ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2018 р.
м. Київ

справа № 741/1031/16

провадження № 51-1394 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря
судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засуджених ОСОБА_6 ,
ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,
потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_6 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року щодо
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця с. Червоні Партизани
Носівського району Чернігівської області,
який проживає:

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 389 КК України,
ОСОБА_12 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
уродженця та жителя

АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
уродженця с. Кобижча Бобровицького району
Чернігівської області, який проживає:
АДРЕСА_3 ,

засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року:
- ОСОБА_6 засуджено за: ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією частини майна, яка є його власністю; ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією частини майна, яка є його власністю.
Згідно зі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднано покарання за вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2015 року та остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 15 днів з конфіскацією частини майна, яке є його власністю.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10 червня 2016 року по 17 листопада 2016 року включно та з 25 лютого 2017 року по 14 квітня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі;
- ОСОБА_12 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією частини майна, яке є його власністю;
- ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 187 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією частини майна, яке є його власністю.
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 залишено без зміни.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 15 квітня 2017 року по 20 червня 2017 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
За вироком суду ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 визнано винуватими в тому, що вони 17 березня 2016 року за попередньою змовою між собою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, на березі річки Носівочка в м. Носівка Чернігівської області, з метою заволодіння чужим майном, вчинили напад на ОСОБА_11 , під час якого, погрожуючи останньому вбивством та спричинивши потерпілому легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, заволоділи його майном на загальну суму 2 586 грн 22 коп.
Крім того, ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 30 листопада 2015 року за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, після постановлення 11 січня 2016 року на облік до Носівського районного відділу КВІ та роз`яснення порядку, умов відбування, наслідків ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, та після подальшого направлення для відбування покарання до КП «Носівка-Комунальник», будучи попередженим 15 лютого 21016 року, 22 березня 2016 року та 12 квітня 2016 року про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування громадських робіт, умисно, без поважних причин неодноразово не з`являвся на відпрацювання громадських робіт, а також не прибув на реєстрацію до Носівського районного відділу КВІ 12 лютого 2016 року, 25 березня 2016 року та 08 травня 2016 року.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить їх скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 187 КК України закрити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що: - суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину щодо потерпілого ОСОБА_11 , оскільки останній ні під час досудового розслідування, ні в судовому засіданні прямо не вказував на його причетність; - ухвала суду апеляційної інстанції про надання дозволу на проведення негласних слідчих розшукових дій і доручення слідчого на проведення НСРД не можуть бути допустимими доказами, бо не були відкриті стороні захисту по завершенню досудового розслідування.
Засуджений ОСОБА_6 у касаційній скарзі, доводи якої аналогічні доводам касаційної скарги його захисника, не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі, просить їх змінити, шляхом закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 187 КК України. Свої вимоги засуджений мотивує тим, що вирок суду першої інстанції за ч. 2 ст. 187 КК України, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах. Вказує також на свою непричетність до даного злочину та відсутність попередньої змови групою осіб. Крім того, зазначає про неправильне застосування судом апеляційної інстанції положень ч. 5 ст. 72 КК України при зарахуванні строку попереднього ув`язнення.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить їх скасувати, а кримінальне провадження щодо його підзахисного закрити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що: - суд першої інстанції безпідставно врахував результати проведення негласних слідчих розшукових дій як доказ вини ОСОБА_7 , так як вони стороні захисту відкриті не були; - судовими інстанціями не встановлено доказів причетності його підзахисного до вчинення ним злочину; - ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_12 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати, а кримінальне провадження щодо його підзахисного закрити. Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, безпідставно визнав ОСОБА_12 винуватим у вчиненні злочину, оскільки сам потерпілий заперечив причетність його до нападу.
Позиції учасників судового провадження
Захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , засуджені ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підтримали подані касаційні скарги, просили їх задовольнити.
Прокурор частково підтримав касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 в частині неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень ч. 5 ст. 72 КК України при зарахуванні строку попереднього ув`язнення, проти всіх інших скарг заперечив, просив їх залишити без задоволення.
Потерпілий ОСОБА_11 підтримав касаційну скаргу захисника ОСОБА_10 , заявивши про те, що ОСОБА_12 участі в розбійному нападі на нього не брав, проти задоволення інших скарг заперечував.
Мотиви Суду
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Положенням ч. 1 ст. 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто в ухвалі слід проаналізувати всі доводи, зазначені в апеляційній скарзі, та зіставити їх з наявними у справі доказами, дати на кожен із них вичерпну відповідь.
Цих вимог закону суд апеляційної інстанції не дотримався.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та обвинуваченні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.
Так, у своїх апеляційних скаргах захисники та засуджені вказували на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Зокрема, захисники та обвинувачені зазначали про порушення вимог ст. 290 КПК України при відкритті матеріалів НСРД, про протиріччя в показаннях потерпілого, які не були усунуті в судовому засіданні, та про відсутність достатніх доказів винуватості обвинувачених в інкримінованих злочинах.
Суд апеляційної інстанції зазначив зміст апеляційних скарг сторони захисту, однак належним чином указаних доводів не перевірив, не навів переконливих мотивів для їх спростування та не зазначив підстав, через які їх скарги залишив без задоволення.

Фактично суд апеляційної інстанції лише перерахував докази обвинувачення, викладені у вироку, та погодився з висновком суду першої інстанції про їх допустимість.
Наведене свідчить про те, що ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК України, а тому підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції повинен врахувати викладене, перевірити належним чином усі доводи, наведені в апеляційних скаргах, і ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
З огляду на те, що ОСОБА_12 та ОСОБА_7 поміщені до пенітенціарних установ на виконання вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14 квітня 2017 року, залишеного без зміни ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року, і ця ухвала Судом скасовується, засуджені ОСОБА_12 і ОСОБА_7 підлягають звільненню з установи виконання покарань.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VII від 03 жовтня 2017 року, Суд
постановив:
Касаційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_12 та ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з установи виконання покарань.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3