Справа № 308/1015/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , з участю слідчого - ОСОБА_3 , з участю прокурора ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, клопотання слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про обрання відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чоп, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України,

- запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 перебувають матеріали досудового розслідування в рамках кримінального провадження за №0000108 відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань «28» січня 2019 року, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Із внесеного клопотання, погодженого з прокурором вбачається, що 27 січня 2019 року близько 22.00 години ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння під`їхав на автомобілі «Volkswagen-Transporter» д.н.з. « НОМЕР_1 » 2004 року випуску, синього кольорудо пішохідної прибудинкової території: міста Чоп, вулиця Йосипа Бокшая 2, де зупинив його всупереч правилам дорожнього руху України та вийшовши з автомобіля почав вести бесіду з трьома не встановленими на даний час органом досудового розслідування особами чоловічої статі віком близько 20-25 років на вигляд, в ході чого, вийнявши правою рукою з кишені одягу заздалегідь підготовлений предмет, ззовні схожий на пістолет типу револьвер Флобер «МЕ38», 4 мм, умисно, безпричинно, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючись при цьому ненормативною лексикою та погрозами застосуванням фізичного насильства, у присутності даних трьох осіб, здійснив три постріли в бік одного із них. Відразу після чого, продовжуючи свою злочинну діяльність, умисно, безпричинно, ігноруючи загальноприйняті правила поведінки, з мотивів явної неповаги до суспільства, виражаючись при цьому ненормативною лексикою та погрозами застосуванням фізичного насильства гр. ОСОБА_5 помітивши інших трьох осіб чоловічої статі а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 які окремо стояли на відстані 10-15 метрів почав вигукувати в їхню адресу нецензурні висловлювання та спрямувавши предмет, ззовні схожий на пістолет типу револьвер Флобер «МЕ38», 4 мм в бік даних трьох осіб, умисно здійснив три постріли після чого, поклавши даний предмет до кишені, сів за кермо автомобіля «Volkswagen-Transporter» д.н.з. « НОМЕР_1 » 2004 року випуску, синього кольору та всупереч правил дорожнього руху, поїхавши пішохідною зоною в напрямку Чопської міської ради, покинув місце події. Вищезазначені хуліганські дії з боку гр. ОСОБА_5 які виражались в грубому порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувались особливою зухвалістю, пов`язані із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень тривали близько п`яти хвилин.
Згідно з висновком Закарпатського обласного наркологічного диспансеру № 84 від 28.01.2019 ОСОБА_5 перебував в стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме в хуліганстві, тобто в грубому порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, пов`язане із застосуванням заздалегідь заготовленого предмета для нанесення тілесних ушкоджень.
28 січня 2019 року дані відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000108, правова кваліфікація кримінального правопорушення ч.4 ст. 296 КК України.

28 січня 2019 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Чоп, громадянину України, українцю, з середньою освітою, одруженому, зареєстрованому та проживаючому в АДРЕСА_1 , раніше не судимому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , впливати на трьох осіб, які не встановлені на теперішній час органом досудового розслідування та які знаходились на місці вчинення кримінального правопорушення, впливати на свідків, а саме поліцейських групи СРПП Ужгородського РВП: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 які першими приїхали на виклик та виявили гр. Решетіна неподалік його місця проживання, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені злочини чи іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню, таким чином наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, а тому застосування більш м`яких запобіжних заходів таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, будуть не достатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.
Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні просили застосувати інший запобіжний захід, не пов`язаний із обмеженням волі. Окрім того, захисник пояснив, що наявний у матеріалах кримінального провадження висновок Закарпатського обласного наркологічного диспансеру №84 від 28.09.2019 року і Протокол медичного освідування для встановлення факту вживання алкоголю та стану сп`яніння від 28.01.2019 року не підтверджують факт перебування підозрюваного у стані алкогольного сп`яніння на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення. Наявний у матеріалах кримінального провадження відеозапис з боді камер працівників патрульної поліції, які приїхали на виклик на наслідком вчинення правопорушення підтверджує, що підозрюваний вживав алкогольні напої після приїзду працівників поліції. А тому той факт, що ОСОБА_5 на момент вчинення кримінального правопорушення перебував у стані алкогольного сп`яніння не відповідає дійсності.
Заслухавши думку слідчого, прокурора, підозрюваного та його захисника, приходжу до наступного висновку.
Під час розгляду даного клопотання встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.
Як вбачається з матеріалів досудового розслідування, підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, який відноситься до категорії тяжких і за який йому може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до п.9 Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК. Слідчий суддя, суд має зважати, що слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу за відсутності для цього підстав, передбачених ст. 177 КПК. Тому в разі розгляду відповідного клопотання, не підкріпленого визначеними у КПК метою та підставами, останнє має бути відхилено.
Підставами застосування запобіжного заходу є обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризику (ризиків), перелік яких встановлено пунктами 1 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК та не підлягає розширеному тлумаченню. Запобіжний захід застосовується з метою запобігання спробам підозрюваного, обвинуваченого (ризикам):
1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;
2) знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;
3) незаконно впливати напотерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Урахування такої обставини для прийняття рішення передбачає встановлення правдоподібності та достовірності заявлених органом досудового розслідування фактичних обставин;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому ця особа підозрюється, обвинувачується.

Підозра, висунута ОСОБА_5 , повністю підтверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а тому є обґрунтованою.

Відповідно п.3 абз.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25.04.2003 року №4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

В п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 8 липня 2003 року №14-рп/2003 в справі №1-23/2003, тяжкість злочину законом не визначається, як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту, і при цьому, за своєю правовою природою запобіжний захід не є кримінальним покаранням.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
При дослідженні доданих до клопотання доказів, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність гр. ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України. Обґрунтованість підозри стверджується наявними в долучених на обґрунтування клопотання документах даними, які на даній стадії процесу є достатніми для висновку про обґрунтованість підозри.
Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Слідчий суддя враховує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні даного кримінального правопорушення за відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити її належної поведінки та виконання процесуальних обов`язків, передбачених КПК України, не є підставою для обрання найбільш суворої міри запобіжного заходу у вигляді взяття під варту.

Оцінюючи доводи слідчого та прокурора про необхідність обрання ОСОБА_5 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою уникнення від притягнення до кримінальної відповідальності, вчинення іншого кримінального правопорушення, суд констатує, що їх можливе настання не доведено прокурором жодним доказом. Також прокурором не доведено те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявність ризиків, зазначених у ст. 177 цього кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Також при обранні виду запобіжного заходу враховуються й вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.
Згідно з висновком, викладеним ЄСПЛ у справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року, не арештований, а сторона обвинувачення повинна продемонструвати дані, які свідчать з достатнім ступенем переконливості, що арештованому необхідно знаходитися під вартою.
У контексті достатності підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як найбільш суворого, ЄСПЛ у рішенні у справі "В. проти Швейцарії" від 26 січня 1993 року дійшов висновку, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки в залежності від суворості можливого покарання, її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховуватись від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою. У рішенні у справі "Мамедова проти РФ" від 01 червня 2006 року Суд констатував, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину
Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови).
Посилання слідчого та прокурора на те, що ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 296 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років не може безумовно свідчити про те, що підозрюваний у випадку застосування до нього іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватись від органів досудового слідства або суду. Більш того, не вказано які небудь риси особистості або поведінки підозрюваного, які б виправдали їхній висновок про наявність небезпеки, що ОСОБА_5 має намір переховуватись від органів досудового слідства або суду (про необхідність оцінки таких обставин при обранні судом запобіжного заходу зазначив ЄСПЛ у рішенні у справі "Мамедова проти РФ" від 01 червня 2006 року).
Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, встановлено, що ОСОБА_5 перебуває у шлюбі (Свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_2 від 25.06.2015 року), має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_14 (Свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 від 22.11.2005 року) та батьків пенсіонерів ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
З наявної в матеріалах справи Характеристики по місцю проживання ОСОБА_5 характеризується позитивно (Характеристика №01-14/14 від 28.01.2019 року.
В період 10.08.2017 року по 06.09.2018 року ОСОБА_5 працював на ТОВ «Елізіум Стар», за який проявив себе як відповідальна особа.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати місце проживання цілодобово або в певний період доби (ч.1 ст. 178 КПК України).
Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя вважає за потрібне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту без застосуванням електронного засобу контролю та забороною залишати місце постійного проживання у нічний час доби на період з 22год. 00хв. до 06год. 00хв. наступного дня, оскільки достатнім буде саме такий запобіжний захід, який зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти ризикам, визначених ст.177 КПК України.

Керуючись ст.ст.176, 178, 181, 184, 186, 193, 194, 196, 309, 310 КПК України, суд-,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого слідчого відділення Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чоп, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, без застосування електронних заходів контролю, заборонивши останньому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 у в період з 22год. 00хв. до 06год. 00хв. наступної доби.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу, кожного разу у визначений ними час;

- не відлучаться із населеного пункту, в якому він фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання вищезазначених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб
Контроль за виконанням обраного запобіжного заходу доручити начальнику Ужгородського РВП Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області.
Строк дії ухвали про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців, а датою закінчення є 29 березня 2019 року.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Закарпатської області протягом п`яти днів з дня ї проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського
міськрайонного суду: ОСОБА_1