Справа № 164/1976/17 Провадження №11-кп/802/205/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 392 КК України Доповідач: ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2019 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Волинського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 12 листопада 2018 року, яким -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомарківка Єрментауського району Целіноградської області Республіки Казахстан, останнє місце реєстрації в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, відбуваючого покарання у виді позбавлення волі, раніше судимого:

7 листопада 1996 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 145 КК, ст. 208 КК, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 2 роки позбавлення волі; 4 квітня 2000 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 3 ст. 81 КК, ч. 2 ст. 140 КК, ч. 1 ст. 229-6 КК, ст. 42 КК України (в редакції 1960 року) на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

3 липня 2002 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 3 ст. 296 КК, ст. 342 КК, ч. 2 ст. 345 КК, ст. 70 КК України на 5 років позбавлення волі;

24 липня 2008 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 122 КК, ч. 2 ст. 186 КК, ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

26 січня 2011 року Залізничним районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, ч. 4 ст. 296 КК, ч. 1 ст. 263 КК, ч. 1 ст. 129 КК, ст. 70 КК України на 9 років 3 місяці позбавлення волі;

6 жовтня 2016 року Сихівським районним судом м. Львова за ч. 1 ст. 393 КК, ст. 71 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

27 лютого 2017 року Богунським районним судом м. Житомира за ч. 1 ст. 263 КК, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 9 місяців позбавлення волі.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 19 квітня 2017 року вважати засудженим за ч. 1 ст. 263 КК, ст. 69-1 КК, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 7 місяців позбавлення волі, покарання не відбув, запобіжний захід щодо обвинуваченого по даному кримінальному провадженню не обирався,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.392 КК України, та призначено йому покарання - 6 (шість) років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання за вироком від 12 листопада 2018 року частково приєднано невідбуте покарання згідно ухвали апеляційного суду Житомирської області від 19 квітня 2017 року і остаточно визначено до відбування 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу щодо засудженого ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу обрано - тримання під вартою.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_7 визначено рахувати з 12 листопада 2018 року.

Зараховано засудженому ОСОБА_7 в строк відбування покарання відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 25 липня 2017 року до набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Вироком вирішено долю речових доказів по справі.

Розглянувши справу в апеляційному порядку, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:
Згідно вироку Маневицького районного суду ОСОБА_7 визнаний винним в тому, що він, 7 червня 2017 року, біля 17 год. 45 хвилин, під час проведення вибіркового обшуку в секторі № 8 ДКДіР державної установи „Маневицька виправна колонія № 42 з метою перешкодити виконанню своїх службових обов`язків працівниками адміністрації установи, дезорганізувати їхню роботу, демонстративно, у присутності інших засуджених, вступив у конфлікт зі старшим інспектором ВНБ ОСОБА_12 , який згідно наказу по колонії № 158 від 7 червня 2017 року „Про забезпечення охорони та нагляду на добу входив до складу оперативної групи і відповідно до своїх посадових обов`язків проводив обшук у приміщенні сектору. Після чого, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді дезорганізації роботи установи виконання покарань, умисно наніс старшому інспектору ВНБ ОСОБА_12 один удар кулаком в область обличчя, спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми і чотирьох саден правої суборбітально-виличної ділянки обличчя, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 38 від 9 червня 2017 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_7 старший інспектор ВНБ ОСОБА_12 , отримавши тілесні ушкодження, не зміг продовжити добове чергування та був знятий з наряду, що стало причиною порушення нормальної роботи адміністрації установи виконання покарань щодо нагляду за засудженими.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисники ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , кожен зокрема, у своїх апеляційних скаргах вказують, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим, суперечить вимогам кримінального процесуального закону, а саме: ст.ст. 370, 374 КПК України. Крім того, вирок не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, та ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. В основу вироку покладено неконкретне обвинувачення. Прокурором не було доведено у порядку КПК України, що дії ОСОБА_7 виразились саме в нападі на адміністрацію установи. Судом не взято до уваги тієї обставини, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_7 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за будь-які порушення внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, так як і не має документального підтвердження, що ОСОБА_12 було знято з наряду у зв`язку із тим, що останній не міг продовжити чергування, що як наслідок порушило нормальну роботу адміністрації установи. Вказані доводи, підтверджують, на думку захисту те, що стороною обвинувачення не було доведено вчинення протиправних дій ОСОБА_7 , які виразились у нападі на адміністрацію та дезорганізували роботу установи виконання покарань. Зокрема, адвокат ОСОБА_9 в поясненнях до своєї апеляційної скарги додає, що судом не надано оцінки доказам дослідженим в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття судового рішення та вважає постановлений у справі вирок таким, що ґрунтується на припущеннях. Тому вважають, що вирок Маневицького районного суду від 12 .11.2018 року підлягає скасуванню та закриттю кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення.

Адвокат ОСОБА_10 у доповненнях до апеляційної скарги просив вирок Маневицького районного суду Волинської області від 12 листопада 2018 року змінити в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення та застосувати закон про кримінальну відповідальність за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 342 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку суду першої інстанції, повідомив, ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляцій, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які кожен зокрема, підтримали свої апеляційні вимоги та апеляційні вимоги один одного; адвоката ОСОБА_11 , який підтримав апеляційні вимоги інших захисників; обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляцію та апеляційні вимоги своїх захисників; прокурора, який заперечив проти всіх апеляційних вимог та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін; дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні дезорганізації роботи установи виконання покарань, що виразились у нападі на адміністрацію. Такі висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до статті 94 зазначеного Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів, з викладенням власної версії подій були предметом ретельної перевірки суду і знайшли належну оцінку аналогічним зазначеним у апеляційних скаргах доводам захисту на заперечення винуватості обвинуваченого у вчиненні нападу на адміністрацію.

Показання потерпілого та свідків, знайшли правильне відображення у вироку, у своїй сукупності дали змогу відтворити всі обставини злочину, які були до і на момент його вчинення та викривають протиправні дії обвинуваченого ОСОБА_7 , хоча останній не визнає своєї винуватості. Вказані показання узгоджуються між собою та з іншими наявними в матеріалах провадження доказами, зокрема:

- протоколом вилучення від 07.06.2017 року (а.с. 121-122), якими підтверджується, що під час проведення вибіркового обшуку в секторі № 8 ДКДіР ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у спальному приміщенні на другому поверсі було виявлено та вилучено зарядний пристрій до мобільного телефону.

- рапортами ОСОБА_12 , ОСОБА_14 від 7.06.2017 року (а.с. 117-118), з яких встановлено, що 7.06.2017 року, біля 17 год. 45 хвилин, після проведення обшуку в кімнаті сектору № 8 ДКДіР, під час якого було вилучено зарядний пристрій до мобільного телефону, засуджений ОСОБА_7 , підійшовши до ОСОБА_12 і ОСОБА_14 , почав висловлюватись на їх адресу нецензурними словами, висловлював невдоволення їх діями, плюнув ОСОБА_14 в обличчя, на вимоги припинити протиправні дії не реагував, а після вимоги пройти до чергової частини установи - вдарив ОСОБА_12 кулаком в обличчя та погрожував їм фізичною розправою;

- книгою обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в Маневицькій виправній колонії № 42 (а.с. 137-139), з якої встановлено, що 7.06.2017 року о 18 год. 15 хвилин було зареєстровано повідомлення ст. інспектора ВНБ ОСОБА_12 про спричинення йому тілесних ушкоджень засудженим ОСОБА_7 , про що черговим ОСОБА_14 було повідомлено на лінію 102, керівництво та в прокуратуру.

- висновком судово-медичної експертизи № 38 від 9.06.2017 року (а.с. 134-135), яким підтверджується, що 7.06.2017 року обвинуваченим ОСОБА_7 були спричинені потерпілому - ст. інспектору ВНБ ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді підшкірної гематоми і чотирьох саден правої суборбітально-виличної ділянки обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 27.07.2017 року (а.с. 161), яким підтверджується, що в ході проведення слідчої дії потерпілий ОСОБА_12 на місці показав як ОСОБА_7 7.06.2017 року спричинив йому тілесні ушкодження та розповів про обставини їх спричинення;

Твердження захисників про необгрунтованість та ненадання оцінки показанням свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 не приймається судом до уваги, оскільки з вироку суду вбачається, що підчас розгляду справи, в повній мірі розглянуто та досліджено показання вказаних свідків та належним чином вмотивовано, чому показання зазначених свідків не приймаються до уваги.

Не спростовують правильних висновків суду і доводи сторони захисту про те, що вироком не підтверджено обставин, що ОСОБА_7 не було притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення внутрішнього розпорядку установи виконання покарань, так як і не має документального підтвердження, що ОСОБА_12 було знято з наряду у зв`язку із тим, що останній не міг продовжити чергування. Вказане не впливає на доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні самого нападу на адміністрацію, а саме старшого інспектора ВНБ ОСОБА_12 .

При перевірці кримінального провадження апеляційним судом не виявлено даних, які могли б свідчити про проявлену судом необ`єктивність при його розгляді чи допущені істотні порушення кримінального процесуального закону при збирані й оцінці доказів у справі, на що у апеляційних скаргах посилаються обвинувачений та його захисники.

Враховуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та доведеність скоєння ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції за доводами викладеними в апеляціях обвинуваченого та його захисників .

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 12 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Запобіжний захід ОСОБА_7 залишити попередній - тримання під вартою.

Головуючий:

Судді: