Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________копія:____________
В И Р О К
Іменем України

14 лютого 2019 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002007, за внесеними відомостями до ЄРДР від 01 квітня 2016 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України;

За участі:
секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

за апеляційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції ОСОБА_8 (далі-прокурор), на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2018 року;

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 31 березня 2016 року, приблизно о 18-й год. 45 хв., керуючи автомобілем «Hyundai-Н2», р.н. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по вул.Видумки зі сторони вул.Нова у напрямку вул.В.Стуса у м. Рівне, наближаючись до будинку №7 по вул.Видумки у м.Рівне, у порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, неправильно оцінив дорожню обстановку, що склалась, при виникненні небезпеки для руху негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка йшла по проїзній частині вул.Видумки у попутному напрямку відносно напрямку руху даного транспортного засобу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування гальмування при своєчасному прийнятті мір до реагування.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя, а порушення ОСОБА_4 вимог п.12.3 Правил дорожнього руху перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку зі скоєнням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2018 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст.76 КК України, вирішено покласти на ОСОБА_4 обов`язки на період іспитового строку: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації. Крім того, судом було прийнято рішення стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати на залучення експерта в сумі 5475 (п`ять тисяч чотириста сімдесят п`ять) грн. 95 (дев`яносто п`ять) коп..

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок у частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_4 покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_4 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк ( три) роки із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Крім того, на підставі ст.75 КК України, просить звільнити ОСОБА_4 від призначеного йому основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців та покласти обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги прокурор, не оспорюючи доведеності вини і правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, зазначає, що вирок підлягає частковому скасуванню згідно положень ст.413 КПК України у частині призначеного обвинуваченому покарання, через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність. Додає, що у порушення вимог, передбачених п.2 ч.3 ст.374 КПК України, суд у вироку не навів жодних мотивів, за яких він дійшов висновку не призначати ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, що згідно вимог ст.412 КПК України, на думку прокурора, слід вважати істотними порушеннями судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону. Стверджує, що ОСОБА_4 вчинив злочин у ході керування транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки у стані алкогольного сп`яніння, що значно підвищує ступінь тяжкості, вчиненого ним злочину, а тому вважає, що ОСОБА_4 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_7 вказує, що не погоджується із доводами, викладеними прокурором в апеляційній скарзі, з підстав правильного порядку призначення судом першої інстанції покарання його підзахисному ОСОБА_4 у межах санкції ч.2 ст.286 КК України та вірного застосування судом закону України про кримінальну відповідальність. Додає, що вцілому суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні навів мотиви призначення покарання, зокрема врахував пом`якшуючі покарання ОСОБА_4 обставини, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданого збитку і, на думку захисника, цілком умотивовано не призначив його підзахисному додаткове покарання, що встановлене санкцією ч.2 ст.286 КК України, а тому просить залишити оскаржуваний вирок суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , яка бере участь при апеляційному розгляді справи, та повністю підтримала апеляційну скаргу прокурора та просила її задовольнити, частково скасувавши оскаржуваний вирок, пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін вирок суду першої інстанції, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів дійшла висновку скасувати частково оскаржуваний вирок та ухвалити новий вирок у частині призначеного обвинуваченому покарання, з таких підстав.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні необережних дій, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, як убачається з технічного запису, підтверджується повним визнанням ним вини у вчиненому, в чому він також щиро розкаявся та дав із приводу вчиненого злочину показання, які суд визнав такими, що відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд першої інстанції, з урахуванням думки учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, додатково з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи і не мають сумнівів у добровільності позиції, усвідомлюючи особливості порядку апеляційного оскарження в такому випадку.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України кваліфіковані вірно, і прокурором в апеляційній скарзі вказані обставини справи не оспорюються.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги щодо відсутності мотивації суду першої інстанції, що стосується не призначення додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України, а саме позбавлення права керувати транспортними засобами, що є порушенням вимог ст.374 КПК України.

У відповідності до абз.6 п.2 ч.3 ст.374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема і мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановлені стану обмеженої осудності обвинуваченого тощо.

Як убачається із мотивувальної частини вироку, при призначенні покарання обвинуваченому суд врахував, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , відноситься до тяжких злочинів, урахував особу винного, обставини, що пом`якшують та обставину, що обтяжує йому покарання та, оцінюючи зазначені обставини у їх сукупності визнав, що виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливе без ізоляції його від суспільства.

У п.п. 20,21 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року зазначено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. Крім того, Пленум ВСУ роз`яснив, що у кожному випадку призначення покарання за ч.ч. 1, 2 ст.286 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання, зокрема позбавлення права керувати транспортними засобами.

На думку колегії суддів, така наявна у даному кримінальному провадженні обставина, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , як перебування його у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення злочину, підвищує суспільну небезпечність вчиненого ОСОБА_4 злочину, а тому, з урахуванням даної обтяжуючої покарання обставини, а також того, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 мінімальне основне покарання, що встановлене у санкції ч.2 ст.286 КК України, обвинуваченому слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

В матеріалах кримінального провадження знаходиться повідомлення в.о. начальника Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області від 27 квітня 2018 року, направленого на адресу Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області з якого вбачається, що станом на 25 квітня 2018 року, обвинуваченому ОСОБА_4 у ТСЦ 5641 м.Рівне видано 07 червня 2017 року посвідчення водія серії НОМЕР_2 , категорій «В» та «В1».

Главою 31 КПК України детально врегульований порядок, за яких суд апеляційної інстанції може ухвалити новий вирок за наслідками розгляду апеляційної скарги прокурора на вирок суду першої інстанції, за наведених у ст.ст. 420, 421 КПК України підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.413 КПК України, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції уважає частково скасувати оскаржуваний вирок місцевого суду, а саме -у частині призначеного покарання ОСОБА_4 та ухвалити новий вирок із наведених вище підстав, що є наслідком також для повного задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 413, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 27 вересня 2018 року відносно ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0002007 в частині призначеного обвинуваченому покарання скасувати та ухвалити у цій частині новий вирок.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Згідно ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з дня його проголошення цим судом та може бути оскаржений в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя-доповідач - підпис ОСОБА_1

Судді: підписи ОСОБА_2

ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя-доповідач: ОСОБА_1