Дата документу 12.12.2018 Справа№ 335/7027/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/155/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 335/7027/18
Категорія ст. 286 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,
за участю прокурора ОСОБА_6 ,
потерпілого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001608 за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2018 року, яким
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка, Запорізької області, громадянина України, українця, має неповну середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засудженого:
1) 11.12.2001 року Василівським районним судом Запорізької області за ст. 296 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;
2) 28.05.2002 року Василівським районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.3 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. Звільнився 12.11.2004 року умовно-достроково, не відбута частина покарання 7 місяців 23 дні;
3) 21.11.2007 року Дніпровським районним судом м. Києва за ст. 190 ч.2, ст. 186 ч. 2 КК України до позбавлення волі на 5 років. Звільнився 21.11.2012 року по відбуттю строку покарання,
визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у вигляді 2 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку, який суд визначає 1 (один) рік, не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Відповідно до вимог ст. 76 КК України, покладено на обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнуто з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Держави судові витрати на залучення експертів при проведенні експертиз у сумі 6 292 (шість тисяч двісті дев`яносто дві) грн. 00 коп. В вироку вирішена доля речових доказів по справі,
в с т а н о в и л а:

Згідно вироку, 10.05.2018 року, приблизно о 13 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Lexus GX-470», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по середній смузі проїзної частини пр. Соборного, зі сторони пл. Маяковського в напрямку вул. Миру в м. Запоріжжі, зі швидкістю більше 50 км/год., яка перевищує максимально допустиму швидкість у населеному пункті.
У правого краю проїжджої частини пр. Соборного за ходом руху автомобіля «Lexus GX-470» був припаркований автомобіль «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль «Chevrolet nubira», реєстраційний номер НОМЕР_3 , автомобіль «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_4 , автомобіль «ВАЗ-2112», реєстраційний номер НОМЕР_5 , автомобіль «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_6 та автомобіль «Mini One», реєстраційний номер НОМЕР_7 . В цей час, попереду, у попутному з водієм ОСОБА_9 напрямку, у правій смузі рухався автомобіль «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_8 , під керуванням водія ОСОБА_7 . У середній смузі руху здійснював рух автобус «МАЗ-203085», реєстраційний номер НОМЕР_9 , під керуванням водія ОСОБА_11 .
Під час руху, по вищевказаному проспекту, в районі буд. № 192, водій ОСОБА_9 , у зв`язку із зниженням уваги та реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, не дотримуючись безпечного інтервалу та дистанції, при об`єктивній можливості своєчасно виявити автомобілі «ВАЗ-2107» та «Chevrolet nubira», які стояли біля правого краю дороги та автомобіль «Hyundai Accent», який рухався попереду, маючи при цьому технічну можливість уникнути з ними зіткнення, не переконався в безпеці своїх дій, змінив напрямок свого руху вправо, в наслідок чого виїхав частково на праву смугу руху, де передньою правою частиною кузова дотично контактував з автомобілями «ВАЗ-2107» та «Chevrolet nubira», після чого відбулось зіткнення з задньою лівою частиною кузова автомобіля «Hyundai Accent» та одночасно із задньою правою частиною кузова автобусу «МАЗ 203085». Після зіткнення вказаний транспортних засобів автомобіль «Hyundai Accent» реєстраційний номер НОМЕР_8 контактував з автомобілем «Honda Accord», реєстраційний номер НОМЕР_4 , автомобілем «ВАЗ-2112», реєстраційний номер НОМЕР_5 та автобусом «МАЗ» реєстраційний номер НОМЕР_9 , а водій автомобіля «Lexus GX-470», ОСОБА_9 допустив передньою частиною кузова зіткнення з автомобілем «Renault Kangoo», реєстраційний номер НОМЕР_6 », який після контакту скоїв передньою частиною свого кузову зіткнення із задньою частиною кузова автомобіля «Mini One», реєстраційний номер НОМЕР_7 .
Своїми діями водій ОСОБА_9 порушив вимоги п.п. 2.9 а); 10.1; 12.4; 12.9 б) Правил дорожнього руху України. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Hyundai Accent», реєстраційний номер НОМЕР_8 ОСОБА_7 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритий компресійний перелом тіла другого поперекового хребця, набряк м`яких тканин в проекції поперекового відділу хребта, в сукупності кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не були небезпечними для життя в момент їх спричинення, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня. Закритий перелом великого бугорка лівої плечової кістки без зміщення кісткових уламків, набряк м`яких тканин в області лівого плеча, в сукупності кваліфікується як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що не було небезпечними для життя в момент його спричинення, але такими, що спричинили довготривалий розлад здоров`я, більше 21 дня.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини правопорушення, вважає, що вказаний вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеною покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Вважає, що суд 1 інстанції при призначенні покарання обвинуваченому в повній мірі не врахував те, що ОСОБА_9 раніше тричі притягався до кримінальної відповідальності, в тому числі за тяжкі злочини, судимість не знята і не погашена у встановленому законом порядку, вчинив злочин з грубими порушеннями Правил дорожнього руху при обтяжуючій обставині (стан алкогольного сп`яніння) та наслідки кримінального правопорушення (постраждало 3 людини та було пошкоджено 8 транспортних засобів).

Крім того, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_9 двічі відбував реальне покарання і своєї мети щодо виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, реальне покарання у вигляді позбавлення волі не досягло - сумнівно, що цієї мети досягне покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК України передбачає крім основного покарання і додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом до трьох років або без такого. Але судом першої інстанції не застосовано до обвинуваченого додаткове покарання з посиланням на застосування до нього аналогічного покарання за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді позбавлення права керувати транспортним засобом на 1 рік.

Враховуючи, що ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України притягнутий за інше діяння (крім п. 12.9 а) і інші порушення Правил дорожнього руху України з певними наслідками), ніж за ч. 1 ст. 130 КУпАП і до іншого виду відповідальності, тому положення ст. 61 Конституції України у даному випадку не можуть бути застосовані.

Таким чином, суд у вироку не навів належних обставин, за яких ОСОБА_9 можливо не позбавляти права керувати транспортними засобами і не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, наслідки, що настали, а також характер допущених винним грубих порушень правил безпеки дорожнього руху. За таких обставин, враховуючі вищевказані положення постанови Пленуму Верховного Суду України, не призначення додаткового покарання ОСОБА_9 також неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого через м`якість. Просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати в частині призначення покарання і звільнення від його відбування, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити повнії вирок, яким ОСОБА_9 призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, потерпілого, захисника та обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, які просили вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора, підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

ВинуватістьОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.
Судом першої інстанції діїОСОБА_9 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

Доводи прокурора про неправильне застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 ст. 75 КК України, є такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність незнятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан тощо. У кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Згідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції була врахована ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а також те, що останній щиро покаявся, по місцю проживання характеризується позитивно, добровільно відшкодував шкоду, за таких обставин, суд визнав можливим не призначати йому реальне обмеження волі і застосував до нього ст. 75 КК України.

Доводи прокурора про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_9 фактично не врахував того, що останній був тричі судимий, є необґрунтованими, оскільки суд застосував до обвинуваченого самий суворий вид покарання, передбачений санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.

Враховуючи вищевказане, а також те, що ОСОБА_9 вчинив необережний злочин невеликої тяжкості, має на утриманні малолітню дитину, потерпілий ОСОБА_7 не наполягав на суворому покаранні для останнього, колегія суддів вважає, що рішення суду про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням шляхом визначення іспитового строку та встановлення контролю за його поведінкою, є законним, при цьому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що застосування в даному випадку до обвинуваченого ст. ст. 75, 76 КК України в умовах належного контролю за його поведінкою та виконанням покладених обов`язків, під загрозою реального відбування призначеного покарання у випадку порушення умов випробування, буде мати на обвинуваченого більший виховний вплив, ніж реальне відбування покарання.

Разом із тим, обґрунтованими є доводи прокурора щодо безпідставного незастосування судом додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними в пунктах 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України як факультативне, підлягає застосуванню у випадках, коли вчинення злочину було пов`язано з грубим або систематичним порушенням порядку користування цим правом.

Наведених вимог суд першої інстанції не дотримався.

Обґрунтовуючи свої висновки про пом`якшення призначеного ОСОБА_9 заходу примусу шляхом незастосування додаткового покарання, суд послався на те, що останній вже притягнутий до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 130 КУпАП і до нього застосовано стягнення у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, а повторне позбавлення цього права не передбачено чинним законодавством.
Між тим, такі висновки суду першої інстанції суперечать роз`ясненням п. 21 вищевказаного Пленуму Верховного Суду України, де відзначено, що позбавлення права керувати транспортними засобами можна застосовувати як додаткове покарання незалежно від того, що особу вже було позбавлено такого права в адміністративному порядку.

Враховуючи вищевказане, а також те, що суд залишив поза увагою і не дав належної оцінки характеру та обсягу допущених обвинуваченим грубих порушень Правил дорожнього руху, зокрема, формально вказавши на наявність обтяжуючої покарання обставини вчинення діяння ОСОБА_9 у стані алкогольного сп`яніння, фактично їх не врахував, ні зіставив з іншими порушеннями, зокрема з перевищенням останнім допустимої в населених пунктах швидкості, що призвело до того, що постраждало 3 людини та було пошкоджено 8 транспортних засобів, колегія суддів вважає, що за таких обставин незастосування щодо обвинуваченого додаткового покарання не сприятиме досягненню справедливого балансу між його правами і свободами та порушеними внаслідок вчиненого злочину правами й законними інтересами суспільства, а тому вирок суду в частині призначеного покарання, підлягає скасуванню.

При цьому колегія суддів вважає обґрунтованими доводи прокурора про позбавлення обвинуваченого ОСОБА_9 права керування транспортними засобами строком на 3 роки, оскільки це буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 серпня 2018 року відносно ОСОБА_9 в частині призначеного покарання, скасувати.
Призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання й роботи; не виїжджати за межі України без погодження з цим органом.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його оголошення.

Судді: