільки судом першої інстанції в достатній мірі наведено мотиви та підстави, з яких суд прийшов до висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу інкримінованого їй злочину.
Районним судом вцілому дотримано норми процесуального закону під час розгляду справи та ухвалені вироку, порушень кримінального процесуального закону, які у своїй сукупності могли б бути підставою для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.
Разом з тим, вирок суду першої інстанції підлягає зміні у відповідності до положень ст. 409, 412 КПК України, виходячи з наступного.
Так, при дослідженні доказів сторони обвинувачення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що протокол огляду місця події від 28 вересня 2011 року та план-схема і фототаблиці до нього є недопустимим доказом із врахуванням вимог ст. 87 КПК України, мотивувавши своє рішення двома обставинами - тим, що вказану слідчу дію проведено неякісно та неповно; даний протокол не підписаний учасниками дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі відсутній підпис ОСОБА_19 що свідчить про порушення її прав.
Також визнано недопустими доказами дані висновку транспортно-трасологічної експертизи НДКЦ при УМВС України в Чернівецькій області №357-а від 18 листопада 2011 року, висновку судової транспортно-трасологічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №2326 від 31 жовтня 2013 року, висновку судової автотехнічної експертизи НДКЦ при УМВС України в Чернівецькій області №394-а від 26 листопада 2011 року, оскільки вони надані з урахуванням зафіксованої слідової інформації у протоколі огляду місця події від 28 вересня 2011 року з додатками до нього, який суд визнав недопустимим доказом.
Такий висновок суду, колегія суддів вважає помилковим.
Так, відповідно до статей 86, 87 КПК України, якими визначені критерії допустимості доказів, недопустимим є доказ, який отриманий з порушенням порядку, що встановлений КПК України; отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Відповідно до ст. 85 КПК України в редакції 1960 року, в протоколі про кожну слідчу дію, повинні бути зазначені: місце і дата його складання, посади і прізвища осіб, що проводять дію та які брали участь у проведенні слідчої дії, адреси цих осіб, роз`яснення їх прав і обов`язків, зміст проведення слідчої дії, час її початку і закінчення, всі істотні для справи обставини, виявлені при виконанні даної слідчої дії.
Статтями 190-191 КПК України в редакції 1960 року, визначено, що огляд місця пригоди проводиться слідчим у присутності двох понятих, про що складається протокол, у необхідних випадках слідчий проводить вимірювання, складає план і схему місця огляду та окремих предметів.
Протокол огляду місця події від 28 вересня 2011 року та фототаблиці і схеми до нього (Т.1 а.п. 6-7, 8, 10-24) відповідає всім вимогам ст. ст. 190, 191 КПК України 1960 року та ст. ст. 104-105 КПК України 2012 року щодо змісту вступної, описової та резолютивної частин. Неповнота слідової інформації, зібраної під час огляду місця події, не може бути підставою для визнання даного доказу недопустимим.
Окрім того, даний протокол підписаний всіма його учасниками: особою, яка проводила слідчу дії - слідчим СВ Кіцманського РВ УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_20 , спеціалістом - експертом НДЕКЦ при УМВС України в Чернівецькій області ОСОБА_21 , особами, які посвідчили достовірність відображення у протоколі ходу та результатів слідчої дії - понятими ОСОБА_22 та ОСОБА_23 .
Нормами КПК України 1960 та 2012 років не передбачено обов`язкового підписання протоколу огляду місця події водіями-учасниками дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що протокол огляду місця події від 28 вересня 2011 року та план-схема і фототаблиці до нього, відповідають критеріям допустимості доказів, визначених ст. ст. 86, 87 КПК України.
Також, колегія суддів визнає допустимими доказами дані висновку транспортно-трасологічної експертизи НДКЦ при УМВС України в Чернівецькій області №357-а від 18 листопада 2011 року, висновку судової транспортно-трасологічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз №2326 від 31 жовтня 2013 року, висновку судової автотехнічної експертизи НДКЦ при УМВС України в Чернівецькій області №394-а від 26 листопада 2011 року.
За таких обставин, доводи апеляційних скарг в частині помилкових висновків районного суду про недопустимість вищезазначених доказів є обґрунтованими та приймаються апеляційним судом, у зв`язку із чим, посилання суду на недопустимість вищевказаних доказів необхідно виключити з мотивувальної частини вироку.
Розглядаючи доводи апелянтів щодо невідповідності висновків суду про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне:
За змістом ст. 286 КК України кримінальна відповідальність настає тільки в тих випадках, коли порушення Правил безпеки руху або експлуатації транспортних засобів зумовило заподіяння наслідків, які прямо передбачені диспозицією цієї норми.
Згідно зі ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.
Об`єктивна сторона даного злочину полягає в: порушенні Правил безпеки руху чи експлуатації транспорту, тобто в порушенні конкретного правила, передбаченого конкретним пунктом правил; настанні суспільно небезпечних наслідків заподіяння смерті чи тілесних ушкоджень учасникам дорожнього руху і причинному зв`язку між порушенням правил безпеки руху чи експлуатації транспорту чи спричиненими наслідками.
Стороною обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення дорожньо-транспортної пригоди в результаті порушення та невиконання вимог пунктів 2.3 (б) та 10.1 Правил дорожнього руху України.
На виконання вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, апеляційним судом, за клопотанням прокурора, повторно досліджено ряд доказів.
Згідно протоколу огляду місця пригоди та фототаблиці і схеми до нього, (Т.1 а.п. 6-7, 8, 10-24) місцем пригоди являється автодорога сполученням м. Снятин м. Чернівці, яка проходить через с. Мамаївці. В місці ДТП дорога має чотири смуги руху, по дві смуги в кожному напрямку, які розділені подвійною осьовою лінією дорожньої розмітки. На момент огляду покриття дороги сухе, без вибоїн. Проведено заміри смуг руху та узбіччя. За межами проїзної частини дороги з правого боку у напрямку м. Чернівці знаходиться автомобіль «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_1 . На крайній лівій смузі по напрямку руху в м. Чернівці виявлено декілька слідів юзу. На правій смузі руху по напрямку руху на м. Чернівці два сліди юзу, які закінчуються біля перекинутого автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_2 . На правому узбіччі виявлено дзеркало заднього виду від автомобіля «Мерседес».
Колегією суддів встановлено, що в самому протоколі не міститься інформація, яка зображена у схемі, щодо автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter», а також слідів шин залишених автомобілем «Citroen Jumper», крім того, в протоколі не відображено які із слідів утворені слідами коліс і якого транспортного засобу, між слідами не проведено належної метражної прив`язки.
Відповідно до протоколу огляду транспорту від 28 вересня 2011 року (Т.1 а.п. 26) на автомобілі «Citroen Jumper» з д.н.з. НОМЕР_3 , деформовано передні ліве і праве крила, розбиті передні дві фари, деформований передній капот, розбиті передній бампер та передня декоративна решітка.
Протоколом огляду транспорту від 28 вересня 2011 року (Т.1 а.п. 30) на автомобілі «Mersedes-Benz Sprinter» розбито та відірвано ліве дзеркало заднього виду, деформовано дах, на якому є вм`ятина з лівого переднього боку, відсутнє переднє лобове скло, розбитий лівий передній додатковий покажчик повороту, пошкоджений задній правий габарит (фонарь) та правий фонарь, пошкоджений кузов з правого боку ззаду, пошкоджено повністю лівий бік ТЗ, розбито два скла з лівого боку, пошкоджено ліве переднє крило та ліві дверцята водія.
Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 23 листопада 2011 року (Т.1 а.п. 87), ОСОБА_8 вказала, що вона рухалася по правій смузі дороги в напрямку м. Чернівці по боковому інтервалі від правого краю дороги - 0, 55 м.
Відповідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 23 листопада 2011 року (Т.1 а.п. 90-92), ОСОБА_14 вказала на якому боковому інтервалі від правого краю дороги вони рухалися - 0, 3 м.
Згідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 25 листопада 2011 року (Т.1 а.п. 93-95), ОСОБА_13 вказав, що він рухався по лівій смузі дороги в напрямку м. Чернівці по боковому інтервалі від правого краю дороги - 5 м та вказав місце зіткнення розташоване на відстані 5 м від правого краю дороги та на відстані 107 м від умовної лінії.
Згідно до протоколу відтворення обстановки та обставин події від 25 листопада 2011 року (Т.1 а.п. 96-98), ОСОБА_7 вказала, що вони рухалися по лівій смузі дороги в напрямку м. Чернівці по боковому інтервалі від правого кута дороги - 5,2 м та вказала місце зіткнення розташоване на відстані 98 м від умовної лінії.
З протоколів проведення слідчих експериментів від 04 квітня 2014 року за участю свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 (Т.2 а.п. 228-231, 232-236) вбачається, що вони рухалися по лівій полосі дороги, перед ним по тій самій смузі рухався легковий автомобіль, а перед нею автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter». В правій полосі дороги рухався автомобіль білого кольору марки «Citroen Jumper». Водій автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter» раптово змінив напрям руху у право і допустив зіткнення із автомобілем «Citroen Jumper», який рухався у правій полосі дороги, після чого його перекинуло на бік.
Згідно висновку транспортно-трасологічної експертизи НДКЦ при УМВС України в Чернівецькій області №357-а від 18 листопада 2011 року (Т.1 а.п. 151-156), із врахуванням аналізу форми, розмірів розташування слідів та характеру утворення пошкоджень автомобіля «Citroen Jumper» та розташування пошкоджень на автомобілі «Mersedes-Benz Sprinter», механізм утворення останніх не суперечить тому, що автомобіль «Citroen Jumper» своєю передньою лівою частиною контактував із правою задньою частиною автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter» під кутом 10 +5 градусів.
Згідно висновку комплексної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи НДКЦ при УМВС України в Чернівецькій області № 394-а від 26 листопада 2011 року (Т.1 а.с.170-174) приймаючи до уваги параметри проїзної частини дороги, в місці пригоди, пошкодження транспортних засобів, а також слідові інформацію зафіксовану на місці пригоди, є можливість зробити висновок, що зіткнення автомобілів «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Mersedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_2 , відбулось в межах крайньої лівої смуги напрямку від м. Снятин до м. Чернівці.
В даній дорожньо-транспортній обстановці водію автомобіля «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_8 необхідно було діяти у відповідності до вимог п.10.1 ПДР. Визначити дії водія автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_13 технічним вимогам ПДР втрачає свій зміст.
Відповідно до висновку судової комплексної комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 5222/5611 від 19 червня 2012 року (Т.2 а.с.95-109) в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter» ОСОБА_13 не відповідали вимогам п.п.10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Однією з причин виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідність водія автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter» ОСОБА_13 вимогам п.п.10.1, 10.3 ПДР України, які за мотивами, вказаними в дослідницькій частині висновку, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 2326 від 31 жовтня 2013 року (Т.2 а.с.179-193) наявні механічні пошкодження на автомобілях «Citroen Jumper», д.н.з. НОМЕР_1 , та «Mersedes-Benz Sprinter», д.н.з. НОМЕР_2 , обумовлені таким механізмом контактування під час дорожньо-транспортної пригоди, при якому у контакт увійшли ліва передня частина мікроавтобуса «Citroen Jumper» та задня частина правої бокової панелі автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter». При цьому, кут між поздовжніми осями транспортних засобів знаходився в межах від 20 до 30 градусів, тобто в даному випадку мало місце попутне кутове ковзне зіткнення, а в момент первинного контакту швидкість автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter» була більшою за швидкість автомобіля «Citroen Jumper». Механічні пошкодження лівої сторони кузова автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter» обумовлені перекиданням його на лівий бік та наступним ковзанням по дорожньому полотну.
Даним висновком визначено, що покази водія ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_7 про те, що автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter» в момент зіткнення рухався прямолінійно, а мікроавтобус «Citroen Jumper» справа наліво є технічно спроможними. Покази водія ОСОБА_8 про те, що в момент зіткнення мікроавтобус «Citroen Jumper» рухався прямолінійно по правій смузі руху, а автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter» переміщувався з лівої смуги руху на праву, є технічно неспроможними.
Апеляційним судом допитано свідка ОСОБА_13 , який дав аналогічні покази з потерпілою, крім того вказав, що за кермом автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter» він перебував особисто, а його дружина сиділа на передньому пасажирському сидінні. Рухалися вони по лівій смузі руху зі швидкістю приблизно 80 км/год, позаду них рухалися інші транспортні засоби. Раптово відчув удар у праву задню частину їхнього автомобіля, після чого, їх мікроавтобус перекинувся на ліву сторону і розвернувся на 180 градусів та в такому положенні вилетів на праве узбіччя.
Пояснив, що зіткнення автомобілів сталося на лівій смузі дороги по якій він рухався. Обвинувачена виїхала на його смугу руху і допустила зіткнення з його транспортним засобом, а саме із задньою правою кутовою частиною автомобіля.
На момент даного ДТП у нього була косоокість, але незначна, медичних підстав для заборони керування транспортним засобом у нього не було. Після даної автопригоди, десь у березні 2012 року був прооперований на очі.
Оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до вірного висновку, що вина обвинуваченої, поза розумним сумнівом, не доведена.
Районним судом вірно поставлено в основу виправдувального вироку висновки судової комплексної комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 5222/5611 від 19 червня 2012 року, яка здійснена Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз, оскільки вона проведена із врахуванням усіх вихідних даних про обставини місце події, які наявні у матеріалах справи, висновків раніше проведених експертиз: №357-а від 18 листопада 2011 року та № 394-а від 26 листопада 2011 року, узгоджується з показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 і не суперечать показам обвинуваченої ОСОБА_8 та узгоджується з іншими матеріалами кримінального провадження.
В дослідній частині вищезазначеної експертизи, надано обґрунтований висновок про те, що «в даному випадку перед зіткненням автомобіль марки «Mersedes-Benz Sprinter» маневрував праворуч відносно напрямку свого руху».
Факт маневру водієм ОСОБА_13 вказали і свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які були допитані у суді першої інстанції.
Зокрема, свідок ОСОБА_16 в суді першої інстанції пояснив, що 28 вересня 2011 року біля 12 год. 50 хв., рухаючись на автомобілі Фольксваген-Транспортер в напрямку м. Чернівці, на лівій полосі дороги поза с. Новий Киселів, перед ними рухалась іномарка, а перед нею автомобіль марки «Mersedes-Benz Sprinter», з приблизною швидкістю 70-80 км/год. Іномарка, яка рухалася позаду за автомобілем «Mersedes-Benz Sprinter», подала сигнал фарами автомобілю, який рухався попереду, щоб той надав йому дорогу. Після чого, водій автомобіля «Mersedes-Benz Sprinter», уступаючи дорогу, різко зманеврував управо та здійснив наїзд на автомобіль «Citroen Jumper», яким керувала обвинувачена ОСОБА_8 , після чого автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter» кинуло різко вліво і відразу різко вправо. Зіткнення сталося на правій полосі руху. Після зіткнення автомобіль «Mersedes-Benz Sprinter» на боку відкинуло за межі дороги. Через деякий час, з місцевого журналу «Від і До» дізналися, що ОСОБА_8 просить відгукнутися свідків даної ДТП.
Аналогічні покази суду першої інстанції надав суду і свідок ОСОБА_15 .
За таких обставин, покази обвинуваченої ОСОБА_8 знайшли своє підтвердження як в судовому розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, узгоджуються із показами свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_15 та підтверджуються висновком судової комплексної комісійно-трасологічної та автотехнічної експертизи №5222/5611 від 19 червня 2012 року Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз та жодним чином не спростовуються доказами, що надані стороною обвинувачення.
Апеляційний суд вважає, що саме покази свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , є об`єктивними, правдивими, оскільки вказані свідки є випадковими, не зацікавленими у вирішенні даної ДТП. Незалежно від інтересів учасників ДТП вони самі відгукнулися на оголошення в журналі «Від і До» та надали органу досудового слідства та суду правдиві покази з приводу обставин даної автопригоди. Їхні покази узгоджуються з показами ОСОБА_8 , висновком судової комплексної комісійної транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 5222/5611 від 19 червня 2012 року і об`єктивно відповідають фактичним обставинам справи.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно віднісся критично до показів потерпілої ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 , оскільки вони не підтверджують в сукупності з іншими доказами у матеріалах справи, та не можуть поза розумним сумнівом доводити винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Крім цього, вказані особи є зацікавленими у вирішенні даної кримінальної справи на їх користь.
Висновки експертиз №357-а від 18 листопада 2011 року, №394-а від 26 листопада 2011 року, № 2326 від 31 жовтня 2013 року, є суперечливими та не відповідають встановленим обставинам справи, а тому суд не може поставити їх в основу доведеності вини обвинуваченої ОСОБА_8 .
За таких обставин, доводи апелянтів щодо невідповідності висновків суду про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, фактичним обставинам справи є необґрунтованими та були спростовані в ході апеляційного перегляду кримінального провадження.
Колегія суддів відхиляє доводи представника потерпілої про те, що свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 обвинувачена у первинних своїх поясненнях не вказувала, а тільки згодом, розшукала їх за допомогою газети «Від і До» та суд не встановив ні номер журналу, а ні його дату виходу у пресу, оскільки вони спростовуються листом газети «Від і До» та ксерокопією сторінки журналу, де містилося повідомлення ОСОБА_8 про розшук свідків даної ДТП (Т.2 а.п.29-30).
Крім цього, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що тягар доказування відповідно до положень кримінального процесуального закону покладений на прокурора, і саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого нею в цьому кримінальному провадженні зроблено не було. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд зі свого боку забезпечив сторонам усі можливості для реалізації своїх прав у судовому засіданні.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що доказів, які б беззаперечно свідчили про наявність в діях водія ОСОБА_8 порушення правил безпеки дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, у матеріалах справи відсутні, а тому всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Такий висновок суду узгоджується із роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29 червня 1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.
За таких обставин, аналізуючи досліджені докази, оцінюючи їх у сукупності, суд першої інстанції вірно прийшов до переконання, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України не є встановленою згідно з критерієм її доведеності «поза розумним сумнівом», що передбачено ст. 17 КПК України.
Також, у зв`язку із виправданням обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого правопорушення, суд першої інстанції вірно залишив без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 заявлений до страхової компанії СК «Універсальна» про стягнення матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 58912 грн. та до обвинуваченої ОСОБА_8 про стягнення моральної шкоди на суму 50000 грн.
Доводи апеляційної скарги представника потерпілої, що суд першої інстанції не вірно зрозумів пояснення надані у судовому засіданні лікарем-офтальмологом, який був членом комісії, що надала висновок №023 відносно зору та захворювання водія ОСОБА_13 , колегія суддів відхиляє, оскільки питання медичних обмежень чи не обмежень для керування транспортними засобами водію ОСОБА_13 не є предметом розгляду даного кримінального провадження, оскільки винуватість чи не винуватість останнього у вчиненні даного ДТП судом не розглядається.
Крім цього, апеляційним судом встановлено, що питання відповідності дій водія автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_13 , вимогам Правил дорожнього руху України, за обставин, які мали місце в даному конкретному випадку, в ході досудового розгляду кримінального провадження та судового розгляду не встановлювалося у відповідності до положень КПК України.
Однак, не дивлячись на це, за результатами судового розгляду кримінального провадження відносно обвинуваченої ОСОБА_8 , в порушення вимог ч. 3 ст. 337 КПК України, суд першої інстанції, вийшовши за межі кримінального провадження, встановивши винуватість ОСОБА_13 у дорожньо-транспортній пригоді.
У зв`язку з наведеним, доводи прокурора та представника потерпілої про те, що суд вийшов за межі висунутого обвинувачення є обґрунтованими, і посилання суду в мотивувальній частині вироку на порушення водієм автомобіля марки «Mersedes-Benz Sprinter» д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_13 правил дорожнього руху, що призвело до ДТП, також підлягають виключенню з мотивувальної частини вироку.
Всі інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для скасування виправдувального вироку відносно ОСОБА_8 .
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що районний суд при розгляді даної кримінальної справи обґрунтовано прийшов до висновку про недоведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, однак помилково визнав недопустимими доказами протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 вересня 2011 року, фототаблиці та схеми до нього; висновки транспортно-трасологічної експертизи №357-а від 18 листопада 2011 року; висновки судової транспортно-трасологічної експертизи №2326 від 31 жовтня 2013 року; висновки комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи №394-а від 26 листопада 2011 року та вийшов за межі висунутого обвинувачення, шляхом встановлення вини водія ОСОБА_13 у даній ДТП.
За таких обставин, апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої підлягають частковому задоволенню, а оскаржуваний вирок- зміні.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 412, 418, 419 КПК України, колегія судів Чернівецького апеляційного суду з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора Кіцманської місцевої прокуратури Чернівецької області ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_7 , які подані на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2018 року - задовольнити частково.
Вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 вересня 2018 року відносно ОСОБА_8 - змінити.
Виключити з мотивувальної частини вироку суду першої інстанції вказівки суду про визнання недопустимими наступні докази:
- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28 вересня 2011 року, фототаблиці та схеми до нього;
- висновки транспортно-трасологічної експертизи №357-а від 18 листопада 2011 року;
- висновки судової транспортно-трасологічної експертизи №2326 від 31 жовтня 2013 року;
- висновки комплексної транспортно-трасологічної та судово-автотехнічної експертизи №394-а від 26 листопада 2011 року.
Виключити з мотивувальної частини вироку вказівки суду про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася по вині водія ОСОБА_13 .
В решті вирок суду залишити без змін.

Повний текст ухвали буде проголошений 22 грудня 2018 року о 12-00 год. за адресою: вул. Емінеску, 4 м. Чернівці.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду .

Головуючий /підпис/ ОСОБА_12

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

"Копія. Згідно з оригіналом." Суддя -доповідач _______________ ОСОБА_12 (посада) (підпис) (ПІБ)

22.12.2018 року

(дата засвідчення) копії)