Провадження №1-кс/554/2936/2019
У Х В А Л А
іменем України

18 березня 2019 року м.Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м.Полтави ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

представника заявника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві в режимі відеоконференції скаргу ОСОБА_3 на постанову від 30.09.2015 року заступника начальника СВ прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000197 від 09.06.2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

20 лютого 2019 року заявник звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави із зазначеною скаргою, в якій просить скасувати постанову заступника начальника СВ прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 від 30.09.2015 року про закриття кримінального провадження №0000197, відомості про яке внесені до ЄРДР 09.06.2015 року, а матеріали кримінального провадження направити прокурору Полтавської області для організації досудового розслідування. В обґрунтування доводів скарги заявник посилається на те, що 30.09.2015 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження, ініційованого за заявою ОСОБА_3 щодо можливого примушування працівниками УМВС в Полтавській області до надання свідчень проти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під час досудового розслідування по кримінальному провадженню за фактом вбивства Кременчуцького міського голови ОСОБА_8 . Повідомлення про це заявник не отримував, про наявність постанови його захиснику ОСОБА_4 стало відомо 07.02.2019 року під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в Гадяцькому районному суді Полтавської області. Із вказаною постановою про закриття кримінального провадження ОСОБА_3 не згодний, оскільки, на його думку, досудове розслідування проведено неповно та необ`єктивно. Вважає, що постанова є необґрунтованою і підлягає скасуванню з тих підстав, що органом досудового розслідування не були встановлені всі особи, які можуть дати свідчення про події 05.06.2015 року, а саме осіб, які перебували разом із ОСОБА_3 під вартою в СІЗО в одній камері, та, на його переконання, могли б підтвердити, чи викликали його у вказану дату до слідчих кабінетів або адміністрації СІЗО, чи розповідав він цим особами, з яких підстав його викликали та хто. Покази ОСОБА_3 в цій частині не були перевірені шляхом проведення оперативних та слідчих дій. У постанові також не вказані результати перевірки щодо зникнення речового доказу посвідчення водія, а також письмові дані щодо проведення наради, на якій начебто виступав начальник УКР МВС України в Полтавській області ОСОБА_9 . Зазначає, що органом досудового розслідування не були прийняті усі вичерпні заходи для збирання доказів і забезпечення повного, об`єктивного та всебічного досудового розслідування, не проведено всіх необхідних слідчих дій, спрямованих на доведення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. На підставі викладеного, з урахуванням доводів, викладених у скарзі, заявник просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження та задовольнити скаргу з вищенаведених підстав.

У судовому засіданні, призначеному в режимі відеоконференції, ОСОБА_3 доводи скарги підтримав з підстав, викладених у ній, наполягав на задоволенні вимог у повному обсязі та просив скаргу задовольнити.

Представник заявника адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримав вимоги скарги у повному обсязі, зазначивши, що постанова винесена з порушенням вимог кримінального процесуального закону, у постанові містяться упереджені та необґрунтовані висновки щодо відсутності складу злочину в діях певних осіб. Просив задовольнити скаргу та скасувати постанову про закриття кримінального провадження.

Представник прокуратури Полтавської області у судове засідання не з`явився, надавши через канцелярію суду матеріали кримінального провадження на запит суду. Причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого або прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення заявника та представника заявника, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, суд вважає відмовити у задоволенні скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а, також, на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 93 КПК України передбачено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Згідно з ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Згідно з п.3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність події кримінального провадження, встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

У судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом прокуратури Полтавської області здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000197, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.06.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.373 КК України та згідно фабули витягу зазначені дані про те, що під час судового засідання у Кобеляцькому районному суді Полтавської області 08.06.2015 року обвинувачений ОСОБА_3 заявив про те, що 05.06.2015 року у приміщенні Полтавського СІЗО №23 УДПтС України в Полтавській області на нього здійснювався тиск з боку працівників УМВС України в Полтавській області з метою примушування до дачі свідчень проти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (арк.крим.провадж. 1).

Постановою заступника начальника слідчого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 від 30 вересня 2015 року вказане кримінальне провадження закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях начальника УКР УМВС України в Полтавській області ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.373 КК України (арк.крим.провадж.99-100).

Про вказану постанову заявнику стало відомо, як слідує зі змісту скарги, 07.02.2018 року під час ознайомлення його захисника з матеріалами кримінального провадження у приміщенні Гадяцького районного суду Полтавської області, із прийнятим рішенням ОСОБА_3 не згоден, а тому звернувся до суду зі скаргою та просить скасувати дану постанову з мотивів її необґрунтованості та неповноти дослідження обставин кримінального правопорушення.

Як зазначив слідчий у постанові про закриття кримінального провадження, під час досудового розслідування не установлено об`єктивних даних, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення начальником УКР УМВС України в Полтавській області ОСОБА_9 , працівниками УМВС України в Полтавській області щодо ОСОБА_3 , зокрема, доводи допитаного як свідка ОСОБА_3 щодо здійснення психологічного тиску щодо нього з метою надання останнім свідчень проти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 спростовані зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Під час проведення досудового розслідування слідчим було проведено ряд слідчих дій, а саме допитано свідків, здійснено одночасні допити свідків, здійснено запити у відповідні установи на отримання інформації з метою перевірки обставин зазначених у заяві про скоєння кримінального правопорушення, а також проведені інші слідчі та процесуальні дії.

Згідно з поясненнями допитаного як свідка ОСОБА_3 від 28.07.2015 року, останній пояснив, що 05.06.2015 року близько 11 год. 00 хв. - 12 год. 00 хв., коли він перебував у Полтавському СІЗО його вивели з камери до адмінбудівлі СІЗО та завели до кабінету, де знаходились 3 особи, серед яких був ОСОБА_9 , і ще двоє невідомих йому осіб. Зазначає, що ОСОБА_9 із застосуванням психологічного насильства проводив з ним розмову відносно свідчень в суді, і примушував ОСОБА_3 оговорити ОСОБА_6 та його дружину ОСОБА_7 з причини того, що інші обвинувачені здійснюють на нього тиск. Вказував, що ОСОБА_9 таким чином здійснював на нього психологічний тиск, зокрема розламав посвідчення водія ОСОБА_3 (а.с.16-21).

Відповідно до протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 25.06.2015 року вбачається, що 05.06.2015 року останній протягом дня увесь час знаходився на робочому місці, зокрема при керівництві УМВС України в Полтавській області відбулась нарада по заслуховуванню нерозкритих особливо тяжких злочинів на території Полтавської області. До ОСОБА_3 , який утримується в Полтавському СІЗО, ОСОБА_9 жодного разу в слідчий ізолятор не приходив, будь-яких недозволених методів дізнання відносно нього не здійснював, зокрема не змушував давати на суді показання проти ОСОБА_6 та його дружини ОСОБА_7 , вважав заяви ОСОБА_3 спробою скомпрометувати правоохоронні органи та уникнути кримінальної відповідальності (арк.крим.провадж.11-13).

Згідно листа начальника Полтавської установи виконання покарань УДПтС України в Полтавській області (№23) ОСОБА_10 від 03.08.2015 року №10/3-4912 повідомлено, що 05.06.2015 року ув`язненого ОСОБА_3 в установі виконання покарань працівники правоохоронних органів або інші особи не відвідували, що підтверджується даними Книги обліку осіб, які входять (виходять) до Полтавського слідчого ізолятора та Журналу обліку осіб, які входять (виходять) до слідчих кабінетів Полтавського слідчого ізолятора (арк.крим.провадж.23, 24-28, 29-31).

Крім того, проведеною перевіркою щодо можливих неправомірних дій начальника УКР УМВС України полковника міліції ОСОБА_9 відносно ОСОБА_3 та згідно висновку від 31.07.2015 року викладені в заяві адвоката ОСОБА_11 відомості щодо вказаних неправомірних дій свого підтвердження не знайшли і спростовуються зібраними матеріалами (арк.крим.провадж.35, 36, 37).

Як пояснив заступник начальника УМВС України в Полтавській області ОСОБА_12 , 05.06.2015 року згідно запланованих заходів у приміщенні УМВС об 11 год. 00 хв. під його головуванням розпочалась нарада, на якій розглядались питання щодо стану організації з розкриття злочинів проти особи, розшуку злочинців тощо. На вказаній нараді був присутній начальник УКР УМВС ОСОБА_9 та начальники відділів, відділень (секторів) управління карного розшуку області. Із зазначеного питання доповідав особисто начальник управління карного розшуку ОСОБА_9 та за час наради, яка тривала понад 2 (дві) години до 12:30 год. ОСОБА_9 увесь час перебував у залі для нарад, із приміщення зали не виходив. По закінченні наради ОСОБА_9 прибув до його кабінету, у якому вони пробули близько 20-30 хв. (арк.крим.провадж.38-40).

Аналогічні пояснення надав також начальник УМВС України в Полтавській області ОСОБА_13 (арк.крим.провадж.41-43).

Крім того, згідно пояснень начальника Установи виконання покарань №23 УДПТС України в Полтавській області ОСОБА_10 останній пояснив, що 05.06.2015 року працівники правоохоронних органів або інші особи ОСОБА_3 не відвідували, вказівки підлеглим працівникам по виводу ОСОБА_3 з камери, в якій він знаходився до приміщень адміністративної будівлі установи не надавалися, тому твердження ОСОБА_3 з цього приводу не відповідають дійсності (арк.крим.провадж.51-55).

Допитані як свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 підтвердили, що жодних вказівок від начальника ОСОБА_10 щодо виводу ОСОБА_3 з камери, в якій він знаходився до адмінбудівлі установи або до кабінету ОСОБА_10 з метою спілкування з працівниками правоохоронних органів або іншими особами, їм не надавалось (арк.крим.провадж.56-60, 70-74 75-79, 80-84).

Вказані пояснення підтверджуються копіями порядку денного та витягом з протоколу оперативної наради від 05.06.2015 року (арк.крим.провадж.44,45,49,50).

В ході проведення одночасних допитів з ОСОБА_3 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 підтвердили своїх покази, надані як свідками, заперечили щодо спілкування ОСОБА_9 . 05.06.2015 року з ОСОБА_3 в робочому кабінеті установи Полтавського СІЗО (арк.крим.провадж.61-64, 65-69).

Крім того, ОСОБА_9 пояснив, що посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 він не розламував, до надання останнім показань проти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 він не примушував і питань у ОСОБА_3 до ОСОБА_9 із даних обставин під час одночасного допиту не ставилось (арк.крим.провадж.66, 68).

Пояснення допитаного як свідка ОСОБА_18 з приводу обставин, зазначених ОСОБА_3 щодо примушування його до надання показань, не носять конкретного характеру, оскільки базуються на розповіді самого ОСОБА_3 , який до того ж не вказав останньому на осіб, які такі дії вчиняли, а щодо особи ОСОБА_9 свідок жодних відомостей під час допиту не надав.

Таким чином, аналізом показів допитаних свідків, а також показів, даних під час одночасних допитів ОСОБА_3 з ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , установлено, що показання ОСОБА_3 що примушування його до надання показань проти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 внаслідок примушування не знайшли свого підтвердження, крім того спростовуються показами працівників Полтавського СІЗО та оцінюються слідством, як засіб захисту від кримінального переслідування ОСОБА_3 від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за фактом вбивства мера м.Кременчука ОСОБА_8 . Справа по даному факту і на даний час знаходиться на розгляді у суді.

Крім того, покази свідка ОСОБА_18 за час проведеного досудового розслідування не знайшли свого обґрунтованого підтвердження.

Отже, щодо надання належної правової оцінки викладених у скарзі ОСОБА_3 тверджень про застосування до нього заходів психологічного впливу, то слід зазначити, що вказані факти під час досудового розслідування не підтверджені належними і допустимими доказами у їх сукупності.

З питання зникнення з матеріалів кримінального провадження речового доказу посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 , на що вказує заявник у скарзі, то із вказаних обставин проводилось службове розслідування та перевіркою встановлено, що втрата посвідчення водія відбулась під час огляду речових доказів стороною захисту, оскільки слідчим належним чином не забезпечено дотримання вимог КПК України щодо порядку зберігання речових доказів, за наслідками якої винних осіб притягнуто до дисциплінарної відповідальності (арк.крим.провадж.46-47).

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На підставі викладеного, слідчий, враховуючи всі обставини, які були досліджені в ході проведеного досудового розслідування, факт психологічного насильства з боку начальника УКР УМВС України в Полтавській області ОСОБА_9 з метою примушування ОСОБА_3 давати під час розгляду справи у суді показання проти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не знайшов свого об`єктивного підтвердження, а тому в його діяннях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.373 КК України.

Так, диспозиція ч.1 ст.373 КК України в редакції станом на момент зазначених подій передбачала кримінальну відповідальність за примушування давати показання при допиті шляхом незаконних дій з боку прокурора, слідчого або працівника підрозділу, який здійснює оперативно-розшукову діяльність.

Враховуючи, що слідством не здобуто доказів, які свідчать про вчинення начальником УКР УМВС України в Полтавській області ОСОБА_9 вказаного кримінального правопорушення, тому висновки слідчого стосовно необхідності закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення відповідають вимогам кримінального процесуального законодавства та підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

При цьому, аналізом змісту постанови слідчого від 30.09.2015 року встановлено, що заступником начальника слідчого відділу прокуратури Полтавської області ОСОБА_19 у повній мірі проаналізовано та досліджено докази у кримінальному провадженні, вчиненні слідчі дії, які визнані слідчим в порядку ст.40 КПК України необхідними, проведенні допити всіх свідків можливого злочину, а допит ОСОБА_3 проведений з усіх обставин кримінального правопорушення, останнього було залучено до одночасного допиту з іншими свідками, надана правова оцінка зібраним доказам, здійснено комплекс інших слідчих та процесуальних дій, спрямованих на встановлення об`єктивної істини у ньому, а також тих, які вказані згідно заяви останнього, надано їм належну правову оцінку, які слід визнати вичерпними.

Суд погоджується з висновками органу досудового розслідування про відсутність в діях вказаної особи складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.373 КК України, та недостатність тверджень лише з мотивів заяви ОСОБА_3 що з боку ОСОБА_9 шляхом незаконних дій було здійснено відносно нього примушування давати показання при допиті, оскільки іншими обставинами кримінального провадження вказані факти не підтверджуються.

Показання ОСОБА_3 були належним чином перевірені під час досудового розслідування як шляхом допитів свідків, одночасних допитів свідків, так і шляхом проведення інших процесуальних дій, результати яких зафіксовані документально, містяться у матеріалах кримінального провадження та враховані під час винесення постанови про закриття кримінального провадження.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання заявника на ту обставину, що у постанові про закриття кримінального провадження не вказані письмові дані, що підтверджують проведення наради, на якій виступав начальник УКР МВС України в Полтавській області ОСОБА_9 , так як у постанові про закриття кримінального провадження від 30.09.2015 року наявні посилання (арк.крим.провадж.99) на порядок проведення такого засідання від 05.06.2015 року (арк.крим.провадж.44), а також на різні докази, здобуті під час досудового розслідування, факти, встановлені досудовим розслідуванням та їх юридичну оцінку у нерозривному зв`язку з наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.

Будь-яких фактів, що свідчать про упереджені і необґрунтовані висновки під час прийняття вказаного рішення щодо відсутності складу кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження з цих підстав, судом під час розгляду не встановлено.

Слідчий суддя, беручи до уваги обставини кримінального провадження, приходить до висновку, що слідчим було вчинено всі необхідні та достатні заходи стосовно всебічного, повно і неупереджено дослідження обставин кримінального провадження, надано належну правову оцінку всім доказам, які були зібрані для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, та забезпечено прийняття законного і неупередженого процесуального рішення.

Таким чином, зважаючи на наведені обставини, суддя вважає, що постанова від 30.09.2015 року про закриття кримінального провадження №0000197, внесеного до ЄРДР від 09.06.2015 року, винесена законно та обґрунтовано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства, досудове розслідування проведено в повному обсязі, а тому законні підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, слідчий суддя дійшов до висновку про відмову у задоволенні скарги.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303-307, 309 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову від 30.09.2015 року заступника начальника СВ прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000197 від 09.06.2015 року.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя: ОСОБА_1