Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

21.03.2019 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,
та учасників судового розгляду: прокурора ОСОБА_5 та адвоката
ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/148/19, за апеляційною скаргою, яку подав адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 ,
ВСТАНОВИВ :

ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2018 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 (далі слідчий) і накладено арешт шляхом заборони розпорядження на земельну ділянку площею 1, 65 га, що знаходиться по вул. Кошицькій, 30, у м. Ужгород, яка відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000031 перебуває у постійному користуванні Готельного комплексу «Світанок» ОДП «Закарпаттурист».

З матеріалів судового провадження вбачається, що 21.12.2018 до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області звернулася слідчий із клопотанням про накладення арешту шляхом заборони розпорядження на земельну ділянку площею 1, 65 га по вул. Кошицькій, 30 у м. Ужгород, що відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000031 перебуває у постійному користуванні Готельного комплексу «Світанок» ОДП «Закарпаттурист» (далі земельна ділянка), яке погодив начальник відділу прокуратури Закарпатської області ОСОБА_9 . У клопотанні вказується на те, що в провадженні СУ ГУНП в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження № 0000277 від 29.10.2018 за ознаками передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України кримінального правопорушення, за фактом внесення посадовими особами відділу в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру неправдивих відомостей у відповідь № 1096/402-18-0.28 від 10.10.2018 з відомостями зі статистичної звітності форми 6-зем про належність земельної ділянки до земель громадського призначення, при тому, що згідно Державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000031 земельна ділянка надана в постійне користування Готельному комплексу «Світанок» ОДП «Закарпаттурист» та є земельною ділянкою рекреаційного призначення. Слідчий зазначає, що земельна ділянка є матеріальним об`єктом, який буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є предметом, що є об`єктом кримінально-протиправних дій. Слідчий вважає, що з метою запобігання можливості перетворення, відчуження земельної ділянки, зміни її правового статусу й, таким чином, порушення прав добросовісного користувача ЗАТ «Закарпаттурист», про що останніми написано заяву до органу досудового розслідування, з метою забезпечення збереження речових доказів у незмінному правовому статусі, на земельну ділянку необхідно накласти арешт. Підставою застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження є той факт, що органом досудового розслідування встановлено правовий статус земельної ділянки, а саме спробу порушити процедуру та права ЗАТ «Закарпаттурист» при реалізації рішення ОСОБА_7 , яке надано на підставі завідомо підробленого офіційного документу. Вважає, що невжиття заходів щодо заборони розпорядження земельною ділянкою, призведе до порушення вимог законодавства та сприятиме вчиненню нових злочинів посадовими особами Ужгородської міської ради та Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області. Просить накласти арешт на земельну ділянку із забороною розпоряджатися такою.

В ухвалі слідчого судді вказується на те, що слідчим доведено, що земельна ділянка має значення речового доказу в кримінальному провадженні та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки є об`єктом вчиненого злочину, а також необхідність накладення на неї арешту з метою збереження речового доказу та наявність передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків. Тому, слідчий суддя, врахувавши можливість використання земельної ділянки як доказу в кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, прийшов до висновку про наявність правових підстав для арешту земельної ділянки та необхідність задоволення клопотання слідчого.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною. Зазначає, що клопотання слідчого розглянуто без участі ОСОБА_7 , а про наявність оскаржуваної ухвали їм стало відомо 21.02.2019 з Єдиного державного реєстру судових рішень, що свідчить про те, що перебіг строку апеляційного оскарження необхідно рахувати саме з 21.02.2019. Посилається на те, що на земельній ділянці, на яку накладено арешт, знаходиться будівля, яка належить ОСОБА_7 на праві приватної власності, і з метою дотримання закону при використанні земельної ділянки, останнім на підставі рішення Ужгородської міської ради розпочато збір землевпорядних документів, однак, у зв`язку з накладенням на земельну ділянку арешту, подальший процес реалізації власних конституційних прав, зокрема, отримання ОСОБА_7 у користування земельної ділянки, що знаходиться під належною йому будівлею, є неможливим. Стверджує, що щодо земельної ділянки не застосовується ні конфіскація, ні спеціальна конфіскація як види кримінального покарання, і цей об`єкт нерухомості залишиться в користування діючого суб`єкта, у зв`язку із чим, застосування такого обтяження й обмеження прав інших осіб є недоцільним. Крім того, вказує на те, що громадяни України не несуть і не можуть нести відповідальність за помилки, допущені службовими особами при реалізації своїх повноважень або вчинені такими особами злочини, а обтяження кримінального процесуального характеру не повинні перешкоджати реалізації конституційних прав жодної особи, яка будь-яким чином не пов`язана з учиненим злочином. Разом із тим, зазначає, що в умовах систематичного реформування правосуддя в Україні, розгляд справ будь-якої категорії затягується на невизначений термін, а тому, обмеження, які застосовуються при розгляді справ носять тривалий характер, що є неприйнятним для країни, яка перебуває в процесі європейської інтеграції. Просить перебіг строку на апеляційне оскарження рахувати з 21.02.2019, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт земельної ділянки.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, пояснення адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу; прокурора ОСОБА_5 , яка ухвалу слідчого судді вважає законною та обґрунтованою і просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, ухвала слідчого судді до скасування з таких підстав.

За змістом конституційних норм та положень кримінального процесуального законодавства тягар доведеності обґрунтованості тверджень клопотань про необхідність накладення арешту на майно, покладений на органи досудового розслідування, - ініціаторів клопотань та прокурора.

Відповідно до ст. 23 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Підтримання державного обвинувачення у суді здійснюється прокурором. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання про накладення арешту шляхом заборони розпорядження на земельну ділянку площею 1, 65 га, що знаходиться по вул. Кошицькій, 30, у м. Ужгород, яка відповідно до Державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000031 перебуває у постійному користуванні готельного комплексу «Світанок» ОДП «Закарпаттурист», слідчим суддею не були враховані вимоги Конституції України, кримінального процесуального закону та принципи верховенства права закладені в Європейській Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та Рішеннях Європейського Суду з прав людини, ретельно не перевірені доводи клопотання, й постановлено судове рішення, яке з огляду на норми матеріального та процесуального права не можна визнати законним та обґрунтованим.

Так, відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов ) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках передбачених Кримінальним кодексом України.

У випадку передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках передбачених Кримінальним кодексом України може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правого характеру у виді конфіскації майна.

У випадку передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної або юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову в кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Накладаючи арешт шляхом заборони розпорядження на земельну ділянку площею 1,65 га, що знаходиться по вул. Кошицькій, 30, у м. Ужгород, яка відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000031 перебуває у постійному користуванні готельного комплексу «Світанок» ОДП «Закарпаттурист»,слідчий суддя в ухвалі послався на приписи ст. ст. 170, 173 КПК України, зазначивши, що слідчим доведено, що земельна ділянка відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, є об`єктом вчиненого злочину, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України, а також те, що земельна ділянка постановою слідчого визнана речовим доказом, і враховано можливість використання земельної ділянки як доказу в кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

На будь-які інші підстави в обґрунтування прийнятого рішення слідчий суддя в ухвалі не послався.

Дослідивши матеріали за клопотанням, колегія суддів вважає, що як слідчим, так і слідчим суддею не були дотримані вимоги ст. ст. 170, 171, 173 КПК України, відповідно, при внесенні та розгляді клопотання.

Твердження слідчого судді про те, що слідчим доведено, що земельна ділянка відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, є об`єктом вчиненого злочину, наявність передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків, колегія суддів вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, позаяк із матеріалів судового провадження, у тому числі, з ухвали слідчого судді вбачається, що слідчий не приймав участь у розгляді клопотання. У матеріалах судового провадження відсутні будь-які дані про час та обставини, за яких слідчий доводив, що земельна ділянка є об`єктом вчиненого злочину, відповідає критеріям зазначеним у статті 98 КПК України, наявність передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України ризиків і має значення речових доказів. Крім цього, колегія суддів зазначає, що у розгляді клопотання також не приймав участь прокурор, який його погоджував і на якого покладений тягар доведення обґрунтованості доводів клопотання (а. с. 50-54).
Крім того, колегія суддів, дослідивши матеріали судового провадження прийшла до висновку, що такі не містять будь-яких відомостей про те, що кримінальним правопорушенням кому - небудь завдана матеріальна шкода. Одночасно, з матеріалів судового провадження не вбачається, що в справі заявлявся цивільний позов. На відсутність заявленого в справі цивільного позову також вказувала сторона захисту : адвокат ОСОБА_6 , а прокурор не вказувала на наявність заявленого в справі цивільного позову.

Учасниками судового розгляду апеляційному суду також не надані відомості про те, що будь-хто зі службових осіб юридичної чи фізичної особи, подавав заяви про визнання його цивільним позивачем, а стороною обвинувачення - не надані відомості про те, що в справі будь-хто визнавався цивільним відповідачем.

Дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів також приходить до висновку про те, що органом досудового розслідування у кримінальному провадженні ОСОБА_7 не визнавався підозрюваним, обвинуваченим чи засуджувався й щодо нього може бути застосовано покарання у виді конфіскації чи спеціальної конфіскації. Стороною обвинувачення також не надано будь-які дані про те, що у кримінальному провадженні щодо третіх осіб чи юридичних осіб, у випадках передбачених Кримінальним кодексом України, може бути застосована спеціальна конфіскація.

Крім того, стороною обвинувачення не надані будь-які дані про те, що у кримінальному провадженні з фізичної особи ОСОБА_7 може бути стягнута неправомірна вигода. Відсутні у матеріалах судового провадження і дані про неосудних осіб, діями яких завдана матеріальна шкода, яку в подальшому необхідно буде відшкодовувати за рахунок арештованого майна.

Доводи клопотання про те, що арешт накладається на земельну ділянку з метою запобігання можливості її перетворення, відчуження, а також із метою забезпечення збереження речових доказів, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, належним чином не вмотивованими.

Так, з оскаржуваного судового рішення не вбачається на підставі чого слідчий суддя прийшов до висновку про достатність підстав вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
При оцінці доводів клопотання та доводів апеляційної скарги, колегія суддів також вважає, що у клопотанні не вказується на наявність даних у підтвердження ризиків перетворення чи відчуження земельної ділянки. Під час розгляду апеляційної скарги прокурор також не посилалась на наявність даних у підтвердження ризиків перетворення чи відчуження майна, а також на наявність даних, які б підтверджували, що не накладення арешту на земельну ділянку шляхом заборони розпорядження нею може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню за ч. 2 ст. 366 КК України.
При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення колегія суддів також враховує те, що слідчим у клопотанні не ставились вимоги про заборону використання земельної ділянки.
З матеріалів судового провадження і, зокрема, клопотання, не вбачається на кого саме покладені обов`язки по зберіганню майна (земельної ділянки), кому роз`яснені положення закону щодо відповідальності за зберігання майна.
Прокурором також не оспорювались висновки про те, що ОСОБА_7 придбавши будівлю, яка розташована на земельній ділянці, є добросовісним набувачем майна, як власник майна має право використовувати його за призначенням, забезпечить належне його зберігання.
Матеріали судового провадження також підтверджують наступні факти та обставини.
Відповідно до рішення Ужгородської міської ради від 24.05.2012 № 518 припинено приватному Закарпатському обласному акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» право постійного користування земельною ділянкою площею 0.1890 га, що розташована по АДРЕСА_1 (арештованою земельною ділянкою). Визнано, що Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Серії 1-ЗК № 000031, виданий 25.06.1998 року втратив чинність.
Відповідно до рішення Ужгородської міської ради від 24.05.2012 № 518 надано дозвіл на розробку проектів відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_10 на земельну ділянку площею 0.1890 га, що розташована по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, з подальшою передачею її в оренду.
Згідно рішення Ужгородської міської ради від 07.12.2012 № 735 відмовлено Державній інспекції сільського господарства в Закарпатській області у задоволенні клопотання про скасування п. 4 рішення від 24.05.2012 № 518 «Про припинення приватному Закарпатському обласному акціонерному товариству по туризму та екскурсіях «Закарпаттурист» права постійного користування земельною ділянкою площею 0.1890 га, що розташована по АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення Ужгородської міської ради від 30.10.2018 № 1301 надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок із подальшою передачею їх в оренду гр. ОСОБА_7 на земельну ділянку площею 0.1182 га, що розташована по АДРЕСА_1 для іншої громадської забудови (арештованою земельною ділянкою).
Із нотаріально засвідченої заяви директора ДП Ужгородський ТОК «Світанок» ПРАТ «Закарпаттурист» вбачається, що підприємство заявляє про добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою площею 0.1182 га, що розташована по АДРЕСА_1 у зв`язку з відчуженням об`єкта нерухомого майна, який розташований на вказаній земельній ділянці, на підставі договору купівлі-продажу, засвідченого 18.05.2011 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу за реєстровим № 1303, з метою надання цієї земельної ділянки ОСОБА_7 , у зв`язку з набуттям ним права власності на об`єкт нерухомого майна спальний корпус № 3 загальною площею 920.5 м. кв., який знаходиться на цій земельній ділянці.
З договору про поділ майна від 04.11.2017 року вбачається, що ТзОВ «Закарпаттурист» та ОСОБА_7 погодили поділ майна, яке належить Сторонам на праві приватної спільної часткової власності, у тому числі те, що гр. ОСОБА_7 належить 10/100 частки будівель комплексу, а саме будівля спального комплексу № 3, загальною площею 920.5 кв. м. на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_11 від 15.04.2016 за реєстровим № 34. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № запису про право власності 14190720. Відповідно до цього договору земельна ділянка, на якій розташовані нежитлові будівлі, не передана їм у приватну власність.
З довідки, виданої директором ТОВ «Закарпаттурист» ОСОБА_12 від 20.11.2018 вбачається, що у зв`язку з відчуженням об`єкта нерухомого майна на підставі договору купівлі-продажу 18.05.2011, який розташований на вказаній земельній ділянці, ДП Ужгородський ТОК «Світанок» ПРАТ «Закарпаттурист» підписано добровільну відмову від права постійного користування земельною ділянкою площею 0.1182 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , з метою надання цієї земельної ділянки ОСОБА_7 (а. с. 34).
Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею Серії 1-ЗК № 000031, виданого 25.06.1998 року, земельна ділянка площею 1.65 га, що знаходиться за адресою по вул. Кошицькій, 30, у м. Ужгород, надана у постійне користування готельному комплексу «Світанок» ОДП «Закарпаттурист».
Формальне посилання слідчого у клопотанні на ч. 1 ст. 98, ст. 131, 132, 170 та ст. 171 КПК України, без належного вмотивування мети та підстав для арешту майна, колегія суддів вважає таким, що не приводить до висновку про його обґрунтованість та про необхідність його задоволення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що у кримінальному провадженні відомості в якому про передбачене ч. 2 ст. 366 КК Україникримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи гр. ОСОБА_7 як арешт земельної ділянки шляхом заборони розпорядження нею, що прокурор поза розумним сумнівом не довів законність такого арешту.

Крім того, колегія суддів вважає, що прокурор не довів, що незастосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна (земельної ділянки) шляхом заборони розпорядження нею може призвести до її зникнення, втрати або пошкодження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, що завдання кримінального провадження можуть бути досягнуті і шляхом застосування менш обтяжливих заходів забезпечення цього провадження, у тому числі без застосування щодо майна будь-яких обтяжень.

Колегія суддів також вважає, що заборона у розпорядженні (право на відчуження) земельною ділянкою, на якій розташована будівля спального комплексу № 3, загальною площею 920.5 кв. м., що належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , не дозволить її власнику розпорядитися нею на власний розсуд (відчужити з дотриманням чинного законодавства України), - ОСОБА_7 реалізувати право на її придбання, не відповідає завданням кримінального провадження щодо захисту прав особи, суперечитиме принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Отже, з наведеного витікає, що слідчим суддею були порушені вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання та прийнятті рішення про накладення арешту шляхом заборони розпорядження на земельну ділянку площею 1, 65 га, що знаходиться по вул. Кошицькій, 30, у м. Ужгород, яка відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000031 перебуває у постійному користуванні готельного комплексу «Світанок» ОДП «Закарпаттурист».
Відповідно до ст. ст. 409 - 410 КПК України неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, тягнуть скасування судового рішення, а з урахуванням вимог ст. 407 цього Кодексу, зі скасуванням ухвали слідчого судді й постановленням нової ухвали.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, яку подав адвокат ОСОБА_6 ,підлягає задоволенню, оскільки слідчим суддею постановлено судове рішення, яке визнається незаконним та необґрунтованим ; ухвалу слідчого судді скасовує, постановляє нову, якою в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту шляхом заборони розпорядження на земельну ділянку площею 1, 65 га, що знаходиться по вул. Кошицькій, 30, у м. Ужгород, яка відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000031 перебуває у постійному користуванні готельного комплексу «Світанок» ОДП «Закарпаттурист», відмовляє.

При розгляді апеляційної скарги, колегія суддів, враховуючи положення кримінального процесуального закону, сприяла учасникам судового розгляду в наданні ними доказів, можливостях доведення переконливості висунутих ними аргументів.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги ; положення ст. ст. 220, 317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника) апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи і те, що прокурор ОСОБА_5 під час розгляду апеляційної скарги не заявляла клопотань про дослідження доказів, у тому числі й у спростування доводів апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу, яку подав адвокат ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 грудня 2018 року про накладення арешту шляхом заборони розпорядження на земельну ділянку площею 1, 65 га, що знаходиться по вул. Кошицькій, 30, у м. Ужгород, яка відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000031 перебуває у постійному користуванні Готельного комплексу «Світанок» ОДП «Закарпаттурист», - скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_8 про накладення арешту шляхом заборони розпорядження на земельну ділянку площею 1, 65 га, що знаходиться по вул. Кошицькій, 30, у м. Ужгород, яка відповідно до державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000031 перебуває у постійному користуванні Готельного комплексу «Світанок» ОДП «Закарпаттурист», відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: