21.01.2019
Провадження № 1-кс/522/230/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2019 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , власника майна ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Приморського ВП в місті Одесі ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 , про арешт майна,

В С Т А Н О В И В :

Слідчий слідчого відділу Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про арешт майна.
Як вбачається з клопотання слідчого, у провадженні слідчого відділу Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0003547 відомості про яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2018, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
До Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_7 в якій він просить прийняти заходи щодо посадових осіб Одеського обласного управління лісового та мисливського господарства які вимагають неправомірну вигоду за видачу посвідчення мисливця.
Під час проведення досудового розслідування встановлено, що голова комісії начальник управління ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , начальник відділу лісового та мисливського господарства ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , головний спеціаліст відділу лісового та мисливського господарства ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 , мисливствознавець Роздільнянського району ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_4 одержують неправомірну вигоду за успішне складання іспиту з видачі посвідчення мисливця.
В якості посередника, з метою вимагання та збору неправомірної вигоди, а саме грошових коштів, даною групою осіб задіяно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешкає за адресою: АДРЕСА_5 .
16.08.2018 старшим слідчим Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_12 було проведено огляд службового кабінету №414 Управління захисту економіки в Одеській області (місто Одеса, вулиця Осипова, будинок 23) під час якого громадянин ОСОБА_5 добровільно видав, з належної йому сумки чорного кольору, наступні документи та грошові кошти:
?Посвідчення мисливця з контрольною карткою обліку добутої дичини і порушень правил полювання на ім`я ОСОБА_13 ;
?Посвідчення мисливця з контрольною карткою обліку добутої дичини і порушень правил полювання на ім`я ОСОБА_14 ;
?Дозвіл № НОМЕР_1 на право зберігання, носіння зброї на ім`я ОСОБА_15 , з додатками;
?Дозвіл № НОМЕР_2 на право зберігання, носіння зброї на ім`я ОСОБА_16 , з додатками;
?Дозвіл №2442 на право зберігання, носіння зброї на ім`я ОСОБА_17 , з додатками;
?Файл у якому містяться копії документів на ім`я ОСОБА_18 , а саме: копія паспорту громадянина України та ідентифікаційний номер латника податків, а також грошові кошти у розмірі 1 000 гривень.
У зв`язку з вищевикладеним виникла необхідність накласти арешт, заборонивши використовувати, розпоряджатися вищевказаними документами та грошовими коштами. Також, є необхідність призначення відповідних експертиз по вказаному кримінальному провадженню.
Враховуючи викладене, прокурор просив накласти арешт на зазначене майно.
У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно та просив його задовольнити з наведених підстав.
Адвокат та власник майна заперечували проти задоволення клопотання.
Розглянувши клопотання слідчого, заслухавши прокурора, адвоката та власника майна, вивчивши надані до клопотання матеріали суд приходить до висновку про наступне:

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст.170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ст. 13 Конституції України «держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ст. 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, відповідно до сформованої Європейським судом з прав людини практики перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні органу досудового розслідування в особі слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Оскільки, в судовому засіданні прокурор не довів обгрунтованості, підстав та мети арешту зазначеного у клопотанні майна, суд вважає, що за таких обставин застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до порушення прав власника майна, тому у задоволенні клопотання слідчого необхідно відмовити.

Як вже зазначалось, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Таким чином необхідність, мета, завдання арешту на вищезазначені об`єкти взагалі не підтверджені будь-якими документами (доказами).

За таких обставин, в результаті аналізу клопотання та наданих суду матеріалів, суд змушений прийти до висновку, що клопотання слідчого не є обґрунтованим, прокурором та слідчим не доведені достатні підстави у зв`язку з якими потрібно накласти арешт, отже зазначене клопотання задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 172, 173, 372, 376 КПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_6 відмовити.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: