КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1258/2019 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 185 КК України Доповідач: ОСОБА_2

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 0000198 за апеляційною скаргою прокурора, який приймав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року, щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України, -
за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року, обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто прокурору Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області.
Приймаючи рішення про повернення обвинувального акту прокурору, суд першої інстанції проаналізував зміст направленого на адресу суду обвинувального акту, та прийшов до висновку, що він не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а саме порушено п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки за зазначеною в обвинувальному акті адресою місця проживання та реєстрації обвинувачений ОСОБА_7 судові повідомлення не отримує, на виклики до суду не з`являються, що свідчить про недостовірні дані місця проживання обвинуваченого.

Не погоджуючись з вказаною ухвалу суду, прокурор Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року у зв`язку з неповнотою судового розгляду та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та повернути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до суду першої інстанції для виконання вимог ст. 314, 315 КПК України.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що виходячи з положень ст. 42, 121 КПК України, явка обвинуваченого до суду є його обов`язком. Законодавець не покладає на прокурора обов`язок доставити обвинуваченого до суду.
Також апелянт зазначає, що в порушення вимог ч. 2 ст. 314 КПК України, головуючий провів підготовче засідання без участі обвинуваченого, тим самим не дав змоги обвинуваченому висловити свою думку щодо можливості призначення судового розгляду, чим порушив його права.
Крім того апелянт зазначає, що у обвинуваченого ОСОБА_7 не було можливості з`явитися у судові засідання Києво-Святошинського районного суду 17.05.2018, 21.08.2018, 31.10.2018, 28.01.2019 та відповідно отримати повістки про виклик до суду, оскільки в перше підготовче судове засідання, призначене на 17.05.2018 обвинувачений ОСОБА_7 , оскільки 05.05.2018 був затриманий Дніпровським УП ГУ НП в Києві та взятий під варту Дніпровським районним судом м. Києва. В подальшому, 25.05.2018 ОСОБА_7 був засуджений Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 6 місяців 7 днів арешту; 20.07.2018 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді 1 року 2 місяців позбавлення волі. На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у Райківській виправній колонії Житомирської області №73.
Проте, вказану інформацію судом проігноровано та не взято до уваги.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, ухвала суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржена.
Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, за змістом п.3 ч.3 ст.314 КПК України, за результатами підготовчого судового засідання, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадку його невідповідності вимогам КПК України, які визначені в ч.ч.1-3 ст.291 КПК України.

Як зазначено в ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про невідповідність вимогам процесуального законодавства обвинувального акта у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 не відповідає фактичним обставинам справи.
Підстави для повернення обвинувального акту, які наведені в ухвалі суду першої інстанції є такими, що суперечать вимогам ст. 291 КПК України.

Статтею 291 КПК України встановлено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту, останній відповідає зазначеним вище вимогам, що спростовує висновки місцевого суду.
За положеннями ст. 314 КПК України суд першої інстанції має право повернути обвинувальний акт лише у разі його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України,

Отже, суд першої інстанції має перевірити обвинувальний акт на предмет його відповідності вимогам ст. 291 КПК України, які є вичерпними.

Приймаючи рішення про повернення обвинувального акта, суд послався на відсутність фактичного місця проживання обвинуваченого, що унеможливлює сповістити останнього про день та час розгляду справи у суді.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки зміст обвинувального акту засвідчує протилежне, а саме дані щодо місця реєстрації та фактичного проживання обвинуваченого, що узгоджується з вимогами п. 2 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на момент складання обвинувального акту 30 січня 2018 року, дані щодо фактичного місця проживання обвинуваченого зазначені вірно, що підтверджується рапортом ДОП СДОП ВП Дарницького УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_9 /а.с. 37/, з якого вбачається, що сестра ОСОБА_7 ОСОБА_10 в телефоній розмові повідомила, що її брат за адресою АДРЕСА_1 , не проживає вже рік.
Зазначене свідчить, що ОСОБА_7 , до моменту залишення місця проживання, проживав за вказаною адресою.
Обставина залишення обвинуваченим місця проживання не перебуває у площині невідповідності обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обставини неявки обвинуваченого до суду має вирішувати у відповідності до положень ст. 335 КПК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, судом першої інстанції не перевірено інформацію, про яку зазначає, в апеляційній скарзі прокурор, що у обвинуваченого ОСОБА_7 не було можливості з`явитися у судові засідання Києво-Святошинського районного суду 17.05.2018, 21.08.2018, 31.10.2018, 28.01.2019 та відповідно отримати повістки про виклик до суду, оскільки 05.05.2018 був затриманий Дніпровським УП ГУ НП в Києві та взятий під варту Дніпровським районним судом м. Києва. В подальшому, 25.05.2018 ОСОБА_7 був засуджений Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у вигляді 6 місяців 7 днів арешту; 20.07.2018 Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді 1 року 2 місяців позбавлення волі. На даний час ОСОБА_7 відбуває покарання у Райківській виправній колонії Житомирської області №73.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для повернення обвинувального акту, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено жодної мотивованої підстави, яка ґрунтується на вимогах закону для повернення обвинувального акту прокурору, як такого, що не відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, і тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 291, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 , - задовольнити.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 січня 2019 року, якою обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України, повернуто прокурору Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області, - скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акта в даному кримінальному провадженні в суді першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ ________________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4