Провадження №1-кп/127/652/18
У Х В А Л А

22 листопада 2018 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 Кримінального кодексу України у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.02.2017 р. за № 0000422 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України,-
за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:
Вінницьким міським судом Вінницької області здійснюється судове провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 та звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, оскільки обвинувачений добровільно звернувся до лікувального закладу і лікувався від наркоманії. Відповідно до довідки, виданої Комунальним підприємством Вінницьким обласним наркологічним диспансером «Соціотерапія» від 01 вересня 2017 року №52 ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 14.08.2017 року по 01.09.2017 року, з діагнозом - розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів 1 ступеня залежності. З медичних документів, пояснень свідка та спеціаліста вбачається, що обвинувачений потребував лікування від наркоманії, йому було встановлено відповідний діагноз та проведено лікування в 2017 році. Просить не враховувати ту обставину, що в 2018 році ОСОБА_3 було проведено амбулаторну судово-наркологічну експертизу в іншому кримінальному провадженні, оскільки це немає відношення до даного провадження. В 2017 році обвинувачений добровільно звернувся до лікувального закладу і пройшов лікування саме від канабіноїдної наркоманії, за що його притягують до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України. В даному випадку вживання метадону не має значення, оскільки обвинуваченого притягують до кримінальної відповідальності саме за вживання канабісу, тому вживання інших наркотичних засобів до уваги брати не слід. Вважає, що обвинуваченим виконані всі умови для звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що добровільно звернувся до лікувального закладу та з 14.08.2017 року по 01.09.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в наркологічному диспансері «Соціотерапія» де пройшов лікування від наркоманії, про що йому видали відповідну довідку. Перед лікуванням канабіс вживав перідично протягом декількох років, до того тривалий час вживав опіоїдні наркотичні засоби. Просить клопотання захисника задовольнити, не заперечує проти звільнення його від кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він працює лікарем-наркологом Комунального підприємства Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія». Обвинувачений в 2017 році самостійно звернувся до лікувального закладу та був направлений з приймального відділення до відділення, де він працює лікарем-наркологом, на стаціонарне лікування. Перед встановленням діагнозу та призначенням лікування ОСОБА_3 був оглянутий лікарями, на підставі огляду та проведених аналізів йому було встановлено діагноз "розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів І ступеню", що відображено в медичних документах. В серпні 2017 року він перебував на стаціонарному лікуванні в наркологічному диспансері «Соціотерапія» та пройшов лікування від наркоманії, про що йому видали відповідну довідку. До лікарні обвинувачений звернувся самостійно, про що зазначено в медичних документах. Зважаючи на проведенні медичні аналізи та дослідження, а також на скарги обвинуваченого та симптоматику, з медичної точки зору ОСОБА_3 потребував лікування від наркоманії. До 2017 року ОСОБА_3 тривалий час перебував на обліку та лікувався від опійної наркоманії, однак повністю позбавити його від залежності не змогли. Хворий, який перебуває на обліку, отримує підтримуюче лікування. ОСОБА_3 був знятий з обліку, після чого в серпні 2017 року знову поступив для проведення наркологічної експертизи у зв`язку із вживанням канабіоїдів. При проведенні лікування була визначена І ступінь залежності від канабіноїдів, оскільки від канабіноїдів рідко буває друга ступінь залежності. При цьому ОСОБА_3 повідомив, що опійних наркотиків не приймає, лише канабіноїди.

Залучена судом як спеціаліст ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що вона працює лікарем-наркологом Комунального підприємства Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія», стаж роботи 30 років, експертом не являється, проводить судово-наркологічні експертизи в складі спеціальної медичної комісії як лікар-нарколог. ОСОБА_3 з 2000 року перебував на обліку та лікувався від опійної наркоманії. В 2012 році був знятий з обліку, оскільки повідомив, що припинив вживати опійні наркотики. В серпні 2017 року до лікарні працівниками поліції був доставлений ОСОБА_3 для проведення амбулаторної судово-наркологічної експертизи. Комісією було проведено відповідну експертизу та надано висновок від 08.08.2017 року, згідно якого ОСОБА_3 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів в стані ремісії та вживання канабіноїдів 2 ступеня залежності, потребує примусового лікування. Перед наданням даного висновку ОСОБА_3 був оглянутий лікарями. Також комісією було проведено бесіду з обвинуваченим, в якій він повідомив, що канабіс вживав тривалий час періодично до 2 разів на день. При проведенні експертизи тести не проводилися, оскільки їх в медичному закладі не було. З 14.08.2017 року по 01.09.2017 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в наркологічному диспансері «Соціотерапія», де пройшов лікування від наркоманії, про що йому видали відповідну довідку. Чому при стаціонарному лікуванні було встановлено 1 ступінь залежності пояснити не може, можливо за деякий час до того він не вживав наркотичні засоби і симптоми не були занадто виражені. При канабіноїдній наркоманії різниця між залежністю І та ІІ ступеня не дуже значна, залежність ІІ ступеня є більш важкою та із шкідливішими наслідками. В 2018 році працівниками поліції до лікарні знову був доставлений ОСОБА_3 для проведення амбулаторної судово-наркологічної експертизи. Комісією було проведено відповідну експертизу та надано висновок, згідно якого ОСОБА_3 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів. ОСОБА_3 був оглянутий лікарями та повідомив, що вживає метадон, в нього були виявлені сліди від ін`єкцій. ОСОБА_3 тривалий час перебував на обліку та лікувався від опіоїдної та канабіноїдної наркоманії, однак це фактично не дало результатів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 зазначив, що згідно з висновком амбулаторної судово-наркологічної експертизи №188 від 08.08.2017 року ОСОБА_3 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів 2 ступеня залежності, потребує примусового лікування. В 2017 році він пройшов курс лікування від наркоманії. Однак, в 2018 році ОСОБА_3 було проведено амбулаторну судово-наркологічну експертизу в іншому кримінальному провадженні та надано висновок, згідно якого ОСОБА_3 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів. Отже, обвинувачений після лікування в 2017 році продовжував вживати наркотичні засоби. Крім того, ОСОБА_3 тривалий час перебував на обліку та лікувався від опіоїдної та канабіноїдної наркоманії. Вважає, що обвинувачений не ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а бажає ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. В задоволенні клопотання захисника про закриття кримінального провадження на підставі ч. 4 ст. 309 Кримінального кодексу України просить відмовити.

Суд, заслухавши думку сторін судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов таких висновків.
Пунктом 1 частини 2 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 1 ст. 285 Кримінального процесуального кодексу України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, яким, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України, є законодавчі акти України, які встановлюють кримінальну відповідальність (Кримінальний кодекс України та закон України про кримінальні проступки).

Звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом (ч. 1 ст. 286 Кримінального процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За правилами ст. 44 Кримінального кодексу України особа, яка вчинила злочин звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений дійсно страждав на наркоманію і потребував лікування від неї, самостійно звернувся до лікувального закладу і пройшов лікування, що підтверджується такими доказами.

Згідно довідки Комунального підприємства Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія» від 27.06.2017 року № 1665, ОСОБА_3 на диспансерному наркологічному обліку в установі перебував з 25.10.2000 року по 15.11.2012 року.

З висновку амбулаторної судово-наркологічної експертизи №188 від 08.08.2017 року, вбачається, що ОСОБА_3 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів в стані ремісії та вживання канабіноїдів 2 ступеня с.м. залежності. Потребує примусового лікування.
Як вбачається з довідки Комунального підприємства Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія» від 01 вересня 2017 року №52 ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 14.08.2017 року по 01.09.2017 року, з діагнозом - розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів 1 ступеня залежності.

Крім того, дані обставини підтверджуються поясненнями обвинуваченого ОСОБА_3 в судовому засіданні, з яких вбачається, що він добровільно звернувся до лікувального закладу та з 14.08.2017 року по 01.09.2017 року перебував на стаціонарному лікуванні в наркологічному диспансері «Соціотерапія» де пройшов лікування від наркоманії, про що йому видали відповідну довідку. Перед лікуванням канабіс вживав перідично протягом декількох років, до того тривалий час вживав опіоїдні наркотичні засоби.

Також дані обставини підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_7 в судовому засіданні, з яких вбачається, що обвинувачений в серпні 2017 року самостійно звернувся до лікувального закладу та був направлений на стаціонарне лікування. Перед встановленням діагнозу та призначенням лікування ОСОБА_3 був оглянутий лікарями, на підставі огляду та проведених аналізів йому було встановлено діагноз "розлади психіки та поведінки внаслідок вживання канабіноїдів І ступеню". В серпні 2017 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в наркологічному диспансері «Соціотерапія» та пройшов лікування від наркоманії, про що йому видали відповідну довідку. До 2017 року ОСОБА_3 тривалий час перебував на обліку та лікувався від опійної наркоманії, однак повністю позбавити його від залежності не змогли.

Крім того, з пояснень у судовому засіданні спеціаліста ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_3 тривалий час перебував на обліку та лікувався від опійної наркоманії. Комісією було проведено відповідну експертизу та надано висновок від 08.08.2017 року, згідно якого ОСОБА_3 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання вживання канабіноїдів 2 ступеня залежності. З 14.08.2017 року по 01.09.2017 року ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в наркологічному диспансері «Соціотерапія». В 2018 році працівниками поліції до лікарні знову був доставлений ОСОБА_3 для проведення амбулаторної судово-наркологічної експертизи. Комісією було проведено відповідну експертизу та надано висновок, згідно якого ОСОБА_3 виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних засобів. При цьому ОСОБА_3 повідомив, що вживає метадон. ОСОБА_3 тривалий час перебував на обліку та лікувався від опіоїдної та канабіноїдної наркоманії, однак це фактично не дало результатів.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 309 Кримінального кодексу України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється виключно судом. На підставі ч. 4 ст. 309 КК України за дії, передбачені частиною 1 цієї статті, від кримінальної відповідальності звільняється винна особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії. Вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави, суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин. (п. 23 постанови).

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.2002 року «Про судову практику у справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 309 КК України незалежно від того, коли вона вчинила дії, які дають для цього підстави, але до закінчення судового слідства.

Тому, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України суду необхідно з`ясовувати, чи дійсно особа страждала на наркоманію і потребувала лікування від неї, чи дійсно вона звернулась до лікувального закладу і розпочала лікування добровільно, а не вимушено і чи дійсно ставила за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

Аналізуючи та оцінюючи в сукупності надані сторонами докази а також показання обвинуваченого, свідка та спеціаліста щодо терміну перебування обвинуваченого на диспансерному наркологічному обліку, періодичності вживання наркотичних засобів, враховуючи те, що обвинувачений вживав наркотичні засоби різних видів, звернувся до лікувального закладу після передачі до суду даного кримінального провадження, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 звернувся до лікувального закладу і розпочав лікування вимушено і не ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а має намір ухилитися у такий спосіб від відповідальності за вчинений злочин.

Суд критично оцінює твердження захисника обвинуваченого про те, що оскільки в 2017 році обвинувачений добровільно звернувся до лікувального закладу і пройшов лікування від канабіноїдної наркоманії, тому вживання інших наркотичних засобів до уваги брати не слід, так як обвинуваченого притягують до кримінальної відповідальності саме за вживання канабісу.

При цьому суд зазначає, що в ч. 4 ст. 309 Кримінального кодексу України йдеться саме про лікування від наркоманії, а не про лікування залежності від конкретного наркотичного засобу.

Також суд зазначає, що довідка Комунального підприємства Вінницького обласного наркологічного диспансеру «Соціотерапія» від 01 вересня 2017 року №52 , згідно якої ОСОБА_3 перебував на лікуванні з 14.08.2017 року по 01.09.2017 року містить інформацію лише про факт проходження лікування та його період, однак не є доказом того, що особа розпочала лікування добровільно, а не вимушено і що дійсно ставить за мету вилікуватися від наркоманії, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений злочин.

За таких обставин, беручи до уваги вказані правові норми, правові позиції сторін кримінального провадженння, особу обвинуваченого, пояснення обвинуваченого, свідка, спеціаліста та дослідженні судом докази у їх сукупності, суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченого задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 44, 309 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284, ст. ст. 285, 286, 369-372, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 Кримінального кодексу України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя