ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/546/18Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/44/19 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.125 КК України
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2019 р. Колегія суддів судової палати в кримінальних справах Тернопільського апеляційного суду в складі:

Головуючого - ОСОБА_2

Суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника обвинуваченої - потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_8

секретаря - ОСОБА_9

в режимі відеоконференцзвязку розглянула у відкритому судовому засіданні в залі Тернопільського апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та прокурора Заліщицького відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської обл. на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , на утриманні має неповнолітню дочку, не судима

засуджена за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с.Іванівка Межівського району Дніпропетровської області, жителька АДРЕСА_1 , не судима

засуджена за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка та жителька АДРЕСА_1 , пенсіонерка, не судима

засуджена за ч.1 ст.125 КК України до штрафу в сумі 510 грн., що становить 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

В задоволенні цивільних позовів відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачена- потерпіла ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, у якій просять скасувати вирок Заліщицького районного суду Тернопільської обл. від 27 листопада 2018 р. та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, оскільки вважають, що їх вина у вчиненому злочині не доведена.

Так, обвинувачена ОСОБА_7 у апеляційній скарзі вказувала на те, що не спричиняла тілесні ушкодження ОСОБА_10 , оскільки її дії у даному конфлікті були спрямовані лише на зупинення суперечки між ОСОБА_6 та ОСОБА_11 . Про це ж зазначає і обвинувачена ОСОБА_6 .

Вказує, що тілесні ушкодження були нею отримані в ході боротьби за залізний лом.

Проте суд, як зазначено у скарзі, не взявши до уваги показання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , керуючись внутрішнім переконанням та наявними у кримінальному провадженні доказами, виніс надто суворий вирок, і крім того, відмовив у задоволенні цивільного позову ОСОБА_6 повністю, що в свою чергу є порушенням ст. 128 КПК України, відповідно до якої особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно - небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно - небезпечне діяння , оскільки суд зобов`язаний був в рамках ст. 129 КПК України, задовольнити дані позовні вимоги повністю або частково.

Одночасно вважають, що суд першої інстанції, об`єднавши дані кримінальні провадження в одне, грубо порушив норми ст.ст. 334, 217 КПК України.

Тому вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27.11. 18 р. щодо обвинуваченої - потерпілої ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 , яким останніх визнано винними та засуджено за ч.1 ст. 125 КК України та яким відмовлено потерпілій - обвинуваченій ОСОБА_6 у задоволенні цивільного позову, є таким, що підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі також просить вирок Заліщицького районного суду Тернопільської обл. від 27 листопада 2018 р. скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції, оскільки суд, об`єднавши кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.І ст.125 КК України та кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.І ст.125 КК України в одне кримінальне провадження, порушив норми ст.ст. 334, 217 КПК України, при тому, що таке обєднання не передбачене законом і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Згідно вироку суду, 01 травня 2018 року близько 19 години 30 хвилин між ОСОБА_10 , яка перебувала на вулиці Українська села Дунів Заліщицького району Тернопільської області, та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 з метою нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, кулаком лівої руки нанесла удар ОСОБА_10 у праву щоку, у відповідь на що ОСОБА_10 з метою нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, нанесла удар рукою в ліве плече ОСОБА_6 . У виниклий між ними конфлікт втрутилась ОСОБА_7 та дерев`яною палицею, яку тримала в руках, нанесла удари по передпліччі та грудній клітці ОСОБА_10 , а ОСОБА_6 нанесла їй удар залізним ломом по правому плечі. В свою чергу ОСОБА_10 , забравши дерев`яну палицю у ОСОБА_7 , вдарила у ліву поперекову ділянку тіла ОСОБА_6 , а також нанесла їй декілька ударів по правому стегні та лівій гомілці.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_10 потерпілій ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців в лівій поперековій ділянці, лівому плечі, правому стегні та лівій гомілці, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, чим скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_10 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців на правому плечі, правій щоці, грудній клітці та лівому передпліччі, які за ступенем тяжкості кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, чим скоїли кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Заслухавши суддю доповідача, міркування прокурора, який не підтримав свою апеляційну скаргу, разом з тим просить вирок суду в частині відмови у задоволенні цивільних позовів ОСОБА_10 та ОСОБА_6 скасувати з направленням кримінального провадження в цій частині на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства; обвинувачену - потерпілу ОСОБА_6 та обвинувачену ОСОБА_7 , а також представника обвинуваченої -потерпілої ОСОБА_6 - ОСОБА_8 , які вважають вирок таким, що підлягає до скасування внаслідок незаконного засудження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та безпідставної відмови у задоволенні їх цивільних позовів, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора та апеляційна скарга обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підлягають до часткового задоволення.

Так, згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, тобто умисного легкого тілесного ушкодження, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджені наявними в матеріалах справи та наведеними у вироку доказами, дослідженими в судовому засіданні, яким дана належна оцінка.

За нормативним визначенням злочин, передбачений ст. 125 КК України, з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю, спрямованими на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідками у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між вказаним діянням та наслідками.

З об`єктивної сторони злочин характеризується вчиненням тілесних ушкоджень двох видів: 1) легкого тілесного ушкодження (ч. 1 ст. 125); 2) легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності (ч. 2 ст. 125).

Легке тілесне ушкодження першого виду характеризується порушенням анатомічної цілісності тканини або порушенням нормального функціонування тканин чи органів тіла людини, але не спричиняє короткочасного розладу здоровя чи незначної стійкої втрати працездатності.

Злочин вважається закінченим з моменту заподіяння фізичної шкоди у виді наслідків, зазначених у частинах 1 або 2 ст. 125 КК.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність висунутого ОСОБА_10 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів та про юридичну кваліфікацію дій обвинувачених за ч. 1 ст. 125 КК України колегія суддів апеляційного суду вважає обгрунтованими, оскільки вони відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються зібраними, перевіреними та належно оціненими судом першої інстанції доказами.

Так, на підтвердження винуватості ОСОБА_10 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги:

- показання обвинуваченої-потерпілої ОСОБА_10 , яка хоча і не визнала своєї вини, однак пояснила, що 01 травня 2018 р. близько 19 год 30 хв. дійсно мав місце інцидент між нею та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 біля господарства останніх. В ході словесної суперечки вона вдарила рукою у ліве плече ОСОБА_6 в той час, як остання замахнулась на неї залізним ломом, а коли її ззаду почала бити дерев`яною палицею ОСОБА_7 , вона, відібравши в неї палицю, нанесла декілька ударів ОСОБА_6 . В ході обміну ударами наносила удари у відповідь ногами по ногах ОСОБА_6 . Також пояснила, що ОСОБА_6 вдарила її кулаком в обличчя та ломом в плече, а ОСОБА_7 била її дерев`яною палицею по передпліччі та грудній клітці.

Вина обвинуваченої-потерпілої ОСОБА_10 також стверджується показаннями потерпілої-обвинуваченої ОСОБА_6 та показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 .

Вина обвинуваченої-потерпілої ОСОБА_6 знайшла своє повне ствердження в судовому засіданні показаннями самої обвинуваченої, яка хоча і не визнала своєї вини, однак пояснила, що 01.05.2018 року близько 19 год. 30 хв. її сусідка ОСОБА_10 проходила вулицею села повз її господарство. В цей час вона за допомогою залізного лома пересувала бетонний стовп, а її мати - ОСОБА_7 - стояла на вході в господарство. Тоді між нею та ОСОБА_10 почалась словесна суперечка, в ході якої остання нанесла їй удар в плече. У відповідь вона також вдарила її в обличчя, при цьому вони обидві тримались за лом. викручували його в різні сторони і вона не виключає, що в цей час могла даним ломом нанести удар ОСОБА_10 в плече. Її мати - ОСОБА_7 - бажаючи припинити їх бійку, дерев`яною палицею, на яку опирається, нанесла декілька ударів ОСОБА_10 , однак остання забрала в неї палицю і нею ж нанесла їй декілька ударів, побила її ногами, чим спричинила численні синці.

Вина обвинуваченої-потерпілої ОСОБА_6 також стверджується показаннями потерпілої-обвинуваченої ОСОБА_10 та показаннями обвинуваченої ОСОБА_7 .

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 знайшла своє повне ствердження в судовому засіданні показаннями самої обвинуваченої, яка хоча і не визнала своєї вини, однак пояснила, що 01.05.2018 року близько 19 год. 30 хв. між її дочкою ОСОБА_6 та сусідкою ОСОБА_10 виникла словесна суперечка на ґрунті неприязних відносин, яка переросла у бійку. Вони обмінялись ударами, а потім схопились за лом, яким ОСОБА_6 пересувала бетонний стовп. Якийсь час вони, тримаючись руками за лом, викручували його в різні сторони. Тоді вона вирішила припинити бійку, щоб не сталось чогось гіршого, і дерев`яною палицею, на яку опирається, вдарила один раз ОСОБА_10 , після чого остання відібрала в неї палицю та била нею її дочку.

Вина обвинуваченої ОСОБА_7 також стверджується показаннями потерпілої-обвинуваченої ОСОБА_10 та показаннями обвинуваченої-потерпілої ОСОБА_6 .

Вина обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 стверджується і показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що 01.05.2018 року ввечері вийшла на подвіря на шум і крики і на вулиці побачила бійку між сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 . Вони наносили одна одній удари руками та ногами, залізним ломом і дерев`яною палицею.

Крім показань зазначених осіб винуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину доводиться дослідженими у судовому засіданні і іншими доказами:

- висновком судово-медичної експертизи №32 від 03.05.2018 року, згідно якого у ОСОБА_10 виявлено синці на правому плечі, грудній клітці, лівому передпліччі та правій щоці, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких і могли утворитись внаслідок дії тупих предметів при нанесенні ударів руками та металевим ломом;

- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 15.05.2018 року, в ході якого ОСОБА_10 показала, як їй наносили тілесні ушкодження ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ;

- висновком судово-медичної експертизи №34 від 07.05.2018 року, згідно якого у ОСОБА_6 виявлено синці в лівій поперековій ділянці, лівому плечі, правому стегні, лівій гомілці, які за ступенем тяжкості належать до категорії легких і могли утворитись внаслідок дії тупих предметів при нанесенні ударів руками та дерев`яною палицею;

- протоколом проведення слідчого експерименту та фототаблицею до нього від 15.05.2018 року, в ході проведення якого ОСОБА_6 показала, як їй наносила тілесні ушкодження ОСОБА_10 .

Наведені судом у вироку докази зібрані у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, обґрунтовано визнані належними, достатніми та допустимими. Правильність висновків суду щодо наведених доказів у колегії суддів сумнівів не викликає та не спростовується доводами апеляційної скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

При цьому безпідставними є твердження прокурора і захисту про те, що місцевий суд в порушення вимог кримінального процесуального закону об`єднав кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 за ч.І ст.125 КК України та кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_10 за ч.І ст.125 КК України в одне кримінальне провадження, порушивши тим самим норми ст.ст. 334, 217 КПК України, оскільки таке обєднання не передбачене законом і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Так, діючий КПК дійсно не встановлює підстав для об`єднання первісної і зустрічної заяв в одному кримінальному провадженні, що відбувається у формі приватного обвинувачення. При цьому об`єднання вказаних заяв в одному провадженні сприятиме процесуальній економії за умови, якщо заяви мають відношення до одних й тих самих осіб та стосуються взаємопов`язаних діянь, що і мало місце в даному випадку, а тому колегія суддів вважає обгрунтованим та доцільним рішення місцевого суду про обєднання зазначених проваджень в одне.

Таким чином, суд обґрунтовано визнав ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 винуватими у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , суд дотримався вимог ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно із ст. 12 КК України є злочином невеликої тяжкості; наслідки, що настали; наявність на утриманні у ОСОБА_10 неповнолітньої дитини, стан здоровя і правильно призначив йому основне покарання у межах санкції вказаної частини ст.125 КК України у виді громадських робіт.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що призначене ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 покарання буде необхідним та достатнім для їх виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Що стосується апеляційної скарги ОСОБА_6 в частині вирішення питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, колегія суддів зазначає, що при розгляді кримінального провадження судом першої інстанції не було дотримано вимог статей 23, 1167, 1168 ЦК України, статей 127-129 КПК України в частині розв`язання цивільного позову потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_10 , а тому в цій частині вона підлягає задоволенню, оскільки, хоча ОСОБА_10 і не оскаржувала вирок суду, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з положенням ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому місцевий суд у вироку вказав, що цивільні позови до задоволення не підлягають, враховуючи, що ОСОБА_10 та ОСОБА_6 заподіяли одна одній тілесні ушкодження та відповідно моральну шкоду в ході обоюдної бійки, вели себе неправомірно одна відносно іншої і оцінили заподіяну одна одній моральну шкоду в однаковому розмірі. Тому, на переконання суду, задоволення їхніх цивільних позовів на одну і ту ж суму призведе до взаємовиключення виплат одна одній, тому суд не вбачає сенсу в задоволенні даних цивільних позовів.
Колегія суддів зазначає, що наведені мотиви відмови у задоволенні цивільних позовів обвинувачених потерпілих кримінальним процесуальним законом не передбачені.

Зокрема, як зазначено у ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог абз.7 п.2) ч.3 та абз.6 п.2) ч.4 ст.374 КПК України у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначаються як підстави для задоволення цивільного позову, так і рішення про цивільний позов.

Тобто відповідно до вимог вказаних вище статей кримінального процесуального закону суд повинен навести у вироку мотиви прийнятого рішення про задоволення чи відхилення цивільного позову, вказавши норму матеріального права, на підставі якого вирішено цивільний позов.

Інших варіантів вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні при зазначених обставинах КПК не містить, тобто дана норма закону є імперативною і підлягає обовязковому застосуванню.

Вказані вимоги судом першої інстанції дотримані не були.

Зважаючи на наведене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції допустився помилки, відмовивши у задоволенні позовів потерпілим з мотивів, наведених у вироку, в звязку з чим вирок в цій частині підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що інших порушень, які б свідчили про наявність при розгляді даного кримінального провадження істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування вироку, по справі не встановлено, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування оскаржуваного вироку Тернопільського міськрайсуду Тернопільської обл. від 27 листопада 2018 р. в повному обсязі відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як того просять апелянти.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Заліщицького відділу Чортківської місцевої прокуратури Тернопільської обл. та обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 27 листопада 2018 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, скасувати в частині відмови у задоволенні цивільних позовів обвинувачених потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_6 з направленням кримінального провадження в цій частині на новий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи