Справа № 535/391/18
Провадження № 1-кп/535/52/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2018 року Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

представника потерпілого

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Котельва кримінальне провадження за № 0000284 від 17 липня 2016 року, про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; українця, громадянина України, уродженця та жителя сел. Котельва, Полтавської області, маючого професійно-технічну освіту, одруженого, на утриманні одна малолітня дитина, фізична особа-підприємець, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

в скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України;

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_4 17.07.2016 року близько 11 години 50 хвилин у світлу пору доби, керуючи автомобілем марки ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_7 , рухався в напрямку м. Охтирка по проїзній частині вулиці Полтавський шлях (на час скоєння ДТП вулиця Жовтнева) сел. Котельва Полтавської області, поблизу кафе-бару «Калина», розташованого за адресою: сел. Котельва, вул. Полтавський Шлях, 312, Полтавської області, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, діючи з необережності при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_8 , котрий перетинав проїзну частину в невстановленому місці в напрямку з лівого боку праворуч по ходу руху автомобіля, не вжив своєчасних заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого скоїв наїзд на вказаного пішохода.

У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правого стегна, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми, саден шкіри та забої м`яких тканин голови, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали, є порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України (у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій автомобіля марки ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_4 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_8 шляхом виконання зазначених вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Під час судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 в свої поясненнях суду свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенню (злочину) не визнає, хоча фактично в своїх поясненнях суду підтвердив виклад обставин зазначених в обвинувальному акті, щодо дорожньо-транспортної пригоди. Під час системного допиту пояснив суду, що дійсно 17 липня 2016 року близько 12 години у денний час доби, керував автомобілем ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 . Коли їхав по вулиці Полтавський шлях на своїй смузі руху помітив пішохода, який в порушення правил дорожнього руху в невстановленому місці переходив дорогу, зменшив швидкість руху, але пішохід в останню мить практично кинувся на автомобіль. Зазначивши суду, що на його думку винуватий в ДТП потерпілий, так-як він як водій розраховував, на те що потерпілий буде дотримуватися правил.

Обвинувачений в свої поясненнях намагався не визнавати своєї вини, але винність обвинуваченого у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.286 КК України стверджена також поясненнями потерпілого ОСОБА_8 , котрий під час судового слідства пояснив суду, що дійсно 17 липня 2016 року близько 12 години переходив дорогу поряд з кафе «Калина», і бачив як по правій стороні рухався автомобіль, водій якого також бачив і його, тому він і вирішив перейти проїзну частину. Але сталося зіткнення в результаті чого він втратив свідомість, і прийшов до тями по дорозі в лікарню; поясненнями свідка ОСОБА_9 , котрий під час судового слідства пояснив суду, що 17 липня 2016 року був свідком, як на автодорозі поряд з кафе «Калина» сталася дорожньо-транспортна пригода, при якій пішоход ОСОБА_8 намагався по проїзній частині дороги перейти на іншу сторону. Коли пішоход ОСОБА_8 та автомобіль «Нива» фактично зрівнялися пішохід прискорився та почав перебігати дорогу в цю мить попав під автомобіль. Потім травмованого потерпілого відразу відвезли до лікарні.

Показання свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки дані свідки, свідками самих обставин ДТП не були, а підчас їх допиту в суді висловлювала свої суб`єктивні міркування та розповідали про обставини, які ніякого правового значення по розгляду вище вказаного кримінального провадження не мають.
Крім вище викладеного вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України підтверджується дослідженими та оголошеними в ході судового слідства наступними доказами, а саме: змістом витягу з ЄРДР за № 0000284 від 17 липня 2016 року, змістом рапорту старшого інспектора чергового Котелевського ВП ГУНП в Полтавській області від 17 липня 2016 року, змістом протоколу огляду місця ДТП від 17.07.2016 року, схемою та фото-таблицями до нього, яким зафіксовано місце ДТП після зіткнення транспортного засобу - автомобіля ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 з пішоходом ОСОБА_8 , місце розташування транспортного засобу після ДТП та інші сліди ДТП, в тому числі недопалок, корпус мобільного телефону; змістом протоколу огляду транспортного засобу: автомобіля ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 , якими зафіксовано його зовнішній вид та державний номерний знак НОМЕР_1 ; змістом висновку № 34 від 17 липня 2016 року, щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за висновком у ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено; змістом висновку судово-медичної експертизи № 1479 від 10.10.2016 року відповідно до якого потерпілий ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правого стегна, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, гематоми, саден шкіри та забої м`яких тканин голови, верхніх та нижніх кінцівок, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу здоров`я; змістом протоколу огляду предмету від 18.07.2016 року; змістом постанови про визнання та приєднання в якості документа від 08.08.2016 року СD диск з відеозаписом ДТП від 17.07.2016 року; змістом протоколів огляду відеозапису від 08.08.2016 року та від 22.11.2016 року; змістом протоколів слідчих експериментів та схемою до них від 22.11.2016 року за участю потерпілого ОСОБА_8 та від 02.03.2017 року за участю водія ОСОБА_4 , у ході яких вони розповіли та показали на місці, як сталася ДТП, і де відбулося зіткнення.

Суд, погоджуючись з аргументованим та обґрунтованим висновком комісійної судової авто-технічної експертизи та експертизи відео-звукозапису № 6727/6728 від 20.12.2017 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса виходив з того, що відповідно до змісту висновку чітко вказано, що в даній дорожній ситуації, приймаючи до уваги відеозапис дорожньо-транспортної пригоди, з моменту винекнення небезпеки для руху водій автомобіля ВАЗ 2121 ОСОБА_4 повинен діяти у відповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України, та знаходились, з технічної точки зору у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. Суд враховує, і те, що при проведенні вище зазначеної експертизи приймався до уваги відеозапис дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, на думку суду проведення комісійної судової авто-технічної експертизи та експертизи відео-звукозапису № 6727/6728 від 20.12.2017 року, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса двома експертами старшими науковими співробітниками здійснено на більш високому професійному рівні.

Даючи оцінку висновку судової авто-технічної експертизи № 726 від 05.04.2018 року проведеної судовим експертом Полтавського відділення Харківськогонауково-дослідного інституту ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса, суд виходив з того, що дана експертиза була замовлена через постанову слідчого судді обвинуваченим та стороною захисту, з метою отримання експертного висновку, який би допоміг обвинуваченому уникнути відповідальності. При цьому фактично експерт по першому питанню першого варіанта підтвердив висновок комплексної експертизи, а двом іншим варіантам зазначив технічні обрахунки, які виклав в дослідницькій частині висновку, що в свою чергу заставляє критично ставитися до вище зазначеного висновку експерта.

Суд оцінюючи показання обвинуваченого, потерпілого та свідків обвинувачення виходить, також з того, що потерпілий та свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України за завідомо неправдиві показання, а обвинувачений не попереджається, що дає йому можливість уникаючи відповідальності говорити суду неправду.

До пояснень обвинуваченого ОСОБА_4 , про те що він розраховував на обачність потерпілого, який повинен був впевнитись в безпечному переході через дорогу, а не порушувати вимоги правил дорожнього руху, і за таких обставин він не міг уникнути зіткнення з потерпілим пішоходом, суд відноситься критично. Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , як водій керуючи автомобілем (джерелом підвищеної небезпеки) повинен передбачати можливість виникнення небезпеки для себе та інших учасників руху, і сам виконувати вимоги правил дорожнього руху, а не легковажно розраховувати на обачність інших осіб в даному випадку на пішохода, що вони не порушать правил дорожнього руху. При цьому на думку суду обвинувачений ОСОБА_4 необгрунтовано розраховував на обачність потерпілого (пішохода).

Суд вважає, що посилання захисника ОСОБА_5 , про те що отримані слідством докази слід визнати неналежними і недопустимими, є необґрунтованими, оскільки посадові особи поліції та прокуратури, які здійснювали досудове слідство, процесуальне керівництво та надавали дані документи до суду, діяли в силу своєї компетентності та службових обов`язків, тому вони несуть відповідальність за здійснені ними процесуальні дії, а беззаперечних доказів про те, що вони допустили порушення і були за це притягнуті до відповідного виду відповідальності, на момент розгляду даного кримінального провадження в суді стороною захисту суду не надано, як і не виявлено в ході судового засідання. Зазначена обставина фактично закріпила презумпцію законності дій працівників поліції та прокуратури (публічного обвинувача).
Крім цього суд вважає, що правосуддя в Україні має здійснюватися на засадах принципів справедливості та індивідуалізації кримінальної відповідальності, за яких формальний момент (процесуальне оформлення слідчих дій) не може підтверджувати наявності підстав для визнання доказів неналежними та недопустимими, а також не може превалювати над фактичними обставинами дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали в зв`язку з порушенням обвинуваченим ОСОБА_4 п.12.3 Правил дорожнього руху України.
Суд системно допитавши обвинуваченого, потерпілого, свідків проаналізувавши норми кримінального закону, вважає, що винуватість ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом у скоєнні кримінального правопорушення (злочину) за встановлених вище у вироку обставин, що є процесуальним джерелом доказів, і знайшли своє підтвердження безпосередньо у судовому засіданні.
Суд зазначає, що згідно пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі визначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 , винний в скоєнні кримінального правопорушення (злочину) невеликої тяжкості, за вище вказаних обставин, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху, в наслідок чого потерпілому ОСОБА_8 , спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалого розладу, і кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому суд виходить, із вимог ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), врахувавши те, що форма вини злочину визнається необережною, особу винного, обумовлену тим, що він раніше не судимий. При цьому суд врахував, що дії самого потерпілого не в повній мірі відповідали вимогам Правил дорожнього руху України.

Обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до вимог ст.ст. 66, 67 КК України, в ході досудового та судового слідства не виявлено.

З урахуванням відсутності обтяжуючих та пом`якшуючих обставин покарання обвинуваченого, позицію публічного обвинувача, потерпілого його представника, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на певний строкв межах санкції відповідної частини та статті,оскільки обвинувачений ОСОБА_4 в теперішній час не являється надзвичайно небезпечною особою і його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, тому суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши обмеження, передбачені ст. 76 КК України.

За змістом п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.
На думку суду виходячи із конкретних обставин справи суд вважає за можливе не застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами так-як ОСОБА_4 вчинив необережне кримінальне правопорушення (злочин), не маючи умисел на спричинення негативних наслідків вперше притягається до кримінальної відповідальності, суд також враховує те, що і в діях потерпілого є невідповідність п.п. 4.7, 4.8, 4.14 Правил дорожнього руху України, і який в момент ДТП був в нетверезому стані. В момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди обвинувачений був тверезий, і якщо позбавити його права керувати транспортними засобами, то він автоматично може позбавитися будь-якої роботи пов`язаної з працею водія.

Таке покарання на думку суду, буде справедливим, співмірним та домірним вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню (злочину), необхідне і достатнє для виправлення і соціальної реабілітації обвинуваченого ОСОБА_4 , а також попереджатиме і запобігатиме вчиненню обвинуваченим нових злочинів і в повній мірі відповідатиме меті кримінального покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав до суду письмове клопотання від 12 листопада 2018 року, про застосування щодо нього ст. 1 п. в) Закону України «Про амністію у 2016 році».

Згідно ст. 1 п. в) Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав законної сили 07.09.2017 року, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не повязаних з позбавленням волі, осіб, визнаних винними у вчиненні умисного злочину, який не є тяжким або особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, осіб, визнаних винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, а також осіб, кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили підлягають особи, які не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилося 18 років, дітей інвалідів та/або повнолітніх сина, дочку, визнаних інвалідами.

У судовому засіданні обвинувачений (підсудний) ОСОБА_4 просить свою заяву щодо застосування до нього амністії задовольнити фактично надавши суду на це свою згоду, зазначивши суду, що наслідки застосування щодо нього амністії йому зрозумілі.

Публічний обвинувач прокурор ОСОБА_3 , представник потерпілого адвокат ОСОБА_6 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , кожен окремо, не заперечували проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо застосування до нього амністії.

Розглядаючи дане клопотання суд виходить з такого.

Матеріали кримінального провадження свідчать, що ОСОБА_4 притягується до відповідальності за необережний злочин, за який передбачено покарання штрафом від двохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, та є згідно до ст. 12 КК України злочином невеликої тяжкості, та він має на утриманні малолітню дитину: доньку ОСОБА_13 , стосовно якої не позбавлений батьківських прав, про що свідчить лист - відповідь Котелевського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області від 27.11.2018 року за №479/15.10-04-33.

Перешкод до застосування амністії, зазначених у ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році» та ст. 4 Закону України «Про застосування амністії в Україні» не встановлено.

Відтак, суд приходить до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 , щодо застосування до нього ст.1 п. в) Закону України «Про амністію у 2016 році», - слід задовільнити та звільнити його від відбування покарання на підставі амністії.

Питання про речові докази по кримінальному провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № 113 від 15.03.2017 року в сумі 703 гривні 68 копійок, комплексної судової автотехнічної експертизи № 6727/6728 від 20.12.2017 року в сумі 6684 гривні затрачених експертами відповідно до вимог ст. 118-124 КПК України, необхідно стягти з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

До обвинуваченого ОСОБА_4 заявлений цивільний позов прокурором Котелевського відділення Миргородської місцевої прокуратури Полтавської області про відшкодування державних коштів, затрачених на стаціонарне лікування особи, що потерпіла від кримінального правопорушення, у сумі 11436 гривень 66 копійок, відповідно до вимог ст. 128 КПК України, ст. 1206 ЦК України, підлягає до повного задоволення.

Потерпілим ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 заявлений цивільний позов, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди від злочину, а саме: матеріальної шкоди в розмірі 31681 гривню 74 копійки, яка складає вартість придбання імпланта на суму 7800 гривень, лікарських препаратів на суму 11030 гривень 85 копійок, проїзд на суму 830 гривень 15 копійок, бензин на суму 232 гривні 22 копійки, продукти 42 гривні, а також моральну шкоду в розмірі 200000 гривень.

Під час судового засідання потерпілий ОСОБА_8 , його представник адвокат ОСОБА_6 пояснили суду, що позов підтримують в повному обсязі, просять суд задовольнити позов з підстав викладених в позовній заяві та додатках до нього.
Прокурор ОСОБА_3 , який брав участь в судовому розгляді підтримав позов прокурора повністю, а щодо позову потерпілого також просить задовольнити і покладається на розсуд суду.
Обвинувачений ОСОБА_4 , його захисник-адвокат ОСОБА_5 в своїх поясненнях суду зазначили, що позов прокурора та потерпілого не визнають взагалі просять суд відмовити в задоволенні даних позовів.
Суд, системно дослідивши матеріали кримінального провадження та матеріали цивільного позову, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов прокурора підлягає до повного задоволення, а позов потерпілого слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до змісту вимог ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Аналіз норм ст. 1166 ЦК України дає підстави для висновку про те, що матеріальна шкода завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини обвинуваченого, відшкодовується обвинуваченим безпосередньо, але посилання позивача про стягнення витрат на проїзд, бензин та продукти не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи фактичні обставини справита зібрані у справі докази та їх належна оцінка судом вказують на наявність законних підстав для часткового задоволення вище вказаного позовув кримінальному провадженні, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що витрати на проїзд в сумі 830 гривень 15 копійок, бензин на суму 232 гривні 22 копійки, продукти 42 гривні безпосередньо пов`язані, саме з дорожньо-транспортною пригодою та отриманням тілесних ушкоджень. Зокрема білети на проїзд надані позивачем жодним чином не підтверджують причинно наслідковий зв`язок між дорожньо-транспортною пригодою лікуванням та поїздками до м. Полтава, оскільки не підтверджено, що саме в ці дні потерпілий їздив на лікування, а не по іншим питанням. Витрати на бензин і продукти, також не підтверджені доказами, що придбання бензину і продуктів пов`язані, саме з кримінальним правопорушенням.
Крім цього сума заявлена в позові в розмірі 31681 гривню 74 копійки, яка включає в себе (придбання імпланта, ліків, бензину, продуктів) становить суму в 19935 гривень 22 копійки, підтвердження на суму в 11746 гривень 52 копійки взагалі нічим не підтверджена, і не зрозуміло звідки вона виникла.
Позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 заявлені в ході судового слідства щодо відшкодування моральної шкоди завданої йому злочином на суму 200000 гривень у відповідності із ст. 1167 ЦК України підлягають частковому задоволенню, так-як заявлена сума є завищеною і не відповідає обставинам кримінального правопорушення. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, з того, що потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, чим і завдана йому моральна шкода, яка полягала в тому, що він зазнав фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також враховує те, що і в діях потерпілого є невідповідність Правилам дорожнього руху України.

За таких обставин суд вважає, що до стягнення підлягають лише витрати на придбання імпланта на суму 7800 гривень, лікарських препаратів на суму 11030 гривень 85 копійок, що становить загальну суму 18830 гривень 85 копійок (матеріальної шкоди), які дійсно підтверджені відповідними платіжними документами, і пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень та лікуванням. Моральна шкода підлягає стягненню в сумі 5000 гривень, яка відповідатиме дійсним обставинам кримінального провадження та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Задовольняючи позовні вимоги потерпілого ОСОБА_8 , в кримінальному провадженні, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в результаті кримінального правопорушення (злочину) частково, суд виходить із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності відповідно до вимог ст. 3 ч. 1 п. п. 5, 6 Цивільного кодексу України.

Заходи забезпечення кримінального провадження та запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувалися.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 127-129, 371, 373, 374, 376, КПК України, суд;-

У Х В А Л И В:

Обвинуваченого ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання: за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі, без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п. 1,2 ч.1, п.2 ч.2 ст. 76 КК України покласти обов`язки на ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробаціїпро зміну місця проживання, роботи або навчання,не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України на підставі ст.1 п. «в» Закону України «Про амністію в 2016 році».

Речові докази по кримінальному провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а саме: автомобіль марки ВАЗ 2121 державний номерний знак НОМЕР_1 , який переданий ОСОБА_4 під зберігаючу розписку, повернути законному володільцю ОСОБА_4 . СD диск з відеозаписом ДТП від 17.07.2016 року, зберігати при матеріалах кримінального провадження наданих прокурором.

Стягти з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави судові витрати по справі на проведення судових експертиз у сумі 7387 гривень 68 копійок.

Цивільний позов прокурора до обвинуваченого задовольнити повністю.

Стягти з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь Департаменту фінансів Полтавської обласної державної адміністрації (одержувач: Полтавський обласний бюджет; ; р/р № 0001 в ГУДКС України у Полтавській області, МФО 831019, код бюджетної класифікації: 24060300 «інші надходження), коштів у сумі 11436 гривень 66 копійок.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягти з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 18830 гривень 85 копійок.

Стягти з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Надані прокурором матеріали кримінального провадження залишити на зберіганні при обвинувальному акті в матеріалах судового провадження.

Вирок може бути оскаржений через Котелевський районний суд Полтавської області до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а при оскарженні вироку - після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору вирок вручити негайно після його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Роз`яснити, обвинуваченому, потерпілому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя