Провадження №11-кп/801/170/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
зі секретарем: ОСОБА_5 ,
за участю:
прокурора ОСОБА_6 ,
адвоката ОСОБА_7 ,
засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_8 засудженого вироком Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2010 року за п.п.6,9,12 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням залишено без задоволення,

в с т а н о в и в:
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року клопотання засудженого ОСОБА_8 засудженого вироком Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2010 року за п.п.6,9,12 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі, про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням залишено без задоволення.
Приймаючи рішення суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що з огляду на вимоги ст.ст.81,82 КК України суд першої інстанції вважає, що можливість заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким шляхом помилування засудженого, а заміна невідбутої частини покарання більш м`яким поширюється виключно лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк і до покарання у виді довічного позбавлення волі не може бути застосована. Так само, що стосується умовно-дострокового звільнення від відбування покарання до осіб, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, застосуванню не підлягає, поширюється виключно лише на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та задовільнити його клопотання звільнивши його від довічного позбавлення волі умовно-достроковим звільненням або замінити невідбуту частину покарання більш м`яким, мотивуючи свої вимоги тим, що суд першої інстанції мав задовольнити його клопотання врахувавши при цьому норми Конституції України та положення ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, просить взяти до уваги, що ч.2 ст.87 КК України норма про можливість застосування до нього помилування після відбуття 20 років покарання не задовольняє ст.3 Конвенції.
Президентське помилування не дотримувалось тієї вимоги, яка витікає зі ст.3 Конвенції: довічно засуджений має знати, що саме він має зробити для того, аби була розглянута можливість його звільнення.
Заслухавши засудженого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , які підтримали вимоги викладені в апеляційній скарзі та просили їх задовольнити, прокурора, який заперечив проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.

Вироком Апеляційного суду Київської області від 15 липня 2010 року за п.п.6,9,12 ч.2 ст.115 КК України ОСОБА_8 засуджено до довічного позбавлення волі.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визнав, що заміна судами смертної кари на довічне позбавлення волі, встановлене новим кримінальним законом, а не на позбавлення волі строком на п`ятнадцять років, що як альтернативне смертній карі покарання було передбачено законом під час вчинення злочинів, не є порушенням - статті 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (рішення у справах «Алакрам Хумматов проти Азербайджану» від 18 травня 2006 року, «Ткачов проти України» від 13 грудня 2007 року).
Посилання засудженого ОСОБА_8 , на порушення cт.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке розтлумачене в рішенні Європейського суду з прав людини від 09 липня 2013 року у справі «Вінтерта інші проти Сполученого Королівства Великобританії» в частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, суд вважає необґрунтованим, оскільки ч.1 cт.87 КК України передбачено можливість здійснення Президентом України помилування стосовно індивідуально визначеної особи. Згідно ч.2 cт.87 КК України актом про помилування може бути здійснена заміна засудженому призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк не менше двадцяти п`яти років.
Таким чином, Кримінальним кодексом України передбачено можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням шляхом помилування засудженого, що у повній мірі відповідає вимогам «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та практиці Європейського суду з прав людини.
Відповідно до роз`яснень п.3 та п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш мяким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким щодо осіб, які засуджені до довічного позбавлення волі не застосовується.
Враховуючи вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і підстав для її скасування немає.
Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 жовтня 2018 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : (підпис)

Згідно з оригіналом