В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження, з угодою про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003357 від 25.10.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Хуст, Закарпатської обл., та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, з вищою освітою, розлучений, раніше не судимий, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , помічник начальника штабу-начальник розвідки 2 гірсько-піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , в званні капітан, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Згідно з обвинувальним актом, встановлено, що капітан ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних службових осіб військової частини, 29.01.2018 не з`явився вчасно на військову службу до місця розташування 2 гірсько-піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був відсутній на військовій службі по 04.03.2018. Окрім того, капітан ОСОБА_4 , без дозволу відповідних службових осіб військової частини 12.03.2018 не з`явився вчасно на військову службу до місця розташування 2 гірсько-піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був відсутній на військовій службі, без поважних причин по 28.03.2018, а в подальшому без поважних причин останній не з`являвся на військову службу з 12.06.2018 по 24.10.2018, перебуваючи вказані періоди поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Такі дії підозрюваного ОСОБА_4 , органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, а саме, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Разом з обвинувальним актом до суду надійшла угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним від 26 жовтня 2018 року укладена між прокурором ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 ..

На підставі наведеного, суд розглянув справу (обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості) відповідно до положень ст. ст. 471, 473, ч.5 ст. 474 КПК України.

Зі змісту угоди встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 беззастережно та у повному обсязі визнає свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України в обсязі згідно повідомленої йому від 26.10.2018 року підозри, а саме в тому що він: ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 12, 16, 49, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, без дозволу відповідних службових осіб військової частини, 29.01.2018 не з`явився вчасно на військову службу до місця розташування 2 гірсько-піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був відсутній на військовій службі по 04.03.2018. Окрім того, ОСОБА_4 , без дозволу відповідних службових осіб військової частини 12.03.2018 не з`явився вчасно на військову службу до місця розташування 2 гірсько-піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та був відсутній на військовій службі, без поважних причин по 28.03.2018, а в подальшому без поважних причин останній не з`являвся на військову службу з 12.06.2018 по 24.10.2018, перебуваючи вказані періоди поза розташуванням військової частини, проводячи час на власний розсуд.

Сторони дійшли згоди щодо визначення ОСОБА_4 покарання та вважають, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, підозрюваному необхідно призначити покарання у виді трьох років позбавлення волі, та на підставі ст. 75 КК України, та сторони угоди просять суд звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк на 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник та прокурор підтвердили суду, що угода про визнання винуватості від 26.10.2018 року укладена добровільно, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, та просили її затвердити.

Обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що права, надані йому законом у зв`язку з укладенням угоди про визнання винуватості він повністю розуміє; з наслідками укладення та затвердження угоди про визнання винуватості обізнаний; характер обвинувачення та його суть йому зрозумілі; обраний вид покарання, який застосовується до нього у разі затвердження угоди, із ним узгоджено та є цілком зрозумілим; свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України визнає повністю.

Захисник у судовому засіданні просив затвердити угоду. Зазначив, що угода укладена відповідно до вимог КПК України.

Органом досудового слідства дії ОСОБА_4 , кваліфіковано за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення військовослужбовця (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад один місяць, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану - вірно.

Суд не вправі перевіряти фактичні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, оскільки не здійснює оцінку доказів у кримінальному провадженні під час проведення підготовчого судового засідання, виходячи з того, що межі розгляду встановлюються лише змістом угоди про визнання винуватості.

Судом на виконання вимог ст. 474 КПК України сумніву у добровільності та істинності позиції обвинуваченого та прокурора не встановлено. В підготовчому судовому засіданні суд переконався у добровільності укладення сторонами угоди і у тому, що угода про визнання винуватості від 26.10.2018 року не є наслідком застосування насильства, примусу погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді.

Ухвалюючи вирок, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами та оцінені судом, в межах такого розгляду на підставі даної угоди, відповідно до ст. 94 КПК України, суд доходить висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 .

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує, що узгоджені сторонами в угоді про визнання винуватості вид і міра покарання відповідають загальним правилам призначення кримінальних покарань та розміру призначеного покарання, які встановлені Кримінальним кодексом України.

Кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 407 КК України, відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжких.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України - угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

При вирішенні питання про відповідність угоди про визнання винуватості від 26.10.2018 року вимогам ст.ст. 469, 474 КПК України, суд враховує, що умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам цього кодексу, зокрема щодо змісту та порядку укладення угод, а також щодо узгодженої між сторонами міри покарання, яка відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановленим КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, правова кваліфікація дій кримінальних правопорушень правильна, умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб. Не встановлені підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, не є очевидною можливість невиконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань за угодою, фактичні підстави для невизнання винуватості відсутні.

Суд, при прийняті рішення, у підготовчому судовому засіданні згідно з п.1 ч.3 ст.314 КПК України має право затвердити угоду.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Згідно з ст. 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

За таких обставин суд вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого ОСОБА_4 може сприяти покарання, не пов`язане з його ізоляцією від суспільства і призначає узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Та враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що на підставі ст. 75 КК України, слід звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням та встановити іспитовий строк терміном на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України: 1) періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, а після звільнення, до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти командира військової частини, а після звільнення, уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

З врахуванням вищевказаного, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального законодавства, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження та роз`яснивши їм обмеження права щодо оскарження вироку, передбачені ст. 473 КПК України, суд вважає, що угода укладена 26 жовтня 2018 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, обвинувачений визнав вину добровільно, фактичні підстави для визнання вини наявні, узгоджені вид та міра покарання відповідають загальним засадам призначення покарання, визначених ст.65 КК України, у зв`язку із чим суд вважає, що угода підлягає затвердженню.

За наведених обставин, угоду належить затвердити, а ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався та підстав для його обрання до набрання вироком законної сили не встановлено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 395, 407, 471, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Угоду про визнання винуватості від 26 жовтня 2018 року, укладену між прокурором військової прокуратури Ужгородського гарнізону капітан юстиції ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника, -затвердити.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробовуванням та встановити іспитовий строк терміном на 1 (один) рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 ч. 1 п.п. 1, 2 КК України:

1) періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, а після звільнення, до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти командира військової частини, а після звільнення, уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини не допускається.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України в Закарпатський апеляційний суд через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1