Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3678/18
Провадження №: 1-кс/332/188/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2019 року слідчий суддя Заводського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , представника заявника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток- СВ» про скасування арешту майна по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002212 від 24 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ТОВ «Розвиток-СВ» звернулося до суду із клопотанням про скасування арешту майна в обґрунтування якого зазначено, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Запоріжжя від 29.10.2018 року у кримінальному провадженні від 24.10.2018 року за № 0002212 за частиною 2 ст. 364 КК України було задоволено клопотання слідчого СВ Заводського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 про накладення арешту па тимчасово вилучене майно, а саме: вантажний автомобіль DAF д/н НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом д/н НОМЕР_2 , вантаж - металобрухт, який знаходиться в ньому, та які поставлені на спеціалізовану охоронювану промислову площадку; дві товарно-транспортні накладні від 23.10.2018року, видані на автомобіль та напівпричіп на ім`я водія ОСОБА_6 , в якій вказана вага брутто 39,7 тон, договір поставки №18/02403 від 01.02.2018 року між ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет» та ТОВ «Розвиток-CB» на 3 аркушах, акт обстеження №79-17 від 19.12.2017 року на 2 аркушах; копія свідоцтва про присвоєння робітничої кваліфікації № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 від 23.09.2016 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на спеціалізований напівпричеп д/н НОМЕР_2 : ключі від автомобілю DAF д/н НОМЕР_1 , заборонивши використання та розпорядження арештованим майном.Зазначена ухвала мотивована тим, що досудовим слідством встановлено, що посадові особи ПАТ «ЗЗБК №1» діючи умисно, зловживаючи службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для себе та юридичної особи ТОВ «ІкосФінанс». в подальшому «Розвиток-CB» та ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет» проводять незаконні дії щодо вирізання обладнання та подальшої реалізації в якості металобрухту без погодження з комітетом кредиторів та належно оформлених документів щодо права на відчуження цього майна.Слідчим суддею визначено, що майно, яке вилучено під час огляду місця події 23.10.2018 року на підставі п.1 ч.2 ст. 167 КПК України використано як засіб та знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, а також зберегли на собі його сліди. Вищевказані предмети, а саме металобрухт вагою 39,7 тон. відповідно до п.4 ч.2 ст. 167 КПК України набуті в результаті вчинення вказаного злочину.У своїй ухвалі від 29.10.2018 року слідчий суддя зазначив, що надані представником ТОВ «Розвиток-СВ» договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом від 01.09.2018 року, товарно-транспортна накладна №23/10-01, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, не дають підстав зробити висновок про правомірність перевезення металобрухту на вилученому автомобілі та напівпричепі.Але, не представлення всіх належних доказів законності та правомірності перевезення обладнання на вилученому автомобілі та напівпричепі була обумовлена відсутністю у представника ТОВ «Розвиток- СВ» на дату розгляду клопотання слідчого про арешт майна всіх необхідних документів.Так, відповідно до договору постачання № СМО-2410 від 01.10.2018 року ТОВ «Розвиток-СВ» придбало в ТОВ «СТІЛ МАРКЕТ ОПТ» обладнання згідно переліком, загальною кількістю 23 одиниці. За умовами зазначеного договору відвантаження товару здійснюється на умовах EXW (самовивіз) зі складу Постачальника: м. Запоріжжі, вул. Фінальна, 1Б, згідно акту прийому-передачі товару та видаткової накладної (п. 3.2 Договору). Зазначене обладнання ТОВ «СТІЛ МАРКЕТ ОПТ» в свою чергу придбало за договором купівлі-продажу № 1408/01 від 14.08.2018 року у ТОВ «ГРУПА ФОРЕКС». Відповідно до п. 1.1 Договору майно, що підлягало передачі, розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Фінальна, 1Б.Продане ТОВ «СТІЛ МАРКЕТ ОПТ» рухоме майно, ТОВ «ГРУПА ФОРЕКС придбало за договором купівлі-продажу №3 від 14.08.2018 року у ТОВ «ЗАПОРІЗБКИЙ ЗАВОД ЗАЛІЗОБЕТОННИХ КОНСТРУКЦІЙ №1». Відповідно до п. 1.1 Договору майно, що підлягало передачі, розташоване за адресою: м. Запоріжжя, вул. Фінальна, 1Б.Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №146667532 від 23.11.2018 року всі об`єкти нерухомості, що знаходяться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Фінальна, 1Б, належать на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Запорізький завод залізобетонної конструкцій №1».В той же час, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №146674613 від 23.11.2018 року за ПАТ «Запорізький завод залізобетонних конструкцій №1» нерухоме майно не зареєстровано.

Таким чином, заявник вважає твердження слідчого про те, що обладнання ТОВ «Розвиток-СВ» вивозило з території ПАТ «ЗЗЗК №1» такими, що не відповідають дійсності, адже, за адресою м. Запоріжжя, вул. Фінальна, 1Б відсутні об*єкти нерухомості, що належать вказаному підприємству. Проте, наявність за цією адресою об*єктів нерухомості, належних ТОВ «ЗЗЗК №1», доводить правомірність знаходження на цієї території придбаного обладнання та вивезення його саме з цієї адреси.На підставі наведеного ТОВ «Розвиток-СВ» просить скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29.10.2018 рокута повернути майно його власнику.

Представник заявника ТОВ «Розвиток-СВ» ОСОБА_8 , який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні вимоги клопотання про скасування арешту підтримав у повному обсязі та просив йогозадовольнити. Пояснення в обґрунтування клопотання надав аналогічні тим, що викладені у поданому клопотанні та додатково зазначив, що заявник вважає, що арешт на майно було накладено слідчим суддею необгрунтовано.

Слідчий СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , за клопотанням якого було накладено арешт на майно, в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про скасування арешту, посилаючись на те, що арешт накладено обґрунтовано, на даний час досудове розслідування триває та є необхідність у призначенні будівельно-оціночної експертизи вилученого металобрухту.

Прокурор у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні клопотання заявника ТОВ «Розвиток- СВ» про скасування арешту з тих підстав, що заявником не було доведено, що арешт накладено необґрунтовано. Ухвала слідчого судді про накладення арешту переглядалася в апеляційному порядку та апеляційна інстанція підтвердила обґрунтованість ухвали слідчого судді про накладення арешту у даному кримінальному провадженні та залишила її без змін.

Вислухавши представника заявника ОСОБА_5 ,думку слідчого та прокурора, дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, а також вибірково дослідивши матеріали кримінального провадження № 0002212 від 24 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

В провадженні СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали кримінального провадження,внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002212 від 24 жовтня 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, по якому на даний час здійснюється досудове розслідування.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура(стаття 2 КПК України).

Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Одними із основних засад кримінального провадження, визначених статтею 7 КПК України, є верховенство права, законність та недоторканість права власності, зміст яких полягає у тому, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого у порядку, передбаченому КПК України(ст.8,9,16 КПК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно п.7 ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Другий абзац частини першої статті 170 КПК України зазначає, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Тобто, арешт майна передбачає певний ступень втручання у права і свободи власника чи володільця майна через встановлення певних обмежень у користуванні, володінні чи розпорядженні майном всупереч волі власника.

Згідно з п. 1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку, на підставі ч.3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Положеннями ч.4 ст. 173 КПК України визначено, що у разі задоволення клопотання про арешт майна, слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. З наведених положень кримінального процесуального законодавства витікає, що застосування арешту за наявності для цього підстав призвано забезпечити ефективність та дієвість кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року за клопотанням слідчого СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 , в провадженні якого перебуває вище вказане кримінальне провадження,накладено арешт на наступне майно: вантажний автомобіль DAF д/н НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом д/н НОМЕР_2 , вантаж - металобрухт, який знаходиться в ньому, та які поставлені на спеціалізовану охоронювану промислову площадку; дві товарно-транспортні накладні від 23.10.2018 р., видані на автомобіль та напівпричіп на ім`я водія ОСОБА_6 , в якій вказана вага брутто 39,7 тон, договір поставки №18/02403 від 01.02.2018 року між ПАТ «Інтерпайп Дніпропетровський втормет» та ТОВ «Розвиток-CB» на 3 аркушах, акт обстеження №79-17 від 19.12.2017 року на 2 аркушах; копія свідоцтва про присвоєння робітничої кваліфікації НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_7 від 23.09.2016 року; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 на спеціалізований напівпричіп д/н НОМЕР_2 ; ключі від автомобілю DAF д/н НОМЕР_1 , заборонивши використання та розпорядження арештованим майном,

Як вбачається зі змісту ухвали про накладення арешту від 29 жовтня 2018 року, арешт на майно був накладений з тих підстав, що слідчий суддя вважав, що майно, яке вилучено під час огляду місця події 23.10.2018 року, на підставі п.1 ч.2 ст. 167 КПК України, використано як засіб та знаряддя кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України, а також зберегли на собі його сліди. Постановою слідчого СВ Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області від 24.10.2018 року вище вказане вилучене під час огляду місця події майно, визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню. Отже, арешт на вказане майно накладено у тому числі з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, що підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна(ч.11ст170 КПК України).

Згідно з положеннями ч.1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Отже, дана норма чітко визначає коло суб`єктів, які мають право заявити клопотання про скасування арешту майна та правові підстави для скасування арешту. Зокрема, з клопотанням про арешт майна має право звернутися інший власник або володілець майна, який повинен довести одну із вищевказаних підстав, передбачених ч.1 ст. 174 КПК України.

На підтвердження законності права власності ТОВ «Розвиток- СВ» на арештоване майно заявником до клопотання долучено копію договору постачання № СМО-2410 від 01.10.2018 року, згідно умов якого ТОВ «Розвиток-СВ» придбало в ТОВ «СТІЛ МАРКЕТ ОПТ» обладнання(товар) за переліком, загальною кількістю 23 одиниці. За умовами зазначеного договору відвантаження товару здійснюється на умовах EXW (самовивіз) зі складу Постачальника: м. Запоріжжі, вул. Фінальна, 1Б, згідно акту прийому-передачі товару та видаткової накладної (п. 3.2 Договору).

Відповідно до розділу 1 Договору предметом вищевказаного договору є обладнання (товар), якість якого повинна повністю відповідати чинним в Україні державним стандартам або затвердженим у встановленому порядку технічним умовам та підтверджуватися документами, передбаченими чинним законодавством, сертифікатам якості заводу виробника(розділ 4 Договору).

Але, як вбачається з ухвали слідчого судді від 29 жовтня 2018 року, арешт, окрім іншого майна, було накладено на вантаж металобрухт, який знаходився у вантажному автомобілі DAF д/н НОМЕР_1 із спеціалізованим напівпричепом д/ НОМЕР_6 .

За змістом ст.1 Закону України «Про металобрухт» металобрухт це непридатні для прямого використання вироби або частини виробів, які за рішенням власника втратили експлуатаційну цінність внаслідок фізичного або морального зносу і містять у собі чорні або кольорові метали чи їх сплави, а також вироби з металу, що мають непоправний брак, залишки чорних і кольорових металів і їх сплавів;власник металобрухту - юридична або фізична особа, яка володіє, користується і розпоряджається належним їй металобрухтом у межах, визначених законом. Згідно зі ст.4 вказаного Закону операції з металобрухтом здійснюються лише спеціалізованими або спеціалізованими металургійними переробними підприємствами, а також їх приймальними пунктами.Приймання промислового брухту від юридичних осіб оформлюється актом приймання із зазначенням найменування юридичної особи, кількості та джерел походження металобрухту. Оформлення документів, що засвідчують набуття права власності на металобрухт, та актів приймання металобрухту є обов`язковим. Ці документи повинні знаходитися у власника металобрухту та зберігатися протягом одного року.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Бакланов проти Росії(рішення від 9 червня 2005 року), а також у справі «Фрізен проти Росії»(рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особливий і надмірний тягар для особи»(справа «Ізмайлов проти Росії» п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року).

Зі змісту ухвали слідчого судді Заводського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2018 року вбачається, що слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст. 170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, оскільки вказане майно у встановленому порядку визнано речовим доказом і його збереження є об`єктивною необхідністю з метою запобігання втрати доказів. Отже, при накладені арешту на майно слідчим суддею враховано правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для 3-х осіб, які не є учасниками кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що наявність в матеріалах кримінального провадження постанови про визнання вилученого під час огляду місця події майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок слідчого про набуття майном статусу речового доказу, свідчить про наявність підстав для арешту майна також і з метою його збереження як речового доказу.

Клопотання заявника ТОВ «Розвиток-СВ» про скасування арешту майна не є належним чином обґрунтованим, оскільки заявником у клопотанні та в судовому засіданні не доведено належними доказами, що арешт майна накладено необґрунтовано або в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба. При цьому слідчий суддя також звертає увагу, що ухвала слідчого судді від 29 жовтня 2018 року про накладення арешту була предметом перегляду в апеляційній інстанції та за наслідками апеляційного провадження не було визнано, що арешт накладено необґрунтовано, ухваласлідчого судді про накладення арешту залишена без змін, що також було підтверджено в судовому засіданні представником заявника.

Таким чином, враховуючи, що на даний час триває досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 24.10.2018 року до ЄРДР за № 0002212, яке на даний час не завершене, майно, яке було вилучено 23.10.2018 року під час огляду місця події і на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт визнано речовими доказами, слідчий суддя приходить до переконання, що обмеження власника майна у здійсненні ним права власності виправдовують втручання у право власності та у даному випадку не становить особливого та надмірного тягаря для особи, яка є власником цього майна, а отже, на думку слідчого судді, дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та захистом права власності. Застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, не має на меті позбавлення заявника його власності, а лише перешкоджає тимчасовому користуванню ним під час очікування результату кримінального провадження і ці заходи на даний час є обґрунтованими з підстав інтересів суспільства. З огляду на обмежувальний характер, такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна, може бути припинений коли він вже не буде необхідним. Разом з тим, термін дії обмеження права власності на даний час не є таким, що виходить за межі розумного строку.

Зважаючи на те, що заявником ТОВ «Розвиток-СВ» не було доведено, що арешт накладено необґрунтовано або в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, слідчий суддя приходить до переконання, що заявлене клопотання є передчасним та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

У задоволені клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Розвиток-СВ» про скасування арешту майна по матеріалам досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 24.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002212 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 364 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає, заперечення на дану ухвалу може бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1