ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/436/19 Справа № 202/5891/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8
обвинуваченого ОСОБА_9
розглянувши 23 січня 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро кримінальне провадження №0001441 за апеляційною скаргою прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року, якою обвинувальний акт за ч. 2 ст. 367 КК України, відносно:
ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ковров Володимирської області Російської Федерації, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ;
було повернуто прокурору, як такий, що не відповідає вимогам КПК України, -
ВСТАНОВИВ:
Цією ухвалою, у підготовчому судовому засіданні, суд першої інстанції обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні № 0001441 відносно ОСОБА_9 за його обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України повернув прокурору для усунення недоліків.
Мотивуючи своє рішення, суд зазначив, що частина 2 ст. 367 КК України передбачає відповідальність за діяння, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, про що зазначено в обвинувальному акті при викладенні фактичних обставин справи. Проте при формулюванні обвинувачення з посиланням на ч.2 ст.367 КК України зазначено, що «з незалежних від директора ТОВ «Майстер Буд» ОСОБА_9 причин, який виконав усі дії для досягнення своїх злочинних намірів, оплата виконаних робіт за актами форми КБ-2в приймання виконаних будівельних робіт №1 за жовтень 2013 року та №1 за грудень 2013 року на загальну суму 1431499,64 гривень, в частині суми у розмірі 645824,30 гривень Держказначейством проведена не була». Таким чином, тяжкі наслідки не настали, тобто обвинувальний акт не містить індивідуалізованого формулювання обвинувачення відповідно до положень закону та правової кваліфікації.
Істотна шкода та тяжкі наслідки можуть бути інкриміновані винному лише за наявності причинного зв`язку між його діянням (дією чи бездіяльністю) та настанням зазначених наслідків. Для цього необхідно встановити, що саме порушення службових обов`язків передувало настанню істотної шкоди чи тяжких наслідків, що це порушення було їх необхідною умовою і, що службова особа усвідомлювала чи повинна була усвідомлювати розвиток причинного зв`язку, тобто те, що її діяння стане причиною настання саме зазначених наслідків.
Також судом було наголошено, що як слідує з матеріалів обвинувального акту, складеного 21 вересня 2018 року відносно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 367 ч.2 КК України, які надійшли до суду 24 вересня 2018 року із прокуратури Дніпропетровської області до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в порядку ст. 291 КПК України, вони не містять процесуальних документів Індустріального районного суду м. Дніпропетровська і Апеляційного суду Дніпропетровської області (ували суду про повернення обвинувального акту від 05 червня 2018 року і ухвали Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року про залишення ухвали суду від 05 червня 2018 року, без змін), що свідчить про неповноту і можливу фальсифікацію матеріалів обвинувального акту прокурором, який скеровував обвинувальний акт від 21 вересня 2018 року.
За обвинувальним актом, органами досудового розслідування ОСОБА_9 пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 367 КК України.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та призначити нове підготовче судове засідання в суді першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що ухвала суду містить істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки суд вийшов за межі оцінки обвинувального акту та фактично вдався до оцінки змісту викладених обставин, відповідно до яких наявність факту злочину, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність вини особи, мають вирішуватися судом у нарадчій кімнаті при ухваленні вироку.
Крім того, вказує на те, що судом було проігноровано, передбачене законодавством право прокурора змінювати та висовувати нове обвинувачення.
Заслухавши думку прокурора, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, думку захисників та обвинуваченого, які заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи в межах апеляційної скарги, співставивиши їх з наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.
Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК.
Повернення обвинувального акту прокурору передбачає таку невідповідність його вимогам закону та наявність таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.
Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також анкетні відомості кожного потерпілого.
Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.
Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.
Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».
У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.
Аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_9 дає підстави вважати правильним висновок суду першої інстанції про його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону, оскільки за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, а саме за ч. 2 ст. 367 КК України, зазначеної в обвинувальному акті, ОСОБА_9 вчинив закінчений злочин із настанням тяжких наслідків державним інтересам. Однак, зі змісту формулювання обвинувачення вбачається, що наслідки за скоєним злочином не настали, що суперечить диспозиції інкримінованої статті. За ч. 2 ст. 367 КК України злочин вважається закінченим з моменту спричинення тяжких наслідків, тобто недбалість належить до злочинів з матеріальним складом. Відсутність таких наслідків може свідчити про наявність дисциплінарного (службового) проступку або вчинене слід розглядати як незакінчений службовий злочин (за наявності прямого умислу на заподіяння такої шкоди).
Тобто, за обставинами даного обвинувального акту є незрозумілим в чому саме конкретно обвинувачується ОСОБА_9 . Викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає доведеними не узгоджується із правовою кваліфікацією та формулюванням обвинувачення, яке пред`явлене ОСОБА_9 .
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального Кодексу, недоліки якого унеможливлюють призначення судового розгляду.
Рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору не суперечить вимогам закону, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а наявність обставин, які є підставою для повернення, позбавляють можливості суд першої інстанції належним чином провести судове засідання і прийняти судове рішення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що колегією суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року, вже було повернуто обвинувальний акт прокурору, з тих самих підстав, однак зазначених недоліків зазначених в ухвалі апеляційної інстанції, прокурором усунуто не було.
Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті з дотриманням прав обвинуваченого на адекватний захист, прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 листопада 2018 року, якою обвинувальний акт за ч. 2 ст. 367 КК України, відносно ОСОБА_9 , повернуто прокурору - залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4