КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/217/2019 Головуючий в 1 інст.: ОСОБА_1
Категорія КК: ч. 2 ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, кримінальне провадження № 00000167 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 , на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
17.12.2014 Шевченківським районним судом м. Києва за ч.1 ст.186КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин;

21.06.2017 Шевченківським районним судом м. Києва за ч.2 ст.186, ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 10 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:
прокурора ОСОБА_7 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК Українита призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017 та остаточно покарання ОСОБА_6 визначено у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Строк відбуття призначеного покарання встановлено відраховувати з моменту затримання ОСОБА_6 , тобто з 23 січня 2018 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення у період з 14.03.2017 по 01.05.2017 у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 21.01.2018, скасовано.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Не погоджуючись з вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями в якій просить переглянути оскаржуваний вирок в частині призначеного виду та міри покарання.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що не оспорюючи установлені судом обставини вчинення злочину, вважає, що вирок є незаконним.
Суд неналежним чином дослідив дані, які його характеризують, що призвело до помилкового обрання йому такого виду покарання, та безпідставно стягнув з нього процесуальні витрати за проведення експертизи.
Іншими учасниками судового провадження, які мають право подати апеляційну скаргу, вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржений.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, провівши судові дебати, вислухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом визнано доведеним, що ОСОБА_6 01.01.2018, приблизно о 05год. 05 хв. знаходився поряд з житловим будинком АДРЕСА_3 разом з невстановленою слідством особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження.

Перебуваючи за вищевказаною адресою, ОСОБА_6 та зазначена особа помітили раніше невідомих їм ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .
У зв`язку з цим у ОСОБА_6 виник злочинний намір відкритого викрадення майна ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про що він повідомив вказану вище особу.
У подальшому, діючи умисно, повторно, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих міркувань, обвинувачений та не встановлена слідством особа 01.01.2018, приблизно о 05год. 10 хв., перебуваючи за вищезазначеною адресою, наблизились до потерпілих, застосовуючи по відношенню до останніх фізичне насильство, яке полягало у заподіянні їм серії ударів кулаками в область голови і серії ударів ногами в область тулуба, подолали можливість потерпілих здійснювати активний опір.
Після цього ОСОБА_6 відкрито викрав з кишень одягу потерпілого ОСОБА_9 : паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_9 , ключі від квартири та перепустку у ТОВ «Оллі Транс» на ім`я ОСОБА_9 , які для потерпілого матеріальної цінності не становлять; гаманець марки «Giant Style», вартістю 98,67 грн., годинник марки «Кельвін Кляйн», вартістю 100 грн.

У потерпілого ОСОБА_10 . ОСОБА_6 відкрито викрав з кишень одягу: паспорт громадянина України, ідентифікаційний код, які для потерпілого матеріальної цінності не становлять; мобільний телефон марки «Нокіа 101», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 91,17 грн. з карткою мобільного оператору «Лайфселл», яка для потерпілого матеріальної цінності не становить, на балансовому рахунку якої грошові кошти були відсутніми; гаманець, вартістю 100 грн., з банківськими картками, які матеріальної цінності не становлять.

А всього, ОСОБА_6 викрав майно, що належить ОСОБА_9 , на загальну суму 198, 67 грн., та ОСОБА_10 на загальну суму 191,17 грн.

Особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, відкрито викрала з кишені потерпілого ОСОБА_9 мобільний телефон марки «МЕІZU U10», вартістю 2400 грн., в якому перебувала картка мобільного оператору «Лайфселл», яка для потерпілого матеріальної цінності не становить.

Після чого ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа, утримуючи при собі викрадені речі, зникли з місця вчиненого кримінального правопорушення.

Усього ОСОБА_6 та невстановлена слідством особа із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, відкрито викрали майно, що належить ОСОБА_9 на загальну суму 2 598,67 грн., та майно ОСОБА_10 на загальну суму 191,17 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме, відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.
Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах поданих апеляційних скарг.
Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі щодо тих обставин, які ніким не оспорювались, оскільки учасники судового провадження правильно розуміли зміст цих обставин, і у суду не було сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. В зв`язку із цим, суд правомірно розглянув кримінальне провадження в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, обґрунтованим і в цій частині ніким по справі не оспорюється, а тому відповідно до вимог ст.404 КПК України апеляційною інстанцією не перевіряються. З огляду на доведеність винуватості, вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_6 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який класифікується як тяжкий злочин, обставини скоєння злочину, характер та ступінь його небезпеки, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, вчинив даний злочин під час відбування покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017, те що він перебуває під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з 11.05.2013 з діагнозом розлади психіки і поведінки внаслідок вживання наркотичних та інших психоактивних речовин, синдром залежності, та на обліку у лікаря психіатра не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.
Суд вважав необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 та запобігання вчиненню ним нових злочинів застосувати до нього покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України.
Також суд першої інстанції врахував вимоги ст. 71 КК України та до покарання призначеного цим вироком, за правилами ст. ст. 71, 72 КК України приєднав невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21.06.2017.
З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів погоджується.
Крім того, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст.65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінально караних діянь.

При цьому, колегія суддів враховує вимоги ст.65 КК України, а також роз`яснення, наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен в повній мірі враховувати ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, дані про особу, а також ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла злочин, повинно бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Таким чином, на думку колегії суддів, покарання обвинуваченому ОСОБА_6 призначено відповідно до вищезазначених вимог.
Доводи апелянта про те, що суд неналежним чином дослідив дані, які його характеризують, що призвело до помилкового обрання йому такого виду покарання,є безпідставними, оскільки всі обставини про які зазначає апелянт, були враховані судом першої інстанції, при обранні йому виду та міри покарання.

Стовно доводів апелянта, що суд безпідставно стягнув з нього процесуальні витрати за проведення експертизи, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Відповідно до матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , було проведено товарознавчу експертизу від 19 лютого 2018 року, № 12-4/348, вартість якої становила 429 гривень, та яка документально підтверджує витрати на залучення експерта.
Таким чином судом правильно постановлено рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 , процесуальних витрат за проведення вказаної експертизи, тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Також як вбачається з оскаржуваного вироку, судом першої інстанції, встановлено строк відбуття призначеного покарання відраховувати з моменту затримання ОСОБА_6 , тобто з 23 січня 2018 року, зарахувавши на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015 у строк відбування покарання попереднє ув`язнення у період з 14.03.2017 по 01.05.2017 у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, тому доводи апелянта про те, що строк його відбуття покарання слід рахувати з моменту винесення попереднього вироку Шевченківським районним судом м. Києва від 21.06.2017 року, є необґрунтованими, оскільки він не відбув призначене покарання в місцях позбавлення волі в період вчинення інкримінованого правопорушення в даному кримінальному провадженні. Та йому зараховано строк утримання під вартою період з 14.03.2017 по 01.05.2017 у строк попереднього ув`язнення, у співвідношенні один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII від 26.11.2015.

Крім того слід зазначити, що суд першої інстанції призначив покарання обвинуваченому ОСОБА_6 в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 186 КК України,але з реальним його відбуванням. На думку суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим і пропорційним для його виправлення та попередження нових злочинів й таким, що відповідає принципу індивідуалізації кримінального покарання, з чим погоджується колегія суддів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів Київський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.
Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2018 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.186 КК України, - без змін.
Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

_____________ _____________ _____________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4