Справа № 539/1670/18
Провадження № 1-кп/539/233/2018
Справа №539/1670/18
Пров. 1-кп/539/233/2018
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2018 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі : головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю : прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілих : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лубни Полтавської області матеріали кримінальних проваджень №0000426, №0000574 про обвинувачення :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня-спеціальна, не працюючого, не одруженого, судимого:

-20.01.2000 року Лохвицьким районним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 142, ст. 17 КК України (в редакції 1960 р.) до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 31.10.2006 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч. 3 ст. 187 КК України до 5 років 5 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 18.05.2007 року вирок суду від 31.10.2006 року змінений, дії перекваліфіковані з ч. 3 на ч. 2 ст. 187 КК України та призначено покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений з місць позбавлення волі 09.07.2008 року за постановою Оржонікідзевського районного суду м. Харкова від 01.07.2008 року згідно ст. 81 КК України умовно-достроково на не відбутий строк 8 місяців 5 днів;

-25.04.2017 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області за ч.2 ст. 185; ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70 КК України на 4 місяці арешту;

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В :

15.03.2018 року близько 14 години ОСОБА_6 через отвір між дахом та стіною проник до належного ОСОБА_9 приміщення гаражу за адресою АДРЕСА_2 , звідки умисно, таємно, з корисливими мотивом та метою, повторно, викрав належне потерпілому ОСОБА_9 майно, а саме електродвигун «Елекор» вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 749 від 14.05.2018 року 850 грн. та розпорядився даним викраденим майном за власним розсудом, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 850 грн.

Крім цього, 30.03.2018 року близько 01 години ОСОБА_6 прибув до місця проживання своєї матері за адресою АДРЕСА_3 та, побачивши, що в будинку нікого немає, у нього виник умисел на вчинення крадіжки майна із даного будинку. Так, ОСОБА_6 витягнув шибку вікна у кухні даного жилого будинку і через вікно проник усередину та, діючи умисно, таємно, з корисливими мотивом та метою, повторно, викрав із будинку за адресою АДРЕСА_3 належну потерпілому ОСОБА_7 газову колонку марки «ВПГ-23М», вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 754 від 16.05.2018 року вартістю 630 грн. та розпорядився даним викраденим майном за власним розсудом, чим завдав потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 630 грн.

Крім цього, 04.04.2018 року близько 02 години ОСОБА_6 шляхом злому навісного засову вхідних дверей проник до будинку АДРЕСА_4 , звідки умисно, таємно, з корисливими мотивом та метою, повторно, викрав належне потерпілій ОСОБА_8 майно, а саме алюмінієвий бідон об`ємом 40 л. вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №756 від 07.05.2018 року в сумі 316 грн. 67 коп., ручну косу вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи №755 від 07.05.2018 року в сумі 32 грн. 52 коп. та розпорядився даним викраденим майном за власним розсудом, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 349,19 грн.

Крім цього, 02.05.2018 року близько 10 години ОСОБА_6 проходив неподалік кафе «Затишок» за адресою вул. Садова м. Лубни Полтавської області, де на обніжку тротуару перебував потерпілий ОСОБА_10 . Підійшовши до потерпілого, ОСОБА_6 , на шиї у того виявив срібний ланцюг, який він вирішив викрасти. Так, ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливими мотивом та метою, повторно, зняв з шиї ОСОБА_10 срібний ланцюг вартістю згідно висновку товарознавчої експертизи № 960 від 29.05.2018 року 608 грн. 63 коп., та коли вже почав покидати місце вчинення злочину, був помічений потерпілим ОСОБА_10 , який погнався за ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_6 даним відкрито викраденим майном розпорядився за власним розсудом, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 608 грн. 63 коп.

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у скоєнні злочинів при вищевикладених обставинах по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та за зміненим обвинуваченням згідно обвинувального акту від 24.10.2018 року по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_7 визнав, по епізоду грабежу у потерпілого ОСОБА_10 фактично визнав частково, оскільки вважав, що у даному випадку мала місце крадіжка. ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що в березні 2018 року він через отвір у гаражі заліз до гаражу ОСОБА_9 , звідки викрав електродвигун, який в подальшому продав. Крім цього, в березні 2018 року він в нічний час доби прибув до будинку за місцем проживання його матері, який належить його брату ОСОБА_7 . Прийшов щоб поговорили із матір`ю. Побачивши, що у будинку нікого немає, він, оскільки у нього не було ключів та доступу до будинку, заліз до будинку через вікно, звідки зрізав та викрав газову колонку, яка йому не належить та забрав належну йому праску, яку він купив у 2016 році. Крім цього, у квітні 2018 року в нічний час доби він перебував в м. Лубни в районі м`ясокомбінату, де проник до одного з домогосподарств із прибудови до будинку якого викрав алюмінієвий бідон на 40 літрів та ручну косу. У даному будинку проживав син потерпілої, якого він знав. Також у квітні 2018 року він проходив в м.Лубни біля кафе «Затишок», де сидів п`яний потерпілий ОСОБА_10 . Він штовхнув цього чоловіка, однак той не відреагував. Після цього він помітив на потерпілому ланцюжок на шиї, який вирішив викрасти. Після чого він зняв ланцюжок із шиї потерпілого та пішов з місця події. При цьому потерпілий не бачив як він знімав ланцюжок, нічого йому не казав та не гнався за ним.

Згідно ч.3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи визнання вини ОСОБА_6 за первісним обвинуваченням та згоду всіх учасників кримінального провадження, суд згідно ст. 349 КПК України, при дослідженні фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися, а саме по епізодам крадіжок майна : 15.03.2018 року у ОСОБА_9 та 04.04.2018 року у ОСОБА_8 обмежився тільки допитом обвинуваченого.

У даному випадку судом було роз`яснено учасникам судового провадження положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Крім визнання своєї вини у вчинених злочинах за зміненим обвинуваченням згідно зміненого обвинувального акту від 24.10.2018 року по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_7 та часткового визнання своєї вини по епізоду грабежу 02.05.2018 року у ОСОБА_10 , вина ОСОБА_6 за обставин, викладених у мотивувальній частині вироку також підтверджується наступним :

-показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що є власником будинку за адресою АДРЕСА_3 та власником викраденої обвинуваченим 02.05.2018 року із даного будинку газової колонки. На час вчинення крадіжки перебував у м. Полтава на лікуванні. Із м. Полтава повідомив правоохоронні органи про вчинення крадіжки. Обвинувачений є його братом, на час вчинення крадіжки майна обвинувачений проживав по АДРЕСА_5 , доступу до будинку за адресою АДРЕСА_3 не мав, ключів від даного будинку також у нього не було. На час вчинення крадіжки по 5-му АДРЕСА_6 проживала його мати ОСОБА_11 , яка тимчасово перебувала на той час в іншому населеному пункті, а саме в смт. Чорнухи.;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що із потерпілим ОСОБА_7 спільно проживають однією сім`єю. На час вчинення крадіжки чоловік перебував в м. Полтава, а ОСОБА_11 , яка проживала в будинку за адресою АДРЕСА_3 , перебувала тимчасово в смт. Чорнухи. Вона побачила як була в дворі за даною адресою відчинена хвіртка, на подвір`ї стояли складені речі, на місці події бачила ОСОБА_6 , який до приїзду працівників поліції кудись дівся. У будинку був безлад, було виявлено крадіжку газової колонки та інших речей. На той час ОСОБА_6 не мав доступу до даного будинку, у ньому не проживав;

-показаннями свідка ОСОБА_11 , яка пояснила, що потерпілий ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 є її синами. На час вчинення ОСОБА_6 крадіжки із будинку, де вона проживала за адресою АДРЕСА_3 , обвинувачений там не проживав, доступу до житла не мав, ключів від житла у нього не було. Коли була вчинена крадіжка, вона тимчасово близько одного тижня перебувала в іншому населено пункті, а саме в смт. Чорнухи. Будинок у якому вона проживає за адресою АДРЕСА_3 належить на праві власності потерпілому ОСОБА_7 . Викрадена газова колонка належить ОСОБА_7 ;

-заявою ОСОБА_12 до Лубенського ВП від 1.04.2018 року про те, що в період часу з 29.03.2018 року по 1.04.2018 року ОСОБА_6 шляхом ризбиття віконної шибки проник до будинку за адресою АДРЕСА_3 , звідки викрав належну ОСОБА_7 газову колонку, у заяві також зазначено, що було викрадено і інше майно (т.1 а.с. 136);

-протоколом огляду місця події від 1.04.2018 року, в ході якого було оглянуто будинок ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 , звідки ОСОБА_6 було викрадено газову колонку (т.1 а.с. 137-142);

-протоколом огляду місця події від 6.04.2018 року, в ході якого ОСОБА_13 було видано працівникам поліції газову колонку, яку він 1.04.2018 року придбав у ОСОБА_6 та яку ОСОБА_6 викрав у ОСОБА_7 (т.1 а.с. 143-147);

-висновком експерта від 16.05.2018 року № 754, згідно якого вартість викраденої ОСОБА_6 у ОСОБА_7 газової колонки ВПГ-23-В1-2.23-П-Р2 без зовнішнього корпусу може складати 630 грн. (т.1 а.с. 154-158);

-протоколом огляду місця події від 12.04.2018 року, в ході якого ОСОБА_6 видав працівникам поліції простирадло, кухонний топор, праску, які він забрав із приміщення за адресою АДРЕСА_3 в ході вчинення крадіжки газової колонки у ОСОБА_7 (т.1 а.с. 159-164)

-показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що у 2018 році він відпочивав у кафе «Затишок», що в м. Лубни, коли йому стало погано та він вийшов на подвір`я і втратив свідомість. Через деякий час він відчув як у нього з шиї знімають належний йому срібний ланцюжок. Коли відкрив очі, то побачив як чоловік, як він пізніше дізнався ОСОБА_14 , біг від нього в сторону магазину «Хвилинка». На місці події свідок на ім`я ОСОБА_15 сказала, що це ОСОБА_14 у нього зняв ланцюжок та сказала кличку, яку має ОСОБА_14 . Після цього він погнався за ОСОБА_14 , при цьому кричав йому, щоб той зупинився. Він погано себе почував, а тому скоро зупинився у спробі наздогнати ОСОБА_14 , вважає, що ОСОБА_14 чув як він йому кричав зупинитися, враховуючи наявну відстань між ними. Свідок, яка сказала, йому про ОСОБА_14 , в цей час стояла поруч;

-показаннями свідка ОСОБА_16 , яка в судовому засіданні пояснила, що у 2018 року проходила біля кафе «Затишок», де побачила як сидів на бордюрі її знайомий ОСОБА_17 , якому було погано. В цей час там також проходив ОСОБА_6 , який підійшов до цього ОСОБА_17 та намагався його привести до тями, при цьому чоловік не реагував. Бачила як ОСОБА_6 торкався до ОСОБА_17 в області шиї, однак не бачила щоб він щось викрадав. Сама до ОСОБА_17 не підходила. Через деякий час їй телефонував сусід ОСОБА_17 та сказав, що ОСОБА_17 обікрали;

-заявою ОСОБА_10 до Лубенського ВП від 10.05.2018 року про те, що 2.05.2018 року близько 10 год. біля кафе «Затишок», що в м. Лубни ОСОБА_6 відкрито без застосування насильства зняв у нього та викрав срібний ланцюжок (т.1 а.с. 178);

-протоколом огляду місця події від 11.05.2018 року, в ході якого було оглянуто фрагмент вулиці Садової в м. Лубни, де 2.05.2018 року ОСОБА_6 відкрито викрав у ОСОБА_10 належне останньому майно, а саме ланцюжок (т.1 а.с. 179-182);

-протоколом огляду місця події, в ході якого ОСОБА_6 було видано працівникам поліції срібний ланцюжок, який він 2.05.2018 року відкрито викрав у потерпілого ОСОБА_10 (т.1 а.с. 183-186);

-висновком експерта від 29.05.2018 року № 960, згідно якого вартість відкрито викраденого ОСОБА_6 у ОСОБА_10 срібного ланцюжка може складати 608,63 грн. (т.1 а.с. 190-192);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 22.06.2018 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 , в ході якого було застосовано відеофіксацію даної слідчої дії. Так, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 розповів та показав як саме він вчинив відкрите викрадення срібного ланцюжка у потерпілого ОСОБА_10 2.05.2018 року по вулиці Садовій в м. Лубни, а саме як він побачив чоловіка, який сидів та коли він його штовхнув, то той не відреагував, після чого він зняв у того чоловіка з шиї ланцюжок. Потім його знайома ОСОБА_15 , яка теж там була, сказала йому, що той чоловік почав йти. Коли він обернувся, то дійсно побачив, як той чоловік ішов до нього, після чого він побіг з місця події. (т.1 а.с. 193-198).

Під час розгляду справи прокурором в судовому засіданні 26.10.2018 року було змінено обвинувачення ОСОБА_6 згідно обвинувального акту від 24.10.2018 року, а саме виключено із обвинувачення ОСОБА_6 викрадення частини майна, а саме : по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_7 праски, кваліфіковано дії ОСОБА_6 по епізодам крадіжки майна у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 також за кваліфікуючою ознакою повторності та змінено кваліфікуючу ознаку вчинення крадіжки з проникненням до приміщення на вчинення крадіжки з проникненням у житло по епізодам крадіжок майна у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 погодилися із змінений обвинувальним актом та підтримувати обвинувачення в первинному обсязі не бажали.

Суд вважає, що фактичне часткове визнання обвинуваченим вини у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України є способом захисту обвинуваченого з метою зменшення обсягу кримінальної відповідальності за вчинене.

При цьому, суд враховує наступне.

Так, сторона захисту вважала, що по епізоду викрадення майна у потерпілого ОСОБА_10 мала місце крадіжка майна, а тому його дії у даному випадку мають кваліфікуватися за ч.2 ст. 185 КК України, оскільки обвинувачений вчиняв злочин таємно та непомітно для потерпілого, а присутня при цьому ОСОБА_16 фактично була співучасником, оскільки в подальшому отримала від ОСОБА_6 частину викраденого майна, тому її присутність при вчинені злочину не має значення для кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 186 КК України.

Суд не погоджується із даною позицією сторони захисту з огляду на наступне.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, котра у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені й оцінюються як викрадення.

Розрізняючи крадіжку та грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій.

Під час досудового розслідування в ході проведення слідчого експерименту ОСОБА_6 , будучи підозрюваним, пояснював, що його дії, пов`язані із заволодінням майна потерпілого ОСОБА_10 на початку вчинення злочину вчинялися непомітно для потерпілого, тобто таємно. Однак в ході вчинення злочину та до моменту, коли злочин було закінчено, тобто коли обвинувачений отримав реальну можливість розпорядитися викраденим майном, дії ОСОБА_6 були помічені потерпілим та, не дивлячись на це, ОСОБА_6 не зупинився та довів злочин до кінця, оскільки він пояснював, що побачив як потерпілий іде до нього і після цього побіг. Суд вважає, що у даному випадку ОСОБА_6 усвідомлював, що його дії сприймаються потерпілим як злочинні та пов`язані із заволодіння майна потерпілого, а тому злочин, який розпочався як крадіжка, був завершений як грабіж.

Викладене також узгоджується та підтверджується показаннями допитаного в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 , який пояснював, що гнався за ОСОБА_14 , кричав щоб той зупинився та ОСОБА_14 це чув, однак не зупинився та із викраденим майном зник з місця події.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду по справі № 192/2621/16-к висловленою у постанові від 15.03.2018 року.

При цьому, суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_16 , які вона надала в судовому засіданні, в тій частині, що вона не бачила щоб хтось кричав та не бачила щоб хтось гнався за ОСОБА_6 після того, як він підходив до ОСОБА_18 , оскільки показання свідка у цій частині є діаметрально протилежними тим показанням, які вона надавала слідчому під час досудового розслідування та суперечать і показанням самого обвинуваченого в судовому засіданні, який пояснював, що ОСОБА_16 бачила як він викрадав речі у ОСОБА_10 і він надав ОСОБА_16 кулон, який він викрав у ОСОБА_10 , а ланцюжок залишив собі. В судовому засіданні ОСОБА_6 зазначав, що ОСОБА_16 є фактично співучасником вчиненого ним злочину.

Також суд вважає безпідставними посилання захисника на те, що по епізоду крадіжки майна у ОСОБА_7 не мала місце кваліфікуюча ознака проникнення, оскільки обвинувачений користувався цим будинком, приходив до своєї матері, у будинку були його речі.

Суд вважає, що той факт, що у будинку за адресою АДРЕСА_3 могли знаходитися речі обвинуваченого не виключає кваліфікуючої ознаки вчинення крадіжки із даного будинку з проникненням до нього, оскільки як було встановлено в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не мав доступу до даного будинку станом на час вчинення крадіжки, не мав ключів від будинку, власник ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , яка на той час користувалася даним будинком, не давали дозволу обвинуваченому на користування будинком та не допускали його до нього тоді, коли було вчинено крадіжку. Викладене підтверджується і тим фактом, що обвинувачений проник до будинку через вікно, для чого ним було витягнуто шибку даного вікна. Наявність умисну на вчинення крадіжки підтверджується тим, що обвинуваченим фактично було викрадено належну ОСОБА_7 газову колонку, тобто було вчинено крадіжку чужого майна. Той факт, що обвинувачений інколи приходив до даного будинку до своєї матері не спростовує висновків суду щодо крадіжки майна із проникненням, оскільки станом саме на час вчинення крадіжки ніхто дозволу на входження до даного будинку ОСОБА_6 не давав.

Таким чином, оцінюючи у даному кримінальному провадженні кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено вину ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 186 КК України поза розумним сумнівом.

Суд вважає, що вина ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло та інше приміщення, відкритому викраденні чужого майна (грабежі), вчиненому повторно, встановлена і доведена, а його дії необхідно кваліфікувати за ч.3 ст. 185 КК України та ч.2 ст. 186 КК України відповідно.

Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України обставин справи, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_6 суд не вбачає.

При цьому лише сам факт визнання вини особою у вчиненні злочину за ч.3 ст. 185 КК України не є достатньою підставою вважати, що у даному випадку має місце пом`якшуюча вину обставина щире каяття. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

ОСОБА_6 вчинено дані злочини проти власності як особою, яка раніше неодноразово вчиняла подібні злочини проти власності та через короткий проміжок часу після звільнення від відбування покарання за вчинення попереднього злочину.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 22.03.2018 року по справі № 759/7784/15-к.

Також по справі відсутня така обставина, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 як рецидив злочинів, яка вказана в обвинувальному акті, оскільки попередня судимість ОСОБА_6 згідно вироку суду від 13.02.2014 року за вчинення умисного злочину за ч.2 ст. 263 КК України є погашеною, а наявність непогашених судимостей за вчинення злочинів проти власності визначають кваліфікацію злочинів у даній справі за ознакою повторності, а тому вказані обставини відповідно до ч.4 ст. 67 КК України не можна ще раз враховувати в якості таких, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Суд, керуючись вимогами ст.65 КК України враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного ОСОБА_6 , який за місцем проживання характеризувався задовільно (т.1 а.с. 222), склад та обсяг викраденого майна, вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі за кожен із вчинених злочинів.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, враховуючи обставини справи та особу винного, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_6 покарання шляхом часткового складання призначених покарань.

Враховуючи обставини справи, особу винного, який раніше неодноразово судимий, короткий проміжок часу з того моменту, як ОСОБА_6 відбув покарання за вчинення попереднього злочину та знову вчинив умисні тяжкі злочини, висновок досудової доповіді відділу пробації, суд вважає, що підстав для застосування відносно обвинуваченого ст. ст. 69, 75 КК України немає.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу необхідно залишити тримання під вартою, враховуючи, що судом визначено покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально.

Також у відповідності до ст. ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта по експертизам, проведеним по даній справі, крім експертизи щодо встановлення вартості праски, оскільки прокурором дане майно виключене із переліку майна, викрадення якого вмінялося обвинуваченому.

Речові докази підлягають вирішенню згідно ст. 100 КПК України. При цьому суд вважає за необхідне речі, які забрав в ході вчинення крадіжки ОСОБА_6 із будинку за адресою АДРЕСА_3 та які вважав своїми, а саме простирадло, кухонний топор, праску повернути особі, яка проживає у даному будинку, а саме ОСОБА_11 , оскільки вказане майно обвинуваченим вилучено із володіння ОСОБА_11 у спосіб, який суперечить чинному законодавству. У випадку спору щодо належності вказаний речей тій чи іншій особі, він може бути вирішений в порядку цивільного судочинства за зверненням до суду заінтересованої особи.

Керуючись ст. 374 КПК України,

З А С У Д И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України та призначити йому покарання за :

- ч.3 ст.185 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- ч.2 ст.186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.70 КК України визначити ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань та остаточно вважати ОСОБА_6 засудженим на 4 (чотири) роки і 3 (три) місяці позбавлення волі.

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 рахувати з часу застосування відносно нього запобіжного заходу тримання під вартою з 03.05.2018 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишити тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта за проведення експертизи, а саме :

- від 16.05.2018 р. №754 в сумі 572 грн.,

- від 08.05.2018 р. №756 в сумі 572 грн.,

- від 07.05.2018 р. №755 в сумі 572 грн.,

- від 14.05.2018 р. №749 в сумі 572 грн.,

- від 29.05.2018 р. №960 в сумі 572 грн.,

а всього в сумі 2860 грн.

Речові докази по справі : ланцюжок повернути потерпілому ОСОБА_10 , як йому належний (т.1 а.с. 208-209); газову колонку без зовнішнього корпусу повернути ОСОБА_7 , як йому належну (т.1 а.с. 199-200); алюмінієвий бідон, ручну косу повернути ОСОБА_8 , як їй належні (т.1 а.с. 204); електродвигун повернути ОСОБА_9 як йому належний (т.1 а.с. 201-202); праску, простирадло, кухонний топор повернути ОСОБА_11 (т.1 а.с. 205-207).

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а засудженим ОСОБА_6 , який тримається під вартою в той же строк з дня вручення йому копії вироку. Апеляційна скарга подається через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1