Справа № 487/6385/16-к
Провадження № 1-кп/487/189/18
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві кримінальне провадження внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003482 від 26.07.16 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лисичянська, Луганської області, українця, громадянина України, раніше не судимого, розлученого, на утриманні має неповнолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.263 КК України,-

за участю сторін судового провадження:

прокурора Миколаївської

місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4 ,

законного

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ

Так, наприкінці червня 2016 року, більш точну дату встановити не виявилося можливим, ОСОБА_3 перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, шляхом насильницьких дій, заподіяв фізичного болю малолітньому ОСОБА_7 з метою його покарання.

Перебуваючи у вказаний час у вказаному місці, ОСОБА_3 3 з метою отримання зізнання від малолітнього ОСОБА_7 , щодо визнання себе винним у крадіжці 20,00 грн. у матері та його покарання, піддав останнього катуванню, принижуючи його волю, честь та гідність. Катування малолітнього полягало в стоянні колінами на солі близько шістнадцяти годин.

В результаті катування, згідно висновку експерта №103к від 07.10.2016 року у малолітнього ОСОБА_7 наявні тілесні ушкодження у вигляді хімічних опіків з явищами некрозу передньої поверхні обох колінних суглобів, виникнення яких супроводжувалось тривалим, особливо болісним болем.

Також, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №414 від 09.11.16 ОСОБА_7 після перенесеної психотравмуючої ситуації «покарання сіллю» на момент проведення комплексної амбулаторної судової психолого-психіатричної експертизи страждає посттравматичним стресовим розладом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини вчинення злочину, викладені вище, та пояснив, що він дійсно наприкінці червня 2016 року, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , заподіяв фізичного болю своєму пасинку, примусивши його стояти на колінах на солі близько шістнадцяти годин, з метою покарання малолітнього та отримання від нього визнання у вчиненні крадіжки грошей у матері. ОСОБА_7 простояв на колінах близько 16 год. При цьому дитина пила воду, оскільки він завчасно поставив поряд із собою пляшку з водою. На солі дитина стояла не весь час, оскільки близько 01:00 год. він заснув на солі, та його перенесли на ліжко. Обвинувачений зазначив, що пасинок міг припинити стояння на солі, якщо б визнав, що вкрав гроші. Після того, як потерпілий зізнався у крадіжці його більше не ставили на сіль. Травми на колінах були оброблені одразу, однак через деякий час довелося викликати швидку та ОСОБА_7 зробили пересадку шкіри. В скоєному щиро розкаявся.

Законний представник потерпілого ОСОБА_5 пояснила, що після подій, викладених в обвинувальному акті, дитина знаходилась у пригніченому стані. Чому вона не зупинила дії ОСОБА_3 пояснити не змогла, вказавши, що на той час перенесла операцію та погано себе почувала. Наразі її син знаходиться в добрих відносинах з обвинуваченим.

Малолітній ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, що з урахуванням визнання вини обвинуваченим, присутності у судовому засіданні його законного представника, згідно ст. 325 КПК України не впливає на можливість з`ясування всіх обставин справи та не є перешкодою судового розгляду.

Суд, враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, оцінивши та проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд встановив, що своїми умисними діями, які виразилися в катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом мучення та інших насильницьких дій (примушення стояти на колінах на солі упродовж шістнадцяти годин) з метою примусити потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, у тому числі отримати від нього відомості чи визнання, з метою покарати його за дії, скоєні ним, чи у скоєнні яких він підозрюється, а також з метою залякування та дискримінації, ОСОБА_3 скоїв злочин, передбачений ч.1 ст.127 КК України.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відноситься до категорії середньої тяжкості, характер та ступінь суспільної небезпеки, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав в повному обсязі.

Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, який характеризується виключно позитивно, має на утриманні доньку ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації та постійне місце проживання, на спеціальних обліках не перебуває, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст..67 КК України, є вчинення злочину щодо малолітнього.

З огляду на викладене суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів обвинуваченим є призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах, встановлених санкцією частини статті.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин справи та особи винного, наявності по справі обставин, що пом`якшують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, з огляду на те, що обвинувачений, будучи звільненим від покарання з випробуванням матиме можливість довести своє виправлення без реального відбування покарання, суд приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК Украни, з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При призначенні покарання, суд також враховує досудову доповідь, відповідно до якої виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення волі.

Одночасно, у судовому засіданні обвинувачений заявив клопотання про застосування відносно нього Закону України «Про амністію у 2016 році», оскільки він має на утриманні малолітню дитину.

Відповідно до вимог ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили; амністія оголошується законом про амністію, який приймається відповідно до положень Конституції України, Кримінального Кодексу України та цього Закону.

Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що установивши в стадії судового розгляду кримінальної справи наявність акту амністії, що усуває застосування покарання за вчинене діяння, суд, за доведеності вини особи, постановляє обвинувальний вирок із звільненням засудженого від відбування покарання.

07.09.2017 року набрав чинності Закон України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 р. №1810-VII. Дія цього Закону поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним законом чинності включно.

Відповідно до вимог п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», підлягають звільненню від відбування покарання особи, які засуджені за умисні злочини, що не є тяжкими або особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, не позбавлені батьківських прав, які на день набрання чинності цим Законом мають дітей, яким не виповнилось 18 років.

Відповідно до ст. 10 зазначеного Закону України питання про застосування амністії суд вирішує за ініціативою особи, яка підтримує публічне обвинувачення в суді чи здійснює нагляд за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, органу або установи виконання покарань, а також за ініціативою обвинуваченого (підсудного) чи засудженого, їх захисників чи законних представників.

Застосування амністії не допускається, якщо обвинувачений (підсудний) або засуджений заперечує проти цього.

Особа, щодо якої вирішується питання про застосування амністії, дає свою згоду суду в усній чи письмовій формі.

Згідно ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році» його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що обвинувачений вчинив злочин середньої тяжкості до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» (07.09.2017 року) і на зазначений день є батьком неповнолітньої дитини, щодо якої не позбавлений батьківських прав.

Таким чином, ОСОБА_3 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Клопотання про застосування положень про амністію ініціював сам обвинувачений, під час судового засідання наполягав на його задоволенні. Враховуючи вимоги, які викладені в ст.10 Закону України «Про амністію в 2016 році», то суд зобов`язаний з`ясовувати наявність згоди на застосування цього акту саме у особи, щодо якої вирішується це питання.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію в 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він є батьком неповнолітньої дитини віком до 18 років, стосовно якої не позбавлений батьківських прав, кримінальне правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію в 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення останнього від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» задовольнити.

Судом роз`яснено обвинуваченому ОСОБА_3 наслідки застосування амністії.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.85,86 КК України,ст. 3 ЗУ "Про застосування амністії в Україні", п.«в»ст.1 Закону України «Про амністію у 2016 році», ст.ст. 100, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.127 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного судом покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного за цим вироком покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Речові докази: два пакети харчової солі, два шкіряних ремені та шпалери світлого кольору, які передані до камери зберігання речових доказів Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області - знищити.

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Миколаївської апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1