Справа № 528/1188/18
№ пров.1-кп/544/47/2018
В И Р О К
іменем України
20 березня 2019 року м. Пирятин
Пирятинський районний суд Полтавської області
у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретарів ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду на вул. Соборна, 41 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за № 0000103 від 10.04.2018 відносно
ОСОБА_3 , народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гребінки Полтавської області, мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта вища, працюючого монтером колії виробничого підрозділу «Гребінківської дистанції колії» регіональної філії «Південна залізниця» ПАТ «Українська залізниця», військовозобов`язаного, розлученого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого
який органами досудового розслідування обвинувачується в учиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125 та ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),
з участю сторін кримінального провадження: з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_4 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,
у с т а н о в и в:
ОСОБА_3 10 квітня 2018 року, близько 14 год. 20 хв., знаходячись по вул. Незалежності в м. Гребінка Полтавської області, на грунті особистих неприязних відносин, наніс декілька ударів кулаком лівої руки ОСОБА_6 , чим відповідно до висновку судово-медичного експерта №021 від 17.04.2018 спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді параорбітальних гематом справа та зліва з розповсюдженням на вилицеві ділянки обличчя, забитих ран зовнішньої третини правої брови та зовнішньої третини лівої брови, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, кровопідтіку правої підключичної ділянки грудей, що утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею і за ступенем тяжкості відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, 13 липня 2018 року близько 16 год. 25 хв. ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Мерседес», державний реєстраційний знак не встановлений, в світлий час доби порушуючи вимоги п.10.1., 10.9. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ №1306 від 10.10.2001 (надалі Правила дорожнього руху України), якими встановлено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху та під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, рухаючись заднім ходом на привокзальній площі в м. Гребінка Полтавської області, допустив наїзд на велосипед під керуванням потерпілої ОСОБА_5 , яка рухалася в зустрічному напрямку, внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди потерпіла ОСОБА_5 відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 090 від 15.08.2018 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому латерального виростку лівої великогомілкової кістки зі зміщенням уламків, розриву тіла і переднього рогу латерального меніску, хондромаляції лівого колінного суглобу, синовиїту з послідуючим оперативним втручанням, і за ступенем тяжкості відносяться до середнього ступеню тяжкості, як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до висновку експерта №412 віл 18.09.2018 за наслідками проведення судової авто технічної експертизи в заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля марки «Мерседес», державний реєстраційний знак не встановлений, ОСОБА_3 вбачається невідповідність з вимогами п.п. 10.1., 10.9. Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у скоєних злочинах визнав повністю, підтвердив обставини вчинення кримінальних правопорушень за обставин, викладених у обвинувальному акті. Зазначив, що в липні місяці 2018 року з його вини трапилася ДТП. Рухаючись заднім ходом назад своїм автомобілем Мерседес на привокзальній площі міста Гребінка, він не помітив велосипед потерпілої, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. Одразу після цього він відвіз потерпілу в лікарню. Потерпілому ОСОБА_6 він заподіяв тілесні ушкодження під впливом емоцій, оскільки той, керуючи своїм автомобілем виїхав на зустрічну смугу для руху, чим змусив його автомобіль гальмувати. Обвинувачений зробив йому зауваження, але той йому грубо відповів і тоді він наніс йому 3-4 удари кулаком в обличчя. Розкаюється у вчиненому, шкодує, що таке сталося та просив вибачення у потерпілих. Зазначив, що готовий відшкодувати потерпілим витрати на лікування.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні, не оспорюючи фактичних обставин справи, пояснила, що після ДТП пройшла тривалий курс лікування та реабілітації, їй було проведено оперативне втручання. Вона потребувала значних коштів для лікування та надалі матиме потребу в коштах для відновлення, але обвинувачений у допомозі їй відмовив. Наполягала на суворому покаранні обвинуваченого.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 та потерпіла ОСОБА_5 не оспорюють фактичні обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позицій, заслухавши думку учасників процесу та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, які ніким не оспорюються.

Враховуючи наведене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч.3 ст.349 КПК України, керуючись законом, приходить до висновку про повну доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, крімвизнання обвинуваченим вини у нанесенні потерпілому ОСОБА_6 легких тілесних ушкоджень, його винуватість підтверджується:

Поясненнями потерпілого ОСОБА_6 , який дав свідчення про те, що 10 квітня 2018 року він рухався на власному автомобілі ЗАЗ VIDA по вулиці Фрунзе у м. Гребінка та повертав наліво на вулицю Незалежності, коли він майже закінчив маневр повороту, біля нього зупинився автомобіль Мерседес, що рухався йому назустріч, з якого вискочив ОСОБА_3 , почав нецензурно висловлюватися та через вікно дверей автомобіля з боку водія почав наносити удари кулаком по обличчю потерпілого, нанісши близько 10 ударів, а потім сів у машину та поїхав.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта №021 від 17.04.2018 потерпілому ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді параорбітальних гематом справа та зліва з розповсюдженням на вилицеві ділянки обличчя, забитих ран зовнішньої третини правої брови та зовнішньої третини лівої брови, закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, кровопідтіку правої підключичної ділянки грудей, що утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею і за ступенем тяжкості відносяться до легкого ступеню тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що того дня близько 14 години він проходив вулицею Незалежності та бачив як з пров. Лікарняний виїхав автомобіль ЗАЗ, за кермом якого був його знайомий ОСОБА_6 . Автомобіль виконавши поворот ліворуч зупинився, біля нього зупинився автомобіль Мерседес, з якого вискочив обвинувачений та через опущене скло дверей водія наносив удари потерпілому ОСОБА_6 . Потім автомобілі роз`їхалися. Все це він спостерігав на відстані близько 20 м.

У судовому засіданні також досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 02.08.2018 року за участю свідка ОСОБА_8 , згідно з яким свідок пояснив та показав при яких обставинах потерілому ОСОБА_6 були нанесені тілесні ушкодження 10.04.2018. Зокрема свідок показав як права рука обвинуваченого знаходилася на склі дверцят автомобіля, а кулаком лівої руки той наносив удари в обличчя потерпілого.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 088 від 10.08.2018 року, на основі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , з урахуванням даних огляду та медичної документації на його ім`я, приймаючи до уваги попередні відомості, викладені в ухвалах суду і отримані в ході слідчого експеримента за участі свідка ОСОБА_8 , експерт прийшов до висновку, що показання свідка ОСОБА_8 дані ним в ході слідчого експеримента, відповідають судово-медичним даним, отриманим в ході експертизи ОСОБА_6 .
У судовому засіданні також досліджено протокол проведення слідчого експерименту від 02.08.2018 року, за участі потерпілого ОСОБА_6 , згідно з яким потерпілий пояснив та показав при яких обставинах та як йому були нанесені обвинуваченим тілесні ушкодження 10.04.2018. Зокрема потерпілий показав, як права рука обвинуваченого знаходилася на склі дверцят автомобіля, а кулаком лівої руки той наносив удари в обличчя потерпілого, в праву та ліву верхню частину обличчя, всього нанісши в обличчя близько 8 ударів та в область груднини один удар.
Згідно висновку судово-медичної експертизи № 089 від 10.08.2018 року на основі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_6 , з урахуванням даних огляду та медичної документації на його ім`я, приймаючи до уваги попередні відомості, викладені в ухвалах суду і отримані в ході слідчого експеримента за участі потерпілого, експерт прийшов до висновку, що показання потерпілого ОСОБА_6 , дані ним в ході слідчого експеримента відповідають судово-медичним даним.
Протоколом огляду місця події від 11.10.2018 встановлено, що від місця, де як показав свідок ОСОБА_8 він знаходився, коли бачив як обвинувачений наносив удари потерпілому ОСОБА_6 , до місця на проїжджій частині вулиці Незалежності, де знаходилася ліва дверка автомобіля ЗАЗ, в якому за кермом знаходився потерпілий, відстань склала 21, 6 м.

Таким чином, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у нанесенні легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 повністю доведена зібраними та дослідженими у судовому засіданні доказами та його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоровя.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання суд виходить із встановленої статтею 50 КК України мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи "Бакланов проти Росії" від 09.06.2005 р.; "Фрізен проти Росії" від 24.03.2005 р.; "Ізмайлова проти Росії" від 29.11.2007р.).
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності зі ст. 65 КК України, суд ураховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Вчинені обвинуваченим кримінальні правопорушення відносяться до категорії злочинів невеликої тяжкості.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно пункту 1 ст. 66 КК, суд визнає його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.
Ураховується також особа обвинуваченого, який є раніше не судимим, притягувався до адміністративної відповідальності, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.
Ураховуючи викладене, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, конкретні обставини справи, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому основного покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.2 ст. 125 КК та ч.1 ст. 286 КК .
Обвинувачений скоїв сукупність злочинів, і суд, відповідно до приписів частини 1 статті 70 КК, призначивши обвинуваченому покарання за кожен злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.
Ураховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини скоєних злочинів, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання і вважає за можливе застосувати відносно нього звільнення від відбування покарання з випробовуванням відповідно до ст. 75 КК України та покладенням обов`язків згідно ст. 76 КК України.
При прийнятті судового рішення про міру покарання суд враховує інформацію, що характеризує обвинуваченого, яка міститься в матеріалах досудової доповіді,згідно яких ризик небезпеки останнього для суспільства оцінюється як середній та ризик вчинення обвинуваченим повторних кримінальних правопорушень оцінюється як середній. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, виконання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для запобігання повторних кримінальних правопорушень.

На переконання суду виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, тому обране йому покарання є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Призначення покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленимст.2 КПК України.
Разом з тим, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, проаналізувавши поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, відношення до вчиненого, дані про його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень у сфері безпеки дорожньому руху, приходить до висновку про можливість обрання обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом у мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 1 ст. 286 КК України.
Потерпілим ОСОБА_6 до початку судового розгляду пред`явлено позов до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди (на придбання ліків, медикаментів, транспортні послуги тощо) на суму 1338,80 грн та моральної шкоди у сумі 30 000 гривень, яка, на думку потерпілого, полягає у тому, що внаслідок протиправних дій щодо нього у зв`язку з ушкодження його здоров`я, він зазнав фізичного болю та душевних страждань. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий перебував на стаціонарному лікуванні, що порушило його нормальні життєві зв`язки та він доклав чимало зусиль та часу для їх відновлення.
У судовому засіданні потерпілий підтримав заявлені вимоги у повному обсязі, а також просив відшкодувати йому транспорті витрати, пов`язані із явкою до суду, надавши квитанції на придбання пального на суму 569,90 грн. Потерпілий пояснив, що внаслідок отриманих ушкоджень йому заподіяно моральної шкоди, його обличчя було спотвореним, він відчував фізичний біль та розпач.
Обвинувачений у судовому засіданні цивільний позов потерпілого визнав частково, у частині відшкодування матеріальних збитків визнав повністю, у частині відшкодування моральної шкоди частково, вважає її суму завищеною.
При вирішенні питання цивільного позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого.
Як передбачено ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як передбачено ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Розмір завданої потерпілому майнової шкоди підтверджується доданими до матеріалів провадження доказами, зокрема копіями квитанцій та товарних чеків на придбання медичних препаратів та ліків, на загальну суму 1338,80 грн.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_6 завдана матеріальна шкода у розмірі 1338,80 гривень, яка підлягає відшкодуванню.
Згідно приписів ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. В силу положень ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Як передбачено п. 9 постанови пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.
При визначенні розміру шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості.
Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що діями обвинуваченого потерпілому ОСОБА_6 була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, внаслідок чого потерпілий певний час знаходився на стаціонарному лікуванні. Внаслідок цього він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності. Все це негативно вплинуло на його моральний стан, життєві зв`язки, порушило звичайний уклад особистого життя.
З урахуванням того, що винними діями обвинуваченого ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 було завдано моральної шкоди, така шкода підлягає відшкодуванню самим обвинуваченим.
Виходячи з викладеного та конкретних обставин справи, суд враховує характер та тривалість фізичних та моральних страждань потерпілого внаслідок ушкодження його здоров`я, принцип розумності, виваженості і справедливості, та вважає, що з врахуванням зазначених обставин позов про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 10 000 грн. Дана сума, на думку суду, пропорційна та адекватна тим стражданням, яких зазнав потерпілий ОСОБА_6 в результаті отриманих тілесних ушкоджень.
З огляду на викладене цивільний позов ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
Що стосується стягнення транспортних витрат в сумі 569,90 грн., які потерпілий поніс на придбання бензину для заправки автомобіля, суд виходить з наступного.
Частиною 3 статті 122 КПК України передбачено, що потерпілим, цивільним позивачам, свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять.
Розмір процесуальних витрат є обставиною, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, причому обов`язок доказування даних щодо розміру процесуальних витрат закон покладає на сторону, що їх надає.
На підтвердження витрат, пов`язаних з явкою потерпілого до суду надано фіскальні чеки про придбання бензину, виданих АЗС №14 ТОВ « Надежда Ритейл» від 25.02.2019 та ТОВ «Торговий дім Автотранс-ойл» від 11.02.2019. Разом з тим, потерпілим не надано розрахунок таких витрат, не зазначено транспортний засіб, який використовувався для пересування, відстань від місця проживання потерпілого до суду, розрахунок витрат палива цієї марки автомобіля.
Окрім того, суд звертає увагу на те, що витрати на проїзд до місця призначення (відрядження) і назад відшкодовуються в розмірі вартості проїзду повітряним, залізничним, водним і автомобільним транспортом загального користування (крім таксі, власного автомобіля) з урахуванням усіх витрат, пов`язаних із придбанням проїзних квитків і користуванням постільними речами в поїздах, та страхових платежів на транспорті. Витрати на пально-мастильні матеріали відшкодовуються в разі проїзду на службовому автомобілі.
Тому, в частині вимог потерпілого про відшкодування витрат, пов`язаних із явкою до суду слід відмовити.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.
Речових доказів у справі немає.
Приписами ч. 2 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні становлять 1144 грн, які підлягають стягнення з обвинуваченого на користь держави.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК, суд
у х в а л и в :
ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.125 КК та ч.1 статті 286 КК України, призначивши йому покарання:
за ч. 2 ст. 125 КК України - у виді одного року обмеження волі;
за ч. 1 ст. 286 КК України - у виді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік,
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, у вигляді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді обмеження волі, встановивши йому іспитовий строк на два роки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Заявлений потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному проваджені цивільний позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 (дентифікаційни код ) у відшкодування матеріальної шкоди 1338 (одну тисячу триста тридцять вісім ) грн 80 коп, у відшкодування моральної шкоди 10 000 (десять тисяч ) грн.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути із обвинуваченого ОСОБА_3 витрати на проведення автотехнічної експертизи в розмірі 1144 (однієї тисячі сто сорок чотири) грн. у кримінальному провадженні, унесеному до ЄРДР за № 0000103 від 10.04.2018, на користь держави.
Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копія вироку негайно після його проголошення підлягає врученню обвинуваченому та прокурору.
Головуючий