судді ОСОБА_1
до ухвали колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду
від 1 листопада 2018 року
1. Сторона захисту до початку касаційного розгляду по суті справи заявила клопотання про таку передачу для вирішення виключної правової проблеми, пов`язаної з тлумаченням статті 263 Кримінального кодексу України, а саме виразу «без передбаченого законом дозволу», посилаючись на відсутність закону, який передбачає такий дозвіл.
2. Я голосував проти передачі цього кримінального провадження до Великої Палати Верховного Суду без розгляду справи по суті.
3. Я не вважаю доречним на цьому етапі касаційного провадження висловлюватися з цього приводу наявності в цій справі виключної правової проблеми в значенні частини п`ятої статті 434-1 Кримінального процесуального кодексу. Моя незгода з ухвалою колегії стосується скоріше процедури вирішення питання щодо передачі провадження до Великої Палати.
4. Колегія розглянула і прийняла рішення по клопотанню сторони до початку розгляду справи по суті. Я вважаю такий порядок розгляду подібних клопотань невірним і таким, що створює низку проблем для розгляду справи в касаційному суді.
5. Відповідно до частини п`ятої статті 434-1 КПК, колегія може передати провадження на розгляд великої палати, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему. Мені важко уявити, як суд може дійти до висновку про наявність правової проблеми і її виключність до того, як розгляне справу по суті, заслухає доводи сторін і обговорить ці доводи та підстави для прийняття рішення у нарадчій кімнаті.
6. Крім того, розгляд і вирішення такого клопотання до розгляду справи по суті ставить суд у складну ситуацію.
7. Якщо колегія відхиляє таке клопотання, то тим самим вона ще до остаточного рішення висловлює свою позицію щодо предмета, який тісно пов`язаний із суттю справи. Таким рішенням колегія дає зрозуміти, що не бачить правової проблеми у тих питаннях, які поставлені стороною або сторонами в клопотанні. За наявності практики Суду з аналогічних питань це означає, що колегія буде дотримуватися правових позицій, з якими сторона, подавши клопотання, не згодна. Тим самим колегія, фактично наперед висловивши свою позицію до прийняття рішення, дає вагомі підстави для сумнівів у її безсторонності під час подальшого розгляду справи і, відповідно, для відводу колегії.
8. За таких обставин єдиний «безпечний» варіант рішення це задоволення клопотання про передачу до Великої Палати ще до розгляду справи по суті.
9. Однак така ситуація призведе до того, що заявлене будь-якою стороною клопотання про передачу до Великої Палати фактично означатиме автоматичне його задоволення.
10. Однак автоматична de facto передача суперечить чіткому змісту положення статті 434-1, яке ставить передачу провадження до Великої Палати в залежність не від клопотання сторони, яке є лише приводом до вирішення цього питання, а від висновку колегії про наявність підстав, передбачених цим положенням. Я знову повертаюсь до того, що такий висновок неможливо сформувати і висловити, не розглянувши справу по суті.
11. Таким чином, я вважаю, що вирішення клопотання про передачу до великої палати можливо лише після розгляду справи по суті. В такому випадку колегія, встановивши підстави для передачі до Великої Палати приймає відповідну ухвалу, а за відсутності підстав остаточне рішення у справі.
Суддя ОСОБА_1