Справа № 148/1691/16-к
Провадження №11-кп/801/20/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 січня 2019 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді : ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 на вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року, яким
ОСОБА_7 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тульчин, українця, громадянина України з неповною середньою освітою, працюючого неофіційно, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , що має на утриманні неповнолітню дитину, раніше судимого вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.05.2015 року за ч. 2 ст. 185 КК , ч.4 ст. 70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України з призначенням покарання у виді 2 років обмеження волі та у відповідності до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнено від відбування призначеного покарання,

ВСТАНОВИВ:

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 7 липня 2016 року приблизно о 22.00 год., перебуваючи в м. Тульчині на ставку «Бровар», помітив ОСОБА_10 . Грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з прагненням очевидно показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві ОСОБА_7 почав зухвало себе поводити та шукати нікчемні мотиви для провокування конфліктної ситуації. Того ж дня через невеликий проміжок часу в м. Тульчин по вул. Джерельній ОСОБА_7 знову зустрів ОСОБА_10 та з метою самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб під мнимим мотивом підбіг до нього, після чого умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань, виражаючи особливу зухвалість, грубо порушуючи громадський порядок та встановлені правила поведінки і норми моралі, наніс удар підібраною неподалік палицею по лівій руці ОСОБА_10 , від чого останній впав на землю. Після цього ОСОБА_7 наніс останньому ще декілька ударів кулаками по тулубу та обличчі.

Не погодившись з вироком суду, заступник прокурора Вінницької області ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.1 ст. 296 КК України у виді 2 років обмеження волі, на підставі ст.ст. 71, 72 КК України остаточне покарання визначити шляхом приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.05.2015 у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

Заслухавши доповідача, прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які погодились з позицією прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України за вказаних у вироку обставин базується на сукупності досліджених у судовому засіданні доказів та учасниками судового розгляду не оскаржується.

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 296 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував закон, який підлягав застосуванню, що призвело і до невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

Так, відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» звільнення від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, застосовується до осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України та які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Відповідно до ч.3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 КК України.

При цьому, ч.1 ст. 71 КК України передбачено, що у разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та вироку Тульчинського районного суду від 27.11.2017, ОСОБА_7 раніше судимий вироком Тульчинського районного суду від 18.05.2015 за ч.2 ст. 185, ст. 75 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі та звільнений від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком 2 роки.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 296 КК України, за яке ОСОБА_7 засуджений вироком Тульчинського районного суду від 27.11.2017 вчинене ним 07.07.2016, тобто у період іспитового строку, встановленого попереднім вироком від 18.05.2015.

Злочини, за які засуджувався ОСОБА_7 як за вироком Тульчинського районного суду від 18.05.2015 за ч.2 ст. 185 КК України, так і за вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 27.11.2016 за ч.1 ст. 296 КК України відповідно до ст. 12 КК України не відносяться до категорії тяжких чи особливо тяжких та обвинувачений ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , 2015 року народження, а тому суд першої інстанції мав призначити покарання за ч.1 ст. 296 КК України, потім визначити остаточне покарання за сукупністю вироків на підставі ст. 71 КК України і лише після цього вирішити питання про застосування відносно обвинуваченого акту амністії, який в даному випадку може бути застосований.
Керуючись ст. ст.405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, апеляційний суд,-
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 КК України остаточне покарання ОСОБА_7 призначити шляхом приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.05.2015 у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі.

На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: (підписи)
Згідно з оригіналом:

: