Справа № 344/2025/18
Провадження № 11-кп/4808/15/18
Категорія ст. 395 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0003510, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 24 травня 2018 року, відносно ОСОБА_8 за ст. 395 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, неофіційно працюючого, раніше неодноразово судимого, останній раз 13.02.2015 року Апеляційним судом Івано Франківської області за ст. 185 ч.2 КК України до одного року позбавлення волі, яке відбуте повністю,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 не оспорюючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності його вини та правильності кваліфікації його дії вважає, що вирок суду слід змінити та пом`якшити призначене йому покарання. Зазначає, що судом першої інстанції при призначені йому покарання не в повній мірі враховано обставини, які пом`якшують покарання, а саме визнання вини, щире каяття, його молодий вік те, що на даний час має проблеми із здоров`ям, здійснює догляд за хворою бабцею.

Просить вирок Івано Франківського міського суду від 24 травня 2018 року змінити пом`якшити призначене йому покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вироком Івано Франківського міського суду від 24 травня 2018 року, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 395 КК України та призначено покарання у виді трьох місяців арешту.

Міру запобіжного заходу до вступу вироку в законну силу залишено раніше обрану у вигляді особистого зобов`язання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив самовільне залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд, за наступних обставин.

Вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області від 13 лютого 2015 року, ОСОБА_8 було засуджено за ст. 185 ч.2 КК України до одного року позбавлення волі.

04 грудня 2015 року ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області задоволено клопотання адміністрації Катеринівської ВК у Рівненській області № 46, якою встановлено ОСОБА_8 адміністративний нагляд строком 1 рік 6 місяців та встановлено наступні обмеження: заборона виходити з будинку (квартири) поза визначений в ОВС час; заборона перебувати в ресторанах, кафе та інших місцях, визначених ОВС; реєстрація в ОВС два рази на місяць.

Після звільнення з Катеринівської ВК у Рівненській області № 46 ОСОБА_8 20.01.2016 року прибув у Івано-Франківський ВП ГУНП в Івано-Франківській області для реєстрації, де його було попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення правил адміністративного нагляду.

Однак, під час дії адміністративного нагляду ОСОБА_8 впродовж 2016 року неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, на попередження органів внутрішніх справ не відреагував, у зв`язку із чим 09 червня 2017 року постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_8 адміністративний нагляд продовжено на 6 місяців та встановлено наступні обмеження: проходити реєстрацію в органах поліції два рази на місяць; заборонити виїжджати в особистих справах за межі міста проживання без дозволу контролюючих органів; заборонити виходити з будинку (квартири) за адресою: АДРЕСА_1 з 22 год. до 06 год.

Однак, починаючи із 30 червня 2017 року будучи ознайомлений з правилами та обов`язками адміністративно піднаглядних осіб, самовільно, без повідомлення контролюючих органів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою ухилення від адміністративного нагляду, змінив місце проживання по АДРЕСА_1 та почав проживати по АДРЕСА_3 . Близько останніх чотирьох місяців він проживав за адресою: АДРЕСА_4 . Про зміну своїх місць проживання ОСОБА_8 , жодного разу не повідомив правоохоронні органи.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 перебуває в провадженні апеляційного суду з 04 липня 2018 року, однак обвинувачений не з`являється в судові засідання, які були призначенні: 31.07.2018 р., 25.09.2018 р., 03.10.2018 р., 12.10.2018 р., 23.10.2018 р., 01.11.2013 р.

15.11.2018 року обвинувачений ОСОБА_8 знову не з`явився в судове засідання з невідомих для суду причин, хоча про розгляд кримінального провадження повідомлявся належним чином.

Відповідно до ст. 405 ч.4 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив з приводу поданої апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370 КПК України, тобто є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто в порядку ст.349 ч.3 КПК України, де судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинуваченим було подано письмову заяву від 24 травня 2018 року, із змісту якої вбачається, що обвинувачений правильно зрозумів зміст обставин кримінального провадження, і у зв`язку із повним визнанням вини, вважав недоцільним дослідження в судовому засіданні доказів, зібраних на досудовому розслідуванні, і що в подальшому він не матиме права оскаржити фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку. Інші учасники судового розгляду проти цього не заперечили.

Колегія суддів не вбачає порушень проведення судом судового розгляду в порядку ст.349 ч.3 КПК України, а тому вирок суду у цій частині не переглядатиметься судом апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України.

Висновок суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні самовільного залишення місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду особою, щодо якої встановлено адміністративний нагляд та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за ст. 395 КК України за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 404 ч.1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Тому на думку колегії суддів, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі з приводу того, що при призначенні йому покарання, судом першої інстанції не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та дані про особу винного, є безпідставними, оскільки всі переліченні обвинуваченим в апеляційній скарзі пом`якшуючі обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні йому покарання.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції визнано обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого: визнання вини, щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого судом визнано рецидив злочинів.

Окрім цього, судом першої інстанції враховано дані на особу обвинуваченого, а саме його стан здоров`я, висновок органу пробації, відповідно до якого в обвинуваченого високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб, а тому обвинувачений може становити високу небезпеку для суспільства без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України .

Окрім цього, колегією суддів не встановлено підстав, передбачених ст. 409 КПК України для зміни вироку суду першої інстанції, так як суд призначив покарання, яке відповідає тяжкості злочину та особі обвинуваченого, в межах санкції ст. 395 КК України, як і не встановлено обставин для застосування ст. 69 КК України та пом`якшення призначеного покарання.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , слід залишити без задоволення, як необґрунтовану, оскільки доводи даної апеляційної скарги повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити - без задоволення, вирок Івано Франківського міського суду Івано Франківської області від 24 травня 2018 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5