Постанова
Іменем України
29 листопада 2018 року

м. Київ
справа № 306/807/16-к
провадження № 51-3217км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 0000084 щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Поляни Свалявського району Закарпатської області, громадянки України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2017 року ОСОБА_8 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано за відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 залишено без змін.
Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 обвинувачувалася у тому, що вона, обіймаючи посаду головного бухгалтера ДП «Свалявське ЛГ», з 01 липня 2011 року по 21 жовтня 2012 року через несумлінне ставлення до службових обов`язків неналежно їх виконувала: у порушення вимог п. 1 ст. 3, ст. 4, п. 7 ст. 8, п. 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24 травня 1995 року, наказу директора ДП «Свалявське ЛГ» № 7 від 23 січня 2009 року не забезпечила дотримання вимог п. 4.2 Інструкції з обліку продукції лісозаготівель, лісопиляння і деревообробки на підприємствах Державного комітету лісового господарства України, затвердженої наказом Держкомлісгоспу України № 205 від 19 грудня 2003 року щодо ведення журналу реалізації (відпуску) лісопродукції форми ЛГ-23 при перевірці (співставленні) зведених щомісячних звітів з реалізації (відпуску) лісопродукції з даними цього журналу.
Зокрема, при прийнятті у бухгалтера Плосківського лісництва ДП «Свалявське ЛГ» зведених щомісячних звітів з реалізації (відпуску) лісопродукції щомісячно упродовж липня-грудня 2011 року не перевіряла журнал реалізації (відпуску) лісопродукції форми ЛГ-23 Плосківського лісництва, що унеможливило співставлення фактичної кількості відпущеної цим лісництвом лісопродукції із тим її обсягом, який був вказаний у зведених щомісячних звітних даних лісництва і спричинило неповноту відображення всіх господарських операцій із реалізації (відпуску) лісопродукції.
Сторона обвинувачення стверджувала, що внаслідок такої недбалості ОСОБА_8 . Плосківським лісництвом в період з липня 2011 року по вересень 2012 року було відпущено 1183,38 куб.м. лісопродукції на суму 313995,68 грн., у тому числі в період з липня по грудень 2011 року фізичній особі суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_9 99,9 куб.м лісопродукції на суму 20245 грн, фізичній особі суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_10 238,36 куб.м лісопродукції на суму 66203,74 грн, приватному підприємству «Граб» - 161 куб.м лісопродукції на суму 44589,90 грн; в період з січня по вересень 2012 року фізичній особі суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_9 271,82 куб.м лісопродукції на суму 66791,19 грн, фізичній особі суб`єкту підприємницької діяльності ОСОБА_10 106,7 куб.м лісопродукції на суму 32844,68 грн, приватному підприємству «Граб» 305,53 куб.м лісопродукції на суму 83321,17 грн без відображення в складі реалізації на бухгалтерських рахунках підприємства, чим ДП «Свалявське ЛГ» на цю суму завдано збитки.
Такі діяння ОСОБА_8 було кваліфіковано як неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, тобто, як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України.
Виправдовуючи ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив, що обставини кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, не знайшли свого підтвердження доказами обвинувачення. Зокрема, суд встановив, що «рух товарно-матеріальних цінностей, ведення обліку руху лісопродукції та пиломатеріалів (витребування Журналу реалізації (відпуску) лісопродукції форми ЛГ-23 Плосківського лісництва, перевірка відомостей згідно цього Журналу)» входили до кола обов`язків не обвинуваченої, а заступника головного бухгалтера ДП «Свалявське ЛГ»; що наказ директора підприємства № 7 від 23 січня 2009 року (за яким на головного бухгалтера покладено обов`язки по обліку реалізації, обліку дебіторської та кредиторської заборгованості) не є доказом обвинувачення, оскільки ОСОБА_8 в той час посади головного бухгалтера не обіймала і її підпису про ознайомлення з даним наказом немає. Докази обвинувачення, на переконання суду, не доводять, що відпуск лісопродукції особам «без відображення в складі реалізації на бухгалтерських рахунках підприємства» стався через несумлінне ставлення ОСОБА_8 до своїх службових обов`язків і не містять іншої інформації про обставини, які підлягають доказуванню.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що обвинувачення ОСОБА_8 у службовій недбалості охоплює два періоди її роботи, а саме з липня по грудень 2011 року та з січня по вересень 2012 року, вибірково дослідив докази, безпідставно відкинув наказ директора ДП «Свалявське ЛГ» № 7 від 23 січня 2009 року, не відобразив повністю формулювання обвинувачення, визнаного судом недоведеним, та дійшов передчасного висновку про виправдання ОСОБА_8 , а апеляційний суд розглянув кримінальне провадження з порушенням вимог статей 404, 405 КПК України та свою ухвалу усупереч вимогам ст. 419 КПК України не мотивував.
Захисник ОСОБА_6 подав до суду заперечення, в яких просив судові рішення залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу і просила її задовольнити.
Захисник ОСОБА_6 заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Мотиви Суду
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень має суворо додержуватись принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, на потерпілого.
Відповідно до приписів ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. Він перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Суд касаційної інстанції не перевіряє судові рішення на предмет неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість при перегляді судових рішень виходить з фактичних обставин, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження, а також виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, висновок суду про відсутність в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, колегія суддів вважає правильним.
Статтею 367 КК України передбачена кримінальна відповідальність за службову недбалість, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб. Частиною 2 цієї статті передбачена кримінальна відповідальність за те саме діяння, якщо воно спричинило тяжкі наслідки.
Так, об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, характеризується: 1) діянням, яке полягає у невиконанні або неналежному виконанні службових обов`язків через несумлінне ставлення до них; 2) наслідками у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам фізичних та юридичних осіб, державним чи громадським інтересам (ч. 1) чи тяжких наслідків (ч. 2); 3) причинним зв`язком між вчиненим діянням та наслідками.
Так, згідно з обвинувальним актом протиправні дії ОСОБА_8 полягали в тому, що вона не забезпечила ведення журналу реалізації лісопродукції форми ЛГ-23, а при прийнятті у бухгалтера Плосківського лісництва зведених щомісячних звітів з реалізації лісопродукції не співставляла їх з даними цього журналу.
Дослідивши в судовому засіданні докази, наявні в кримінальному провадженні, зокрема посадову інструкцію головного бухгалтера підприємства, та врахувавши показання ОСОБА_8 , судом встановлено, що до кола обов`язків останньої не входили рух товарно-матеріальних цінностей, ведення обліку руху лісопродукції та пиломатеріалів (витребування Журналу реалізації (відпуску) лісопродукції форми ЛГ-23 Плосківського лісництва, перевірка, відомостей згідно цього Журналу), ці обов`язки згідно посадової інструкції були покладені на заступника головного бухгалтера підприємства.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність причинного зв`язку між утворенням збитків і тим фактом, що в бухгалтерії ДП «Свалявське ЛГ» не вівся журнал реалізації лісопродукції форми ЛГ-23, а зведені щомісячні звіти з реалізації лісопродукції, які надавав бухгалтер Плосківського лісництва, не співставлялись з даними цього журналу.
Такий висновок суду достатньо мотивований, ґрунтується на даних, які були належним чином перевірені в судовому засіданні та змістовно наведені у вироку.
При цьому судом обґрунтовано відкинуто як доказ наказ директора ДП «Свалявського ЛГ» № 7 від 23 січня 2009 року, за яким на головного бухгалтера покладено обов`язки по обліку реалізації, по обліку дебіторської та кредиторської заборгованості, оскільки підпис ОСОБА_8 про ознайомлення з цим наказом відсутній, а сама виправдана на той час не обіймала посади головного бухгалтера.
Твердження прокурора про те, що судом не співставлені докази, наявні в матеріалах кримінального провадження, їм дана невірна оцінка, є безпідставними.
Таким чином, надавши належну оцінку доказам кримінального провадження, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, а тому правильно виправдав її за відповідним обвинуваченням.
Переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції щодо виправдання ОСОБА_8 , залишивши вирок місцевого суду без зміни.
Апеляційний розгляд проведено з дотриманням вимог статей 404, 405 КПК України. При цьому, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги прокурора, апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для зміни чи скасування судових рішень, зокрема й тих, на які посилається прокурор у касаційній скарзі, у провадженні не встановлено.
За таких обставин касаційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_7 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої та апеляційної інстанцій, залишити без задоволення, а вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 22 листопада 2017 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3