н/п 1-кп/490/184/2018
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2018 року м.Миколаїв Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва обвинувальний акт, складений за результатами досудового розслідування кримінального провадження № 0000100, за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженця м. Новояворівськ Яворівського р-ну Львівської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, раніше не судимого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час не працюючого, який проходив службу на посаді водія зенітної ракетно-артилерійської батареї ВЧ - польова пошта НОМЕР_1 , у військовому званні солдат,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України,
З участю сторін кримінального провадження: сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_4 ; сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_3 , захисник ОСОБА_5 ВСТАНОВИВ: 19.06.2014 року громадянин ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 призваний за мобілізацією для проходження військової служби. Наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) від 20.06.2014р. № 148 солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу частини, поставлений на всі види забезпечення та призначений на посаду водія зенітної ракетно-артилерійської батареї зазначеної військової частини. 30.09.2014 року о 08 год. 00 хв. ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, у порушення вимог ст. ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 216, 221 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1, 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», самовільно залишив військову частину польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та перебував за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби. 04.12.2017 року о 09 год. 00 хв. солдат ОСОБА_3 добровільно з`явився до місця дислокації військової частини польова пошта НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) чим повідомив про себе, як про військовослужбовця, та того ж дня приступив до виконання службових обов`язків.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 407 КК України (в редакції закону від 05.03.2015 року), а саме: самовільному залишені військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць. Оскільки фактичні обставини справи не оспорюються учасниками судового провадження, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також суд роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у самовільному залишені військової частини за вище викладених обставин, і дав показання про те, що у 2014 році від добровільно пішов до Збройних Сил України, брав участь в АТО, цю інформацію він приховав від рідних. Після того, як він повернувся із АТО до військової частини у АДРЕСА_2 , його мати дізналась та дуже хвилювалась, у зв`язку із чим він самовільно залишив військову частину та поїхав до дому, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою тимчасово ухилитись від військової служби.

Усвідомлюючи протиправність своїх дій, він добровільно повернувся до військової частини польова пошта НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , 04.12.2017 року. У вчиненому щиро кається. Дослідивши обставини справи, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у самовільному залишені військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби) тривалістю понад один місяць і кваліфікує його дії за ч.3 ст.407 КК України (у редакції закону від 05.03.2015 року). При призначенні покарання суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий, барв участь в АТО. Як обставини справи, що пом`якшують покарання, суд враховуєактивне сприяння розкриттю злочину та щире каяття обвинуваченого. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 407 КК України (в редакції закону від 05.03.2015 року), оскільки саме таке покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Одночасно, зважаючи на наявність кількох обставин, що пом`якшують покараня, те, що ОСОБА_3 брав участь в АТО, суд дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання і звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.75 КК України, із покладенням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про застосування ЗУ «Про амністію у 2016 році» та просив звільнити його від покарання, оскільки на день набрання чинності цим Законом брав безпосередню участь в АТО.

Відповідно до ст.2 ЗУ «Про амністію у 2016 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, особи, кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно яких не набрали законної сили, а також, особи, визнанні винними у вчинені злочину, що не є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я особи та не є діяннями, передбаченими частинами другою, третьою і четвертою статті 408, статтею 410, частинами другою, третьою і четвертою статті 411 КК України, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, отримали статус учасника бойових дій (крім осіб, зазначених у частині 4 статті 86 КК України, статті 4 ЗУ " Про застосування амністії в Україні" та статті 9 цього Закону).

При цьому згідно ч.1 ст. 13 ЗУ «Про амністію у 2016 році», дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.
ЗУ "Про амністію у 2016 році" набрав чинності 07.09.2017 року. ОСОБА_3 вчинив триваючий злочин, початок якого - 30.09.2014 року, однак, закінчено злочин 04.12.2017 року, тобто після набрання законом про амністію чинності.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, дія ЗУ «Про амністію у 2016 році», не поширюється на ОСОБА_3 , оскільки вчинений ним триваючий злочин був закінчений після набрання чинності законом про амністію.

За такого, у задоволенні клопотання про звільнення від покарання за амністією не підлягає задоволенню.

Речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні немає, запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ: ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.407 КК України (в редакції закону від 05.03.2015) і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. Згідно ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків передбачених п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. У задоволенні клопотання про звільнення від призначеного покарання за амінстією, відмовити.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного судучерез Центральний районний суд м. Миколаєва протягом 30 днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку суду після його проголошення негайно вручити обвинуваченому і прокурору.
Суддя ОСОБА_1