КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/481/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7
підозрюваного ОСОБА_8

законного представника ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2018 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , погоджене прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 та продовжено строк тримання під вартою на 20 (двадцять) днів, до 10 січня 2019 року включно, щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Буча Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , студент 3 курсу Ірпінського державного коледжу економіки і права, раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про задоволення клопотання слідчого та продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ,подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного залишити без задоволення, застосувати до неповнолітнього ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з носінням електронних засобів контролю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що клопотання вручено ОСОБА_8 без участі законного представника неповнолітнього та розгляд клопотання проведено без його участі. Вказує, що ОСОБА_8 не збирається переховуватися від слідства або суду, має міцні соціальні зв`язки, проживає із матір`ю, раніше не судимий, має незадовільний стан здоров`я та потребує постійного нагляду та консультацій лікаря хірурга, є студентом коледжу.
Захисник зазначає, що після затримання, ОСОБА_8 жодного разу не був допитаний, а більшість слідчих дій за його участі проведено з порушенням вимог КПК України. Стверджує, що анкетні дані свідків ОСОБА_8 невідомі, що свідчить про відсутність необхідності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Додає, що стороною обвинувачення не доведено існування у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу.
Крім того, адвокат вказує про порушення приписів ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та права неповнолітнього ОСОБА_8 на медичну допомогу.
У підсумку автор апеляційної скарги зазначає про те, що свідок ОСОБА_11 стверджує, що, до смерті ОСОБА_12 причетна інша особа.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу і просили її задовольнити, прокурора та законного представника підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні СВ Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0002223, відомості про яке 10.11.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
10.11.2018 ОСОБА_8 затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.
11.11.2018 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.
Ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 12.11.2018 неповнолітньому ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 45 діб.
Старший слідчий Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором Ірпінського відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_6 звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з клопотанням про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2018 рокузадоволено та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 20 (двадцять) днів, до 10 січня 2019 року включно.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, слідчий суддя повинен перевірити як наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, так і наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на потерпілого, свідків, знищити або приховати докази, перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.
Під час розгляду клопотання про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявністьобґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, а саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для продовження щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою.

Разом з тим, при апеляційному перегляді колегією суддів апеляційного суду встановлено, що у відповідності до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10.11.2018 року, ОСОБА_8 затримано на наступний день після вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, тобто відсутні підстави для висновку про наявність підстав передбачених ст. 208 КПК України, на що, в свою чергу, слідчий суддя уваги не звернув.
Також колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в части6ні вручення ОСОБА_8 повідомлення про підозру після спливу 24 годин з моменту його затримання, разом з тим такі порушення не тягнуть за собою зміну процесуального статусу особи, проте є підставою для його звільнення з під варти.
Необхідним буде зауважити, що дані порушення є достатніми для звільнення особи з-під варти, проте не тягнуть за собою висновку стосовно відсутності у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення.
Що стосується доводів сторони захисту в частині можливості застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, то з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 06 лютого 2019 року, відповідно до якої, апеляційну скаргу захисника підозрюваного задоволено частково та застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, та з урахуванням закінчення строку дії оскаржуваного судового рішення, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, з урахуванням тих обставин, що порушення, які мали місце, усунуті шляхом застосування до ОСОБА_8 менш обтяжливого запобіжного заходу.
Вимоги апелянта на необхідність скасування ухвали слідчого судді, якою щодо ОСОБА_8 було продовжено строк тримання під вартою до 10.01.2019, через наведені порушення, не можуть бути задоволені, оскільки питання щодо запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 вже вирішено в ухвалі Київського апеляційного суду від 06.02.2019.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність стороною обвинувачення у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.
Доводи захисника в частині того, що ОСОБА_8 не збирається переховуватися від слідства або суду, містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.
Що стосується тверджень захисника про те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, проживає із матір`ю, раніше не судимий, є студентом коледжу, то дані обставини не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для задоволення апеляційної скарги захисника.

Доводи адвоката стосовно незадовільного стану здоров`я підозрюваного заслуговують на увагу, проте не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги захисника, через відсутність відповідних відомостей медичного характеру.

Крім того, твердження апелянта про порушення права ОСОБА_8 на медичну допомогу, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом, з урахуванням надання останньому у судовому засіданні суду першої інстанції необхідної медичної допомоги каретою швидкої допомоги.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що слідчим суддею розгляд клопотання проведено без участі законного представника підозрюваного, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, з урахуванням того, що у судовому засіданні суду першої інстанції приймав участь педагог та захисник підозрюваного, у зв`язку із чим відсутні підстави для висновку про порушення права особи на захист.
Не можуть бути підставою для скасування ухвали слідчого судді і посилання адвоката на ті обставини, що з моменту затримання ОСОБА_8 , останній не був допитаний, оскільки приймаючи рішення слідчий суддя пересвідчився у наявності обставин, які перешкоджають закінчити досудове розслідування і відсутність яких мала би бути підставою для відмови у задоволенні клопотання, що у цьому випадку не мало місця.

Посилання захисника на те, що підозрюваному не відомо анкетних даних свідків, у відповідно до вимог Закону, не тягнуть за собою скасування оскаржуваного судового рішення.

Також необґрунтованими є посилання сторони захисту на покази свідка ОСОБА_11 , з огляду на необхідність доведення обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, а не доведеності його вини.
Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодексу України, та з урахуванням закінчення на момент розгляду апеляційної скарги дії строку оскаржуваного судового рішення.
За таких обставин, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України, відсутні підстави для скасування ухвали.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 194, 196, 199, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Ірпінського міського суду Київської області від 22 грудня 2018 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_10 , та продовжено щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою на 20 (двадцять) днів, до 10 січня 2019 року включно, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ ______________________ _____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4