В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" грудня 2018 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0009517 від 16 жовтня 2018 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Судом визнано доведеним, що 16 жовтня 2018 року близько 9 години ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: м. Київ, вул. І. Миколайчука, 13, вступив у попередню злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, на заволодіння чужим майном шляхом обману, розподіливши при цьому свої злочинні ролі.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом шахрайства, ОСОБА_3 , підійшов до ОСОБА_5 , який перебував біля пошти, що за адресою: м. Київ,вул. І. Миколайчука, 13, та з метою ввести останнього в оману, запитав, чи не загубив він поліетиленовий пакет з документами, серед яких знаходяться грошові кошти, а в разі якщо грошові кошти належать не йому, запропонував поділити їх порівну. На це ОСОБА_5 повідомив, що будь-яких документів не губив та одночасно погодився на пропозицію ОСОБА_3 , після чого вони направились до внутрішнього двору будинку та присіли на лавку.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, перебуваючи у дворі будинку за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , підійшла невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, та з метою ввести останнього в оману, запитав, чи не знаходили вони його гроші, на що ОСОБА_5 повідомив, що у нього є тільки грошові кошти, які належать йому.

Продовжуючи свій злочинний умисел, невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, попросила ОСОБА_5 , щоб він показав свої грошові кошти під приводом їх впізнання, на що той, нічого не підозрюючи, будучи введеним в оману, добровільно передав невстановленій досудовим розслідуванням особі свої грошові кошти в сумі 2400 гривень. Невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, імітуючи перерахування грошових коштів, непомітно для ОСОБА_5 , сховала у долоню грошові кошти в сумі 1800 гривень, які належать ОСОБА_5 та непомітно для останнього передала грошові кошти ОСОБА_3 , після чого, повернув ОСОБА_5 грошові кошти лише в сумі 600 гривень.

В подальшому ОСОБА_3 та невстановлена досудовим розслідуванням особа, матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження, шахрайським шляхом заволодівши грошовими коштами ОСОБА_6 в сумі 1800 гривень, маючи реальну можливість розпорядитися викраденим, з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, однак, ОСОБА_3 невдовзі був затриманий працівниками поліції.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 16 жовтня 2018 року приблизно о 09 годині він, знаходячись за адресою: м. Київ, вул. І. Миколайчука, 13, разом з знайомим на імя ОСОБА_7 домовився про заволодіння коштами потерпілого, шляхом обману. Тому він, згідно домовленості, підійшов до потерпілого та запитав, чи він не знаходив пакет з документами та грошима, а потім запропонував присісти на лавочку в дворі будинку, на що потерпілий йому повідомив, що він нічого не знаходив, однак погодився на пропозицію ОСОБА_3 та пішов з ним Згодом до них підійшов знайомий ОСОБА_3 ОСОБА_7 , який був з ним у змові та почав розпитувати потерпілого про пакет з документами та грошима, а також попросив надати йому грошові кошти потерпілого, щоб пересвідчитися, що то не його кошти. Потерпілий погодився та передав свої грошові кошти в сумі 2400 гривень знайомому ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , який зробив вигляд, що перераховує їх, але насправді забрав собі 1800 гривень, а потім передав їх непомітно ОСОБА_3 , який поклав їх до кишені, а потерпілому повернув лише 600 гривень, після чого ОСОБА_3 та його знайомий залишили потерпілого та пішли, а невдовзі його затримали працівники поліції. При цьому ОСОБА_3 зазначив, що погодився на розподілені між ним і ОСОБА_7 ролі та розумів , що вони мають заволодіти грошима потерпілого шахрайським шляхом.

Таким чином, показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до злочину середньої тяжкості, особу обвинуваченого, який неодружений, офіційно не працює, раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а також враховує його молодий вік та стан здоров`я, а саме те, що він не є особою з інвалідністю.

При призначенні покарання обвинуваченому суд не враховує наявність на його утриманні дитини, оскільки така обставина не була підтверджена належними доказами.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку з урахуванням ст. 10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в України», оскільки потерпілий 1947 року народження.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, обставин, характеру вчиненого та ступеню суспільної небезпеки, та з урахуванням особи обвинуваченого, суд не знаходить підстав для застосування щодо ОСОБА_3 положень ст.ст. 69, 75 КК України та вважає за доцільне призначити йому покарання у виді обмеження волі. Таке покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

В порядку ст.100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати не понесені.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного прибуття в кримінально-виконавчу установу.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , у вигляді домашнього арешту в певний період доби, до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Речові докази у справі, а саме: грошові кошти в сумі 1800 гривень залишити у власності потерпілого ОСОБА_5 ; DVD-R диск залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Обвинуваченому роз`яснюється право подати клопотання про помилування, а також роз`яснюється учасникам кримінального провадження право ознайомитись із журналом судового засідання.

Суддя: