КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю секретаря ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:
Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, освіта середня-спеціальна, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01.08.2017 року за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки6 місяців позбавлення волі,-

визнанно винуватим за ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 187 КК України та призначено йому покарання за ч. 1 ст. 187 КК України - у виді 6 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 187 КК України - у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю. На підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю. Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України до строку призначеного покарання зараховано відбуте покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 01.08.2017 року, і остаточно призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_7 19.10.2016 близько 08:00 год. реалізуючи свій корисливий злочинний умисел на заволодіння чужим майном поєднаний з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої підійшов до віконця каси № 38 Південного вокзалу вокзального комплексу Київ-Пасажирський та наказав ОСОБА_9 віддати йому грошові кошти в розмірі 500 гривень. Отримавши відмову, та продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_7 дістав з власної сумки предмет, схожий на ніж, та підставив його до віконця вітрини каси, де знаходилася ОСОБА_9 , погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, знову наказав віддати йому грошові кошти в розмірі 500 гривень. ОСОБА_9 , усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, дістала з власного гаманця грошові кошти в розмірі 500 гривень та віддала їх ОСОБА_7 .
ОСОБА_7 , заволодівши грошовими коштами, поклав їх до своєї сумки, куди в подальшому сховав предмет, схожий на ніж, та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди в розмірі 500 гривень.

Крім того, 30.12.2016 року близько 20:30 ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 2, помітив раніше знайому йому жінку ОСОБА_9 , яка рухалась в напрямку приміських електричок. Побачивши, що вона при собі тримає гаманець у ньоговиник злочинний умисел на здійснення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої.

Реалізуючи свій корисливий злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом розбійного нападу, ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 та наказав їй віддати йому грошові кошти. Отримавши відмову ОСОБА_7 , повторно для подолання волі ОСОБА_9 до опору, тримаючи руки в кишені куртки, висловив погрозу, небезпечну для життя та здоров`я потерпілої, а саме те, що він ножем нанесе їй удар в ділянку живота.
ОСОБА_9 , усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, дістала з власного гаманця грошові кошти в розмірі 70 гривень та віддала їх ОСОБА_7 , який повідомив, що грошових коштів недостатньо та, продовжуючи погрожувати застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, шляхом застосування ножа, наказав ОСОБА_9 зняти грошові кошти з карткового рахунку. Усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю ОСОБА_9 у банкоматі за адресою: АДРЕСА_2 , зняла з власного рахунку грошові кошти в сумі 500 гривень та віддала їх ОСОБА_7 , який стояв з нею поруч.
ОСОБА_7 у результаті нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого (розбій), особою, яка раніше вчинила розбій заволодів грошовими коштами та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 570 гривень.
В аналогічних за змістом апеляційних скаргах обвинувачений та його захисник ОСОБА_8 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, порушують питання про зміну вироку Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року в частині перекваліфікації дій обвинуваченого по епізоду від 19.10.2016 з ч. 1 ст. 187 КК України на ч. 2 ст. 189 КК України, по епізоду від 30.12.2016 - з ч. 2 ст. 187 КК України на ч. 1 ст. 187 КК України; відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а саме з 25.01.2017 року по день набрання вироком законної сили.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що в діянні обвинуваченого ОСОБА_7 , яке мало місце 19.10.2016 року, погроза застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, не була пов`язана з його негайним застосуванням, а передбачала свою реалізацію у майбутньому, а тому його дії належить кваліфікувати за ч. 1 ст. 189 КК України; кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 187 та ч. 2 ст. 187 КК України є прикладом застосування закону, який не підлягає застосуванню; вважає, що до обвинуваченого мають застосовуватись положення ч. 5 ст. 72 КК України незалежно від часу прийняття судом рішення, оскільки кримінальні правопорушення ОСОБА_7 були вчиненні 19.10.2016 року та 30.12.2016 року, тобто в зазначений час діяли положення ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону від 26.11.2015 року.
Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги поданих апеляційних скарг; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню частково з наступних підстав.
Згідност. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187 КК України та ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, викладених у вироку, є правильним, ґрунтується на зібраних та належним чином перевірених у суді доказах.

На підтвердження встановлених фактичних обставин справи суд послався на показання потерпілої ОСОБА_9 з яких убачається, що 19.10.2016 вона перебувала на своєму робочому місці в касі №38 «Південного вокзалу вокзального комплексу ст. «Київ-Пасажирський» за адресою: м. Київ, площа Вокзальна, 1.Близько 08:00 год. до віконця каси підійшов раніше знайомий ОСОБА_7 , дістав предмет, схожий на ніж, та приставив його до скла і почав їй погрожувати, що відріже голову, якщо вона не віддасть йому грошові кошти в сумі 500 гривень, та відійшов і повернувся через декілька хвилин. Вона, усвідомлюючи реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, а також життю і здоров`ю своєї малолітньої дитини, місце проживання якої обвинуваченому було відоме, дістала з свого гаманця грошові кошти в сумі 500 гривень та віддала через віконце каси ОСОБА_7 .

Крім того, 30.12.2016 року близько 20:30 год. біля торгівельного центру «Полісся» за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 2до неї підійшов ОСОБА_7 , руки якого знаходилися в кишенях куртки, почав з нею розмову з приводу того, що вона написала на нього заяву про заволодіння ним її грошовими коштами та, погрожуючи, що вдарить ножем в живіт, став вимагати у неї гроші. Дані погрози вона сприйняла реально, оскільки не бачила, що в нього в руках та думала, що це може бути ніж, а тому дістала гаманець та передала йому. ОСОБА_7 дістав з гаманця грошові кошти в сумі 70 грн. та, поклавши їх до своєї кишені, продовжив, погрожуючи, застосуванням насильства небезпечного для життя та здоровя,вимагати від неї передати йому грошові кошти.

Вона, сприймаючи реально погрозу обвинуваченого про застосування ножа, оскільки останній продовжував тримати руки в кишені, виконала вимогу ОСОБА_7 , зняла з картки в банкоматі грошові кошти в сумі 500 гривень та передала їх ОСОБА_7 , який забрав кошти та пішов, повідомивши її, що він не сам та за нею будуть дивитися, щоб вона не звернулася до поліції. Потерпіла сприйняла погрози реально та відправилася до електрички, де знаходилося багато людей.

Зазначені показання потерпілої, які судом першої інстанції обґрунтовано покладені в основу свого висновку, у колегії суддів не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки вони узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом та викладеними у вироку, зокрема:
показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що дочка розповіла, що ОСОБА_7 19.10.2016 та 30.12.2016 шляхом розбійного нападу заволодів її грошовими коштами;
даними протоколів прийняття заяв потерпілої ОСОБА_9 про те, що ОСОБА_7 19.10.2016 та 30.12.2016 шляхом розбійного нападу заволодів її грошовими коштами в сумі 1070 гривень. (а.с. 82, 131 т. 2);
даними протоколу огляду місця події від 20.10.2016;
даними протоколу пред`явлення особи для впізнання, згідно якого потерпіла ОСОБА_9 впізнала ОСОБА_7 , як особу, що 19.10.2016 та 30.12.2016 заволоділа її грошовими коштами шляхом розбійного нападу (а.с. 88-91, 132-133 т. 2);
даними протоколу проведення слідчого експерименту від 28.10.2016 року за участю обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до якого ОСОБА_7 вказав місце вчинення ним 19.10.2016 року кримінального правопорушення та детально відтворив обставини вчинення ним розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_9 , яка перебувала в приміщенні каси № 38, в ході якого заволодів грошовими коштами в розмірі 500 гривень (а.с. 92-97 т. 2);
даними відеозапису з камер відео спостереження вокзального комплексу «Київ-Пасажирський», на якому зафіксовані обставини розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_9 19.10.2016 року (а.с. 86-87 т. 2);
даними протоколу перегляду відеозапису за участю обвинуваченого ОСОБА_7 від 19.10.2016 за період часу 07 год. 38 хв. 36 сек. до 08 год. 43 хв. 36 сек. З якого убачається, що на 1 поверху Південного вокзалу вокзального комплексу ст. «Київ-Пасажирський», ОСОБА_7 дістав зі своєї сумки продовгуватий предмет і підставив у віконце каси. ОСОБА_7 пояснив, що це ніж, який він взяв напередодні з місця свого проживання з метою розбійного нападу на касира каси №38 вищевказаного вокзалу ОСОБА_9 , з якою у нього були близькі стосунки до вказаної події. На 08 год. 02 хв. 51 сек. даний чоловік кладе предмет назад до своєї сумки, разом пакунок, який, як пояснив ОСОБА_7 , взяв з віконця каси. Пакунок - грошові кошти в сумі 500 грн. купюрами по 50 грн. в кількості 10 шт. (а.с.98 т. 2);
даними протоколу перегляду відеозапису за участю потерпілої ОСОБА_9 від 27.10.2016, яка підтвердила, що на відеозаписі зафіксований ОСОБА_7 , який 19.10.2016 заволодів її грошовими коштами в сумі 500 гривень під час розбійного нападу (а.с. 98 т. 2);
даними роздруківки з банківської картки потерпілої ОСОБА_9 про зняття 30.12.2016 грошових коштів в час вчинення кримінального правопорушення відносно неї (а.с. 134-135 т. 2);
даними протоколу проведення слідчого експерименту від 22.01.2017 року за участю потерпілої ОСОБА_9 із застосуванням фіксації згідно якого потерпіла показала та розповіла про обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 30.12.2016 року на неї розбійного нападу, в ході якого обвинувачений заволодів її грошовими коштами в розмірі 570 гривень (а.с. 123-126 т. 2);
даними протоколу проведення слідчого експерименту від 26.01.2017 за участю підозрюваного ОСОБА_7 з відеофіксацією згідно якого він послідовно показував та детально розповідав про обставини вчинення розбійного нападу на потерпілу ОСОБА_9 , в ході якого він заволодів її грошовими коштами в розмірі 570 гривень (а.с. 127-130 т. 2).
Докази, на які послався суд у вироку, є належними, допустимим та достовірними, узгоджуються між собою, прямо і побічно викривають ОСОБА_7 , яку нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, так і у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, особо, яка раніше вчинила розбій.
З огляду на доведеність винуватості вірною є й кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 187 КК України - як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого; за ч. 2 ст. 187 КК України - як напад з метою заволодіння чужим майном (розбій), поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, особою, яка раніше вчинила розбій.
У колегії суддів відсутні підстави вважати, що під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.
Доводи сторони захисту про те, що в діянні ОСОБА_7 , яке мало місце 19.10.2016 року, погроза застосування насильства, небезпечного для життя і здоров`я потерпілої, не була пов`язана з його негайним застосуванням, а передбачала свою реалізацію у майбутньому, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 189 КК України, і як наслідок дії ОСОБА_7 за другим епізодом (30.12.2016 року) перекваліфікувати з ч. 2 ст. 187 КК на ч. 1 ст. 187 КК України, - необгрутовані та спростовуються матеріалами справи.

Так, під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.
При цьому головним критерієм реальності погрози при розбої є суб`єктивне сприйняття її потерпілим.
Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`яособи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

При розмежуванні вимагання і грабежу чи розбою слід виходити з того, що при грабежі та розбої насильство або погроза його застосування спрямовані на заволодіння майном у момент їх застосування. При цьому погроза являє собою такі дії чи висловлювання, які виражають намір застосувати насильство негайно. Дії, що полягають у насильстві або в погрозі його застосування, спрямовані на одержання майна в майбутньому, а також вимогу передати майно, поєднану з погрозою застосувати насильство до потерпілого або його близьких родичів у майбутньому, слід кваліфікувати як вимагання.
Крім того, для кваліфікації діяння за ст. 187 КК України не має значення, чи мав винний намір приводити погрозу насильством, небезпечним для життя або здоров`я, до виконання.
Погроза має місце тоді, коли винна особа, висловлюючи в будь-який формі, бажає, щоб у потерпілого склалося враження, що, якщо він протидіятиме нападаючому або не виконає його вимог, ця погроза буде реалізована, а у потерпілого дійсно таке враження склалося. Це стосується і випадків, коли винна особа погрожує застосуванням предметів, які завідомо для неї не можуть бути використані для реалізації погрози, якщо потерпілий сприймає ці предмети як такі, що являють собою небезпеку для життя чи здоров`я.
Враховуючи показання потерпілої ОСОБА_9 у суді першої інстанції про те, що дії ОСОБА_7 вона сприймала як реальну загрозу її життю та здоров`ю, а також те, що у неї склалося враження, що, якщо вона не виконає його вимоги, ця погроза буде реалізована, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що в даному випадку вчинено злочин, передбачений ч. 1 ст. 187 КК України.
Фактичні обставини справи, зокрема те, що ОСОБА_7 , демонструючи ніж, висловив погрозу «відрізати голову» потерпілій, яку вона сприймала як реальну, після цього повернувся до каси, де перебувала ОСОБА_9 , забрати гроші через незначний проміжок часу, - дає підстави вважати, що у даному випадку погроза застосування насильства була спрямована на заволодіння майном у момент її застосування, а не в майбутньому. Тобто, без такого реального розриву у часі, що давала би підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 як вимагання.
З урахуванням того, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 187 КК на ч. 2 ст. 187 КК України, всупереч тверджень обвинуваченого та його захисника, ґрунтуються на повно, всебічно та об`єктивно досліджених доказах, які були представлені сторонами провадження, з належною їх оцінкою та правильним визначенням правової кваліфікації дій обвинуваченого, колегія суддів не вбачає підстав для перекваліфікацію дій ОСОБА_7 , як про це просять обвинувачений та його захисник.

Покарання ОСОБА_7 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України, яке є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, з чим і погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч. 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.
Як убачається із резолютивної частини вироку, суд першої інстанції, визначаючи остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, вказав «до строку призначеного покарання зарахувати відбуте покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 01.08.2017 року, і остаточно призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів» і при цьому визначив покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років з конфіскацією всього майна, що є його особистою власністю.
Колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 01.08.2017 року більш суворим покаранням, призначеним за ч. 1 ст. 187 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Також, на думку колегії суддів, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України.
Як убачається із протоколу про затримання розшукуваної особи, яка переховується від органів слідства та суду України, ОСОБА_7 затриманий 25.01.2017 року на підставі ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 10.01.2017 року про оголошення розшуку обвинуваченого та надання дозволу на його затримання з метою приводу до суду.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.01.2017 року ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», колегія суддів уважає необхідним зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 25.01.2017 року до вступу вироку в законну силу у строк покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 необхідно задовольнити частково; вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України змінити в частині визначення остаточного покарання відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України та зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання, а в решті вирок залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, на підставі ч. 2 ст. 404 КПК України змінити в частині визначення остаточного покарання відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України та зарахування строку попереднього ув`язнення в строк покарання.

На підставі ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 01.08.2017 року більш суворим покаранням, призначеним за ч. 1 ст. 187 КК України, ч. 2 ст. 187 КК України, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Строк відбування покарання рахувати з 25.01.2017 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, який набрав чинності 24 грудня 2015 року) зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 25.01.2017 по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі.

В іншій частині вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 20 березня 2018 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той же строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

_______________ ______________ ______________
ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2

Справа № 11-кп/824/307/2019

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_11
Доповідач: ОСОБА_1