КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 квітня 2019 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1
суддів - ОСОБА_2 - ОСОБА_3
за участю секретаря - ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0001169 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року, яким
ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженець м. Києва, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років з позбавленням права керування транспортними строком на 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
за участю сторін апеляційного провадження:
прокурора ОСОБА_6
потерпілої ОСОБА_7
захисника ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_5
В С Т А Н О В И Л А :
Вироком суду ОСОБА_5 визнаний винуватим в тому, що 10 листопада 2017 року приблизно о 15 годині 38 хвилин, керуючи технічно справним вантажним сміттєвозом Man-18.310, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Фірма «Володар Роз», рухався заднім ходом по під`їзній дорозі зі сторони будинку №92, який розташований по провулку Поліському вздовж будинку 28, який розташований по вул. Поліській, що у м. Києві.
В цей час позаду зазначеного вантажного сміттєвоза зі сторони будинку АДРЕСА_2 рухався пішохід ОСОБА_9 .
Під час руху ОСОБА_5 допустив порушення вимог п.п. 1.5, 2.3. підпункт «б», 10.1 та 10.9 ПДР України, зокрема, керуючи технічно справним вантажним сміттєвозом Man-18.310, державний номерний знак НОМЕР_1 по вищезазначені проїзній частині, перед початком руху заднім ходом проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди або небезпеки іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб для забезпечення безпеки дорожнього руху, внаслідок чого на під`їзній дорозі до будинку АДРЕСА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який від спричинених тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: ділянки осадження на обличчі, множинні синці на задній поверхні тулуба ліворуч у вигляді малюнку-відбитку поверхні рельєфу ободової частини колеса, внутрішньочерепний крововилив під м`яку оболонку мозочка, Варолієвого моста та довгастого мозку, розрив хребтового стовпа та спинного мозку між 5 і 6 шийними хребцями, розповсюджений крововилив в м`яких тканинах задньої поверхні тулуба ліворуч з утворенням кров`яних кишень, крововиливи в м`яких тканинах лівої нижньої кінцівки, крововилив м`яких тканинах правої нижньої кінцівки, розрив правого плечового суглоба, скалкові переломи лівої лопатки, розрив лівого груднино-ключичного зчленування та лівого акромально-ключичного зчленування, двобічні переломи ребер з розривами лівої легені, діафрагми, серця і аорти з крововиливом у середостіння, гемоторакс (300 мл), розриви печінки та селезінки з крововиливом у черевну порожнину (400 мл), крововиливи у жировій капсулі нирок та брижі, розриви брижі та стінки шлунка, ділянка осадження на передній поверхні лівої половини грудної клітини та передній поверхні живота ліворуч, наскрізний розрив черевної стінки ліворуч, рвано-скальповані рани гомілково-ступеневих суглобів, переломи крила лівої клубової кістки, розриви лівого крижо-клубового зчленування, перелом заднього і переднього півкільця тазу, перелом поперекових відростків поперекового відділу хребта, переломи верхньої третини діалізу лівої стегнової кістки, знижене кровонаповнення внутрішніх органів, слабка вираженість трупних плям.
До смерті ОСОБА_9 призвели ушкодження грудної клітини та живота, які супроводжувались утворення множинних переломів кісток скелета, руйнуванням м`яких тканин, органів грудної і черевної порожнин та масивною кровотечею. Дані ушкодження за ознаками небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Таким чином, ОСОБА_5 своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 286 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити та не позбавляти його права керування транспортним засобом.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що робота водієм є його єдиним джерелом доходу, так як все своє життя він працював водієм, іншої професії не має, а позбавлення права керування транспортним засобом призведене до відсутності засобів для його існування та його родини.
Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що він разом зі своєю дружиною піклується про малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який позбавлений батьківського піклування та знаходиться на піклуванні у обвинуваченого та його дружини відповідно до наказу Костянтинівської міської ради № 6/19-В від 12 лютого 2018 року. Відповідно до розпорядження Дарницької РДА № 694 від 4 жовтня 2018 року над малолітнім ОСОБА_10 встановлено опіку.
Також апелянт вказує, що суд першої інстанції не розглядав вказаний факт, так як розпорядження було винесено в жовтні, а вирок у вересні, саме тому дана обставина не була досліджена.
Крім того, апелянт зазначає також про те, що за місцем проживання він характеризується позитивно, щиро розкаюється у вчиненому, допомагав слідству, суду та потерпілій, і позбавлення його права керування транспортним засобом позбавить засобів для існування, сімейний бюджет буде зменшуватись, і до того ж будуть страждати діти.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, позицію прокурора та потерпілої, які категорично заперечували проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, а призначене судом покарання таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, у зв`язку з таким.

Відповідно до журналу судового засідання та аудіозапису перебігу судового засідання, який міститься на технічному носії інформації, на якому зафіксоване судове провадження в суді першої інстанції, фактичні обставини кримінального правопорушення ніким з учасників судового провадження не оспорювалися і докази відносно них, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, а тому висновки суду першої інстанції щодо цих фактичних обставин, які не оспорюються і в апеляційній скарзі, згідно з положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України, перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за визнаних судом першої інстанції встановленими фактичних обставин кримінального правопорушення правильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні вказаного у вироку кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.
Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого з приводу неправильного застосування судом першої інстанції при призначення покарання обвинуваченому закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів доходить наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції дотримався вищезазначених вимог.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, характеризується позитивно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, дані про особу обвинуваченого, наявність обставини, що пом`якшує покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, та на підставі ст. 75 КК України звільнив обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неврахування судом першої інстанції обставин, які давали підстави суду не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом, то, на думку колегії суддів, вони є необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на те, що робота водієм є єдиним джерелом його доходу, іншої професії не має, а позбавлення права керування транспортним засобом призведене до відсутності засобів для його існування та його родини, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних на підтвердження вказаних обставин, і докази на підтвердження вказаних обставин не надані стороною захисту й під час апеляційного розгляду.

Також колегія суддів враховує, що при призначенні покарання судом першої інстанції, серед іншого, враховані обставини, на які посилається обвинувачений, як на підставу скасування щодо нього додаткового покарання, а саме, те, що він за місцем проживання характеризується позитивно, щире каяття у скоєному, та, в тому числі й з урахуванням вказаним обставин, дійшов висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування тільки основного покарання. З таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що він разом зі своєю дружиною піклується про малолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який позбавлений батьківського піклування, заслуговують на увагу.

Разом з тим, враховуючи грубе порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху, що спричинило смерть ОСОБА_9 , у колегії суддів не має підстав вважати, що звільнення від призначення додаткового покарання буде справедливим та співмірним зі вчиненим злочином у сфері безпеки руху, а також у подальшому забезпечить попередження вчинення обвинуваченим нового злочину.

Окрім того, колегія суддів враховує, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («OHalloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).
З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, врахувавши характер, тяжкість та суспільну небезпеку скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення злочину та його наслідки, а саме, те, що ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом - джерелом підвищеної небезпеки, допустив порушення ряду пунктів Правил дорожнього руху, що потягло за собою наїзд на потерпілого ОСОБА_9 , який отримав тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілого; особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, інші наявні у провадженні дані, які характеризують особу обвинуваченого; за наявності обставини, що пом`якшує покарання, та відсутності обставин, що обтяжує покарання, вмотивовано та обґрунтовано призначив ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 2 рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 роки, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і таке покарання, на думку колегії суддів, з урахуванням всіх обставин справи, за своїм видом і розміром, згідно зі ст. 65 КК України, відповідає вимогам закону, тобто, є обґрунтованим, справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що місцевим судом прийняте законне та обґрунтоване рішення, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 .

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -
У Х В А Л И Л А :
Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

___________________________ ____________________________ _____________________________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2