Справа № 166/221/18 Провадження №11-кп/802/47/19 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.2 ст.286 КК УкраїниДоповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 04 липня 2018 року, щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Гірники Ратнівського району Волинської області, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, раніше несудимий,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки і 5 (п`ять) місяців з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання із випробуванням, за умови, якщо він протягом 1(одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину та виконуватиме покладені на нього обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов по справі задоволено частково.

Стягнуто із засудженого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В решті цивільного позову відмовлено.

Вироком вирішено долю речових доказів по справі
Згідно вироку суду ОСОБА_7 , 25 листопада 2017 року бiля 18 години 30 хвилин, рухаючись по правій смузі руху проїзної частини вулиці Центральної в сторону міста Ковеля, що в смт. Ратне Ратнівського району Волинської області, керуючи власним, технічно справним автомобілем марки «ВАЗ-21098», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , всупереч приписам п. 2.3, п. 12.1, п. 12.3, п. 18.1 Правил дорожнього руху неподалік будинку № 80 вищевказаної вулиці, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений дорожнім знаком «5.35.1» Пішохідний перехід», передбачаючи настання суспiльно-небезпечних наслiдкiв своїх дій i легковажно розраховуючи на їх запобігання, своїми діяннями виявив необережність у формі злочинної недбалості, неправильно оцінивши дорожню ситуацію, не врахувавши стан транспортного засобу, не зменшив швидкості руху та не переконався в безпеці руху, продовжував рух, не слідкуючи на зміною дорожньої обстановки здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка перетинала проїзну частину по вказаному пішохідному переходу зліва направо.

В результаті наїзду потерпілій ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому в середній третині правої великогомілкової кістки, який згідно висновку судово-медичної експертизи №226 від 08.12.2017 року відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої стегнової кістки в середній третині зі зміщенням, закритого перелому в середній третині правої малогомілкової кістки, які кожне окремо згідно висновку судово-медичної експертизи №226 від 08.12.2017 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я, терміном більше як 21 день, тілесні ушкодження у вигляді забійної рани лівого колінного суглобу, яка згідно висновку судово-медичної експертизи №226 від 08.12.2017 року відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Порушення ОСОБА_7 п. 2.3, п. 12.1, п. 12.3, п. 18.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 перебуваючи в прямому причинному зв`язку з заподіянням тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_9 під час дорожньо-транспортної пригоди, призвели до вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

У апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, в наслідок м`якості. Зокрема прокурор вказує, що при призначенні покарання із застосуванням ст. 75 КК України, судом не було враховано думку потерпілої, щодо призначення обвинуваченому суворої міри покарання, пов`язаної з позбавленням волі, оскільки останній тривалий проміжок часу не цікавився станом потерпілої, матеріальної допомоги не надавав, моральні збитки та витрати на правничу допомогу визнав частково. Крім того, прокурор зазначає, що звільнення судом першої інстанції звільнивши ОСОБА_7 від відбування і додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на підставі ст. 75 КК України є необґрунтованим, що свідчить про істотне порушення судом вимог ст.ст. 370, 374 КПК України внаслідок ухвалення незаконного і невмотивованого вироку.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки. В решті вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції, повідомив, ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляції, прокурора що підтримав свої апеляційні вимоги, думку обвинуваченого та його захисника, які кожен зокрема, заперечили проти апеляції прокурора, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляція прокурора підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження висновок суду про вчинення ОСОБА_7 злочину при вказаних у вироку обставинах стверджується зібраними по справі доказами, які ніким не оспорюються. Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України, є правильною.У відповідності з ст.65 КК України, п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також з врахуванням наслідків, що настали, та ставленням винного до своїх дій.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції підставно призначив ОСОБА_7 покарання з застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки той, хоча й вчинив тяжкий злочин, однак з необережності.

Пом`якшуючими обставинами суд визнав щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину, часткове відшкодування потерпілій моральної шкоди, а також те, що винний раніше до кримінальної відповідальності не притягався.

Крім того береться до уваги колегією суддів і та обставина, що станом на час апеляційного розгляду кримінального провадження обвинувачений в повному об`ємі відшкодував завдану ним потерпілій шкоду і остання будь-яких претензій з цього приводу до ОСОБА_7 не має, а також просить залишити призначене покарання з встановленим іспитовим строком без змін.

За вказаних умов, призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ст. 75 КК України є необхідним та достатнім для виправлення особи обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Згідно ст.75 КК України та п.9 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується тільки до тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання.

Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. А тому, суд першої інстанції неправильно звільнив ОСОБА_7 від відбування додаткового покарання, у виді позбавлення права керування транспортними засобами. В зв`язку з цим вирок суду в частині призначеного покарання підлягає до скасування з постановленням апеляційним судом нового вироку.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ст.ст.407,408,409,413-414 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Ратнівського районного суду Волинської області від 04 липня 2018 року щодо ОСОБА_7 в частині кваліфікації його дій за ч. 2 ст.286 КК України, вирішення питання речових доказів та цивільного позову залишити без зміни, скасувавши його в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді 3 (трьох) років 5 (п`яти ) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в один рік не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього, згідно ст.76 КК України, обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. На вирок може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: