Провадження № 11-кп/4820/155/19
Справа № 675/2516/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Категорія: ч.3 ст.185, ч.2 ст.146 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі :

судді-доповідача ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000337 від 13.09.2018 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ізяславського районного суду від 27 листопада 2018 року, -

в с т а н о в и л а:
Вироком Ізяславського районного суду від 27 листопада 2018 року

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Тернавка Ізяславського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, раніше судимого:

- 20.06.2011 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ст.ст.185 ч.3, 75, 76 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;

- 26.03.2013 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ст.ст.185 ч.3, 71 КК України до 3 років 10 днів позбавлення волі; ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2015 р. ОСОБА_7 замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі строком 4 місяці 18 днів на громадські роботи строком на 240 годин,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.2 ст.146 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці;

- за ч.2 ст.146 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Ухвалено, що початок строку відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирався.

Речові докази:

- грошові кошти в сумі 712, 00 грн, купюрами: номіналом по 50 грн серія та номер ФИ 88113455, СУ 5393588, РЄ 9807785, РВ 6015047, КТ 1033881, УП 7234277, СВ 1035047, ФА 0498769, УИ 7086327, ФА 0054561, ТЄ 1007115, УБ 6301915, ТД 6508696, ТТ 8139382, номіналом 10 грн серія та номер ЦЄ 9677377, номіналом 2 грн. серія та номер ТЗ 3242506 передані на зберігання потерпілому ОСОБА_8 , залишено у його власності;

- паперові конверти із марлевими тампонами, на які виконано змиви з поверхні зарядного пристрою до мобільного телефону та з поверхонь правої та лівої застібок валізи, а також із контрольним відрізком марлі, які знаходиться на зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів Ізяславського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області (номер книги обліку речових доказів 1863, порядковий номер 494), знищено.

За вироком суду ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення корисливих злочинів, востаннє 26.03.2013 року Ізяславським районним судом Хмельницької області за ст.ст.185 ч.3, 71 КК України до 3 років 10 днів позбавлення волі, маючи непогашену та незняту судимість, на шлях виправлення не став та скоїв нові умисні злочини проти власності та волі особи за наступних обставин.

Так, 12 вересня 2018 р ОСОБА_7 , перебуваючи на АДРЕСА_1 , вирішив вчинити крадіжку грошових коштів із житлового будинку ОСОБА_8 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, цього ж дня, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_7 через незамкнену хвіртку проник на подвір`я господарства ОСОБА_8 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та перебуваючи на подвір`ї, помітив, що ОСОБА_8 знаходиться в приміщенні хліва. В подальшому, з метою таємного викрадення грошових коштів та полегшення вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_7 закрив на клямку вхідні двері хліва, в якому знаходився ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_7 , переконавшись, що ОСОБА_9 його не бачить, через незамкнені двері проник до житлового будинку, який знаходиться у господарстві за вказаною адресою. Перебуваючи в зазначеному будинку, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, підійшов до тумбочки, яка знаходилась в кімнаті спальні та, відкривши шухляду, виявив там грошові кошти, які належать ОСОБА_8 .

В подальшому, ОСОБА_7 , діючи повторно, умисно, таємно, з вказаної шухляди викрав належні ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 712 грн, які заховав в кишеню куртки за місцем свого проживання.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду в сумі 712 гривень.

Окрім вказаного, 12 вересня 2018 року, близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_7 з метою крадіжки грошових коштів проник на подвір`я господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та побачив, що власник домоволодіння ОСОБА_8 перебуває в хліві поблизу житлового будинку та займається господарськими справами.

Надалі, керуючись корисливим мотивом, з метою полегшення вчинення крадіжки грошей з будинку останнього, незаконно, всупереч волі ОСОБА_8 , в порушення вимог ст.33 Конституції України, ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», порушуючи право ОСОБА_8 вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися в будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, підійшов до вхідних дверей хліва, та, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, закрив вказані двері на клямку. Таким чином, ОСОБА_7 унеможливив свободу пересування ОСОБА_8 та незаконно позбавив його волі.

Позбавивши волі ОСОБА_8 , ОСОБА_7 проник до його житлового будинку та скоїв крадіжку грошових коштів, після чого, вдаючи, що прийшов на допомогу, звільнив ОСОБА_8 з хліва, знявши клямку з дверей.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 , не оспорюючи доведеності вини та кваліфікації його дій, просить вирок Ізяславського районного суду від 27.11.2018 р. змінити. На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання з випробовуванням з встановленням іспитового строку на 3 роки та покладенням визначених ст.76 КК України обов`язків. В решті вирок суду залишити без змін.
У випадку, якщо суд не знайде підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, просить вирок суду в частині призначення покарання за ч.3 ст.185 КК України та остаточного покарання змінити, призначивши покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів остаточно призначити покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі, в решті вирок залишити без змін.
При цьому вказує про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість.
Суд першої інстанції мав усі підстави для призначення обвинуваченому більш м`якого покарання та застосування або ст.75 КК України, або ст.69 КК України.
Суд визнав пом`якшуючими покарання обставини такі як: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку та мав би врахувати думку потерпілого, який просив ОСОБА_7 суворо не карати та не призначати покарання, яке було б пов`язане із реальним ув`язненням. Суд дослідив досудову доповідь органу з питань пробації, якою констатовано можливість незастосування до обвинуваченого реальної міри покарання.
Також вказує про складне становище у його сім`ї, а саме про захворювання матері обвинуваченого, яка є інвалідом першої групи, прикутою до ліжка та потребуючою стороннього догляду і лікування, а відтак повністю залежить від обвинуваченого.
Таким чином, позитивна характеристика обвинуваченого, його поведінка після злочину (відкрив двері потерпілому, видав все викрадене, детально розповів про обставини злочину), наявність сім`ї, пом`якшуючих покарання обставин, позиція потерпілого щодо міри покарання, наявність хворої матері за якою потрібно доглядати, можуть бути підставою для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням або призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого на підтримку доводів поданої ним апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинених злочинах при викладених у вироку обставинах доведена зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами і не оскаржується будь ким із учасників судового процесу, в тому числі і самими обвинуваченими.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та поєднане з проникненням в житло та за ч.2 ст.146 КК України, як незаконне позбавлення волі, вчинене з корисливих мотивів, є вірною.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК України з врахуванням: ступеня тяжкості скоєних ним злочинів, які згідно із ст.12 КК України є тяжким та середньої тяжкості злочинами; особи винного, який раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; обставин, що пом`якшують покарання, в тому числі, і на які в апеляційній скарзі посилається обвинувачений; обставин, що обтяжують покарання.

Обставинами, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 згідно зі ст.67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, рецидив злочину.

Також суд взяв до уваги досудову доповідь на обвинуваченого, складену 08.11.2018 року, відповідно до якої ОСОБА_7 характеризується посередньо, проживає по АДРЕСА_1 разом із співмешканкою та її дітьми, не має постійної роботи або інших стабільних джерел доходів, має потребу в додаткових коштах, має деякі плани на майбутнє, але не знає, яким чином їх реалізувати. При цьому орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства, так як існує висока ймовірність вчинення ним повторного правопорушення. Орган з питань пробації вважає, що виконання вироку щодо ОСОБА_7 в громаді можливе у винятковому випадку за умови здійснення за ним інтенсивного нагляду вказаним органом із застосуванням соціально-виховних заходів, а також покладенням на нього судом додаткового обов`язку: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Тому, враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, думку органу з питань пробації щодо високої ймовірності вчинення ОСОБА_7 повторних правопорушень, зважаючи, що останній вже був неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, за останнім вироком покарання у виді позбавлення волі відбував реально, але після звільнення належних висновків не зробив, маючи незняту та непогашену судимість, знову вчинив два умисних злочини, один з яких є тяжким, суд прийшов до правильного висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально і саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд обґрунтовано не знайшов підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням згідно зі ст.75 КК України та підстав для призначення йому покарання із застосуванням ст.69 КК України за наявності обтяжуючих обставин, та що обвинувачений під час іспитового строку, призначеного вироком Ізяславського районного суду від 20.06.2011 року, знову вчинив умисний тяжкий злочин проти власності, за що був засуджений вироком цього ж суду від 26.03.2013 року до позбавлення волі, яке відбував реально.

Разом з тим, зважаючи на думку потерпілого та наявність пом`якшуючих покарання обставин, суд обґрунтовано призначив обвинуваченому покарання у розмірі наближеному до мінімального.

Тому, враховуючи обставини справи, тяжкість вчинених ОСОБА_7 злочинів, особу винного, не можуть бути задоволені доводи апеляційної скарги обвинуваченого про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги обвинуваченого і про наявність підстав, з урахуванням пом`якшуючих покарання обставин, доповіді органу пробації, думки потерпілого щодо призначеного покарання, сімейних обстави, для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання, оскільки згідно вимог ч.1 ст.69 КК України призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом можливе з урахуванням особи винного за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Тому враховуючи особу обвинуваченого, наявність обтяжуючих покарання обставин, місцевий суд правомірно не знайшов підстав для застосування ст.69 КК України при призначенні покарання ОСОБА_7 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :
Вирок Ізяславського районного суду від 27 листопада 2018 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді: