Справа № 206/1000/19
Провадження № 1-кс/206/236/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.02.2019 слідчий суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5
14.02.2019 слідча СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенант поліції ОСОБА_4 звернулась до слідчого судді із клопотанням про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , погодженим прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 (далі - клопотання).
У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала, просила задовольнити.
Вислухавши доводи та пояснення прокурора, вивчивши та дослідивши подане клопотання та надані стороною обвинувачення письмові матеріали, слідчий суддя зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Одночасно з поданим клопотанням слідчим було подано клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , що відповідає п. 1 ч. 2 ст. 188 КПК України.
У відповідності до ч. 3 ст. 188 КПК України прокурор додає до клопотання документи, які підтверджують зазначені у пунктах 1, 2 частини четвертої статті 189 цього Кодексу обставини, а саме те, що наявні достатні підстави вважати, що: підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
З урахуванням викладеного, дослідивши клопотання на відповідність зазначеним вище вимогам, а також вимогам Кримінального кодексу України слід вказати таке.
Так, станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 суспільно небезпечного діяння був чинним Кримінальний кодекс України 1960 року.
Відповідно до п. 11 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Кримінального кодексу України від 13.04.2001 правила, встановлені Кримінальним кодексом України 1960 року щодо давності, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, погашення і зняття судимості, поширюються на осіб, які вчинили злочини до набрання чинності цим Кодексом, за винятком випадків, якщо цим Кодексом пом`якшується кримінальна відповідальність зазначених осіб.
Статтею 48 КК України (в редакції 1960 року) було передбачено, що особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину минули зазначені у цій статті строки, залежно від санкції статті Особливої частини. Перебіг давності зупиняється, коли особа, яка вчинила злочин, скривається від слідства або суду. В цих випадках перебіг давності відновлюється з моменту затримання особи або явки її з повинною. При цьому особу не може бути притягнуто до кримінальної відповідальності, якщо від часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років і давність не була перервана вчиненням нового злочину.
Аналогічна норма передбачена й у ч. 2 ст. 49 КК України (в редакції 2001 року), а саме, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років.
Правова позиція Верховного Суду України у питанні обчислення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, викладена в Аналізі судової практики застосування норм закону про звільнення від кримінальної відповідальності (покарання) у зв`язку із закінченням строків давності від 10.11.2016.
Зокрема, у вказаному документі зазначається, що факт ухилення особи від досудового розслідування та суду є обставиною, що виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК України. Час такого ухилення дорівнює часу зупинення перебігу давності диференційованого строку, а загальний строк - п`ятнадцять років - спливає далі, незалежно від ухилення.
До загального, недиференційованого, строку давності зараховується:
1) час, що минув з дня вчинення злочину і до дня ухилення особи від досудового розслідування та суду; 2) час такого ухилення; 3) час, що минув з дня з`явлення особи із зізнанням або затримання, якщо таке мало місце; 4) час проведення поновленого досудового розслідування та судового розгляду.
Відповідно до частин 2 і 3 ст. 49 КК України особа, яка ухиляється від досудового слідства і суду, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо: з дня вчинення злочину будь-якої тяжкості минуло не менше п`ятнадцяти років (загальний, недиференційований, строк давності); ця давність не була перервана вчиненням іншого злочину середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину.
В той же час, відомостей про вчинення ОСОБА_5 іншого злочину в період з 27.09.2000 по 27.09.2015 стороною обвинувачення надано не було.
Таким чином, наявні всі підстави для висновку про те, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням загального 15-річного строку давності.
Відтак, застосування до нього примусових заходів, пов`язаних з обмеженням особистої свободи, в тому числі затримання з метою приводу в порядку ст. ст. 188-190 КПК України, буде непропорційним втручанням у його особисті права та свободи, не виправданим інтересами суспільства та завданнями кримінального судочинства. Так само, як і застосування запобіжного заходу.
Так, ч. 4 ст. 189 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у наданні дозволу на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу, якщо прокурор не доведе, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.
Окрім того, слідчий суддя бере до уваги те, що із змісту норм Глави 18 КПК України, запобіжні заходи та затримання з метою приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу можуть бути застосовані виключно до підозрюваного або обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні передбачений ст. 135 КПК України.
При цьому, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом, що відповідає приписам ч. 1 ст. 136 КПК України.
В той же час, до клопотання слідчим не було надано жодного документу, який би підтверджував факт належного вручення ОСОБА_5 повідомлення про підозру.
Таким чином, стороною обвинувачення не доведено, що ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного, а відтак застосування до нього будь-якого запобіжного заходу є безпідставним, та буде суперечити нормам КПК України.
Більш того, в ході судового розгляду клопотання, слідчим суддею було встановлено, що 11.10.2000 прокурором Самарського району м. Дніпропетровська ОСОБА_5 вже було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та оголошено в розшук.
Так, за змістом КПК України 1960 року, питання щодо скасування запобіжного заходу вирішувалось судом під час постановлення вироку, у разі закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю в діянні складу злочину або за недоведеністю участі особи у вчиненні злочину, тощо.
Відповідно до п. 9 Перехідних положень КПК України у редакції 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.
Окрім того, слід звернути увагу й на те, що стороною обвинувачення не було надано будь-яких даних, що з моменту вчинення кримінального правопорушення, тобто з 27.09.2000, здійснювались конкретні заходи спрямовані на розшук ОСОБА_5 . При цьому, постанови про оголошення у розшук останнього, самі по собі, не можуть свідчити про реальне здійснення правоохоронними органами таких дій.
Додатково слід зазначити, і про інші суттєві порушення вимог КПК України, а саме те, що слідчим до клопотання, в порушення ч. 4 ст. 176 КПК України, було долучено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з зазначенням неповної дати клопотання, без даних про дату затвердження такого клопотання, також до клопотання долучено клопотання аналогічне клопотанню, яке розглядається, яке датоване 04.07.2017 без підпису прокурора про погодження такого клопотання, також необхідно вказати і на те, що слідчим до клопотання було долучено копії документів (доказів), що неможливо сприйняти людським оком (неякісні копії, копії неповного змісту документу, тощо), при цьому, оригінали матеріалів досудового розслідування слідчому судді надано не було.
З огляду на встановлені обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що у задоволенні клопотання слідчого про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею має бути відмовлено.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 7, 9, 37, 131, 132, 176, 177, 178, 182, 183, 184, 186, 188, 193, 194, 196, 197, 206, 211, 309, 310, 369-372, 376 КПК України, -
Відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .
На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.
Слідчий суддя ОСОБА_1