Постанова
Іменем України
13 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 642|2787|17
провадження № 51-1883км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2018 року в кримінальному провадженні № 0000850 щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 06 липня 2017 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2018 року апеляційну скаргу прокурора задоволено частково. Вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано, призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; за ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців. В решті вирок місцевого суду залишено без змін.

Як установив суд, 22 березня 2017 року близько 15:00 ОСОБА_6 , перебуваючи біля торгівельного контейнеру № 178 на території ТОВ «Харківський центральний ринок» на вул. Різдвяній, 33 в м. Харкові, помітив речі, що належать володільцю контейнеру ОСОБА_7 , та діючи зі злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_7 не знаходилась біля свого робочого місця, діючи повторно, викрав з вітрини предмети одягу, що належать потерпілій ОСОБА_7 ,чим заподіяв потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 425 грн.
Крім того, 27 квітня 2017 року близько 15:00 ОСОБА_6 , перебуваючи біля торгівельних контейнерів № 402 та № 171 на території ТОВ «Харківський центральний ринок» на вул. Різдвяній, 33 в м. Харкові, куди він прибув для вчинення крадіжок чужого майна, помітив речі, що належать володільцям контейнерів ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , та діючи зі злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись неуважністю потерпілого ОСОБА_9 та тим, що потерпіла ОСОБА_8 не знаходилась біля свого робочого місця, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, викрав з вітрини предмети одягу, що належать потерпілій ОСОБА_8 , на загальну суму 1100 грн, та потерпілому ОСОБА_9 на загальну суму 400 грн.

Крім того, 27 квітня 2017 року близько 15:30 ОСОБА_6 , перебуваючи біля торгівельного контейнеру № 416 на території ТОВ «Харківський центральний ринок» на вул. Різдвяній, 33 в м. Харкові, куди він прибув для вчинення крадіжок чужого майна, помітив речі, що належать володільцю контейнеру ОСОБА_10 , та, діючи зі злочинним умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_10 не знаходилась біля свого робочого місця, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи повторно, зняв з вітрини покривало, що належить потерпілій, та з викраденим майном вартістю 380 грн намагався залишити місце вчинення злочину. Злочинні дії ОСОБА_6 привернули увагу ОСОБА_10 , яка в цей час підходила до контейнеру і яка, будучи очевидцем злочинних дій ОСОБА_6 , почала кричати йому, щоб він зупинився та повернув викрадену річ.
ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що його злочинні дії, направлені на таємне викрадення майна ОСОБА_10 , помічені сторонніми особами і оцінюються як викрадення, і йому не вдалось виконати усі дії, які він вважав достатніми для скоєння злочину, тобто довести свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, обернувши його на свою користь, до кінця з причин, що не залежали від його волі, викинув покривало та намагався залишити місце вчинення злочину, однак був затриманий охоронцем ринку ОСОБА_11 .
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений просить вирок апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції у зв`язку з неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі засудженого внаслідок суворості. Вказує на те, що скасовуючи рішення місцевого суду про застосування до нього ст. 75 КК, суд апеляційної інстанції недостатньо врахував такі обставини, як визнання вини, щире каяття, те, що майже рік засуджений не скоїв будь-яких правопорушень, являвся на виклики правоохоронних органів та суду, що свідчить про намагання його стати на шлях виправлення. Крім того, вказує, що суд безпідставно не застосував до нього положення ст. 75 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою, просив її залишити без задоволення, а судове рішеннябез зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.
Правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеність винуватості та юридична кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України у касаційній скарзі засудженого не оскаржуються.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 під час судового провадження за участю сторони захисту визнавав свою причетність до інкримінованих злочинів й не оспорював фактичних обставин їх вчинення, що дало суду першої інстанції підстави розглядати провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України.

Щодо доводів касаційної скарги засудженого про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення внаслідок суворості, то вони є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України при призначенні покарання суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як убачається із кримінального провадження, суд апеляційної інстанції, призначаючи засудженому ОСОБА_6 покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст.185 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, враховував ступінь тяжкості вчинених злочинів, відсутність позитивних відомостей щодо засудженого, те, що він офіційно не працевлаштований, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, знову вчинив злочини проти власності менше ніж через рік після відбуття покарання за попереднім вироком, обставину, яка пом`якшує покарання-щире каяття, та обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів.

Враховуючи наведені обставини, апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті,дійшов висновку, що таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів.
Обставини, на які є посилання в касаційній скарзі засудженого як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, були враховані апеляційним судом при призначенні покарання ОСОБА_6 , ці обставини не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування вироку апеляційного суду.

На думку колегії суддів є правильним висновок суду апеляційної інстанції про необхідність призначення засудженому покарання, передбаченого санкцією частини статті, за якою його визнано винуватим.
Таким чином, призначивши засудженому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, апеляційний суд не порушив вимоги ст. 65 ККУкраїни, оскільки вказане покарання відповідає конкретним обставинам справи, характеру й тяжкості вчинених злочинів, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в касаційній скарзі засудженого, Суд не вбачає.
Отже законних підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України, для скасування вироку апеляційного суду у зв`язку із необхідністю пом`якшення призначеногоОСОБА_6 покарання та звільнення від відбуття призначеного покарання із застосуванням статті 75 КК України за доводами касаційної скарги засудженого, у Суду немає.
Перегляд судового рішення в апеляційному порядку здійснювався відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 420 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були би підставами для скасування судового рішення, суд касаційної інстанції не встановив.
З урахуванням викладеного, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги засудженого.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Харківської області від 11 січня 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2