Справа № 182/2953/16-к
Провадження № 1-кп/0182/29/2019
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.02.2019 м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі кримінальне провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.01.2016 за № 0000001 по обвинуваченню
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , не працює, розлучений, на утриманні має сина ОСОБА_4 , 2009 р.н., із середньою-технічною освітою, відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,
за участю сторін судового провадження:
прокурора ОСОБА_5
потерпілого ОСОБА_6
представника потерпілого ОСОБА_7
обвинуваченого ОСОБА_3
захисника ОСОБА_8 ,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_3 13.11.2015 у вечірній час проходив повз будинок АДРЕСА_3 , де побачив автомобіль марки ВАЗ 210700-20, 2006 року випуску д/н НОМЕР_1 , в якому знаходився ОСОБА_6 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння. У цей час у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння вищевказаним транспортним засобом.
Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 підійшов до ОСОБА_6 та разом вони вживали алкогольні напої. Через деякий час ОСОБА_3 , переконавшись, що ОСОБА_6 знаходиться в стані сильного алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим не може чинити опір, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, скориставшись безпорадним станом потерпілого, перемістив його на пасажирське сидіння, а сам сів за кермо автомобіля.
Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи умисно, таємно, з метою заволодіння транспортним засобом, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за допомогою ключа, який знаходився в замку запалення, запустив двигун автомобіля та незаконно умисно заволодів автомобілем марки ВАЗ 210700-20, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , на якому проїхав до гаражного кооперативу «Текстильник» по вул. Електрометалургів у м. Нікополі, Дніпропетровської обл., де залишив потерпілого у несвідомому стані. Із місця події зник, викраденим транспортним засобом розпорядився на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_3 незаконно заволодів транспортним засобом ВАЗ 210700-20, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_6 , вартістю транспортного засобу на момент незаконного заволодіння ним, згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 4/12.2-275 від 05.05.2016 - 56 147,21 грн.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе не визнав. Суду показав, що 13.11.2015 він йшов до себе на дачу, яка знаходиться по вул. Газопровідна у м. Нікополі. Побачив, що навпроти двору ОСОБА_9 , яких він знає близько 2-х років, стоїть автомобіль марки ВАЗ-2107 темно-червоного кольору. Він підійшов до будинку ОСОБА_10 , вийшла його дружина, він запитав, де ОСОБА_11 . Остання сказала, що її чоловіка немає дома. Він пішов, підійшов до автомобіля, бо у автомобілі було відчинене вікно. Побачив, за кермом ОСОБА_6 , який був у стані алкогольного сп`яніння. Запитав у ОСОБА_6 , як справи. Останній попросив відвезти його додому на сусідню вулицю, назвав адресу, куди його відвезти. Він погодився. Вони з ОСОБА_6 домовилися, що він допоможе останньому пересісти з водійського на пасажирське сидіння, бо той говорив, що у нього після операції болить нога. Хвилин 10-ть він допомагав ОСОБА_6 пересісти. Все це відбувалося біля будинку ОСОБА_9 , де встановлені камери відео спостереження. ОСОБА_12 також ходила по подвір`ю. На прохання ОСОБА_6 він сів за кермо і завів мотор автомобіля. ОСОБА_6 попросив відвезти його на вул. Головко до знайомої жінки на ім`я ОСОБА_13 . Він подивився, побачив, що бензину вистачить. Від будинку ОСОБА_9 вони доїхали до кінцевій зупинці автобуса маршруту № 7, де стояли майже годину, так як він теж випив з ОСОБА_6 близько 50 гр горілки, і чекав, коли можна буде їхати. Сиділи в автомобілі, слухали музику. ОСОБА_6 наполягав, щоб він відвіз його до ОСОБА_13 . Вони приїхали на вул. Головко, але в цей момент потерпілий заснув, вийти з машини він не міг. Щоб не замерзнути, він потихеньку їздив по місту на вул. В. Усова і назад, і так кілька разів, десь 4-ри рази. Також він заїжджав на дачу, так як йому потрібно було забрати метал, тоді їх і бачив свідок ОСОБА_14 . Потім через 1,5 2 години ОСОБА_6 прокинувся і почав пити самогонку з пляшки. Вони тоді їхали потихеньку, потім ОСОБА_6 почав говорити: «давай газу, давай їдь швидше». Потім ОСОБА_6 знову заснув хвилин на 10-ть. Прокинувся від того, що вони в`їхали в яму, що була на дорозі. ОСОБА_6 схопив його за грудки і сказав: «навіщо гробиш мені автомобіль». Потім схопив за шию, так ніби виштовхував з автомобіля, це було в районі Старої частини міста. Він відштовхнув ОСОБА_6 . Потім знову в районі 8-го кварталу, із-за того, що автомобіль потрапив у ямку, ОСОБА_6 почав його виштовхувати з автомобіля. Він сказав ОСОБА_6 , що привезе його та залишить там, звідки вони поїхали, тобто під відеокамерами біля будинку ОСОБА_9 . Коли вони вже майже доїхали, потерпілий знову почав його виштовхувати з автомобіля. Після цього він зупинився, вийшов з автомобіля. Потерпілий продовжував сидіти. Більше 10 хвилин він з ключами від автомобіля ходив навколо. Йому стало холодно і він сів до автомобіля. Потерпілий почав знову скандалити, штовхав його руками в плече. Потім він почув неприємний запах, то потерпілий справив нужду. Йому стало неприємно, він відкрив капот, закинув туди ключі від сигналу, замка запалення і пішов. Це було близько 2-3 години ночі. Він йшов по прямій, тому постійно оглядався, однак нічого не бачив. Хвилин через 30-ть він знову оглянувся і побачив, що загорілися фари у автомобілі, він ще подумав, що ОСОБА_6 пересів на місце водія і їде додому. Ранком того ж дня приблизно в період часу з 7-9 години він поїхав у м. Орджонікідзе до бабусі. Був у неї з 14 по 16 листопада 2015 року. 14 листопада до нього телефонували з поліції разів три і просили повернути автомобіль. Він сказав, що він у бабусі у м. Орджонікідзе і автомобіль не брав. 16 листопада чи 17 листопада він приїхав до м. Нікополя, пішов до поліції і надав відповідні пояснення. Автомобіль ОСОБА_6 знайшли через деякий час. Його викликали до поліції, сказали, що автомобіль знайшли і там його відбитки пальців, хоча це не так.
У нього є посвідчення водія, можливо, тоді він був позбавлений права керувати транспортним засобом, вже точно не пам`ятає. За кермо автомобіля він сів 2-й раз у житті. Раніше він купував автомобілі, але для того, щоб розібрати на деталі. За кермо він сів на прохання ОСОБА_6 , щоб відвезти його. Хоча він й випив з потерпілий за знайомство, але тільки 50 гр, коли виїхав в місто, то вже був тверезий. ОСОБА_6 ж весь час, коли прокидався, вживав алкогольні напої. Він автомобілем не заволодів, нікому його не пропонував. Свідка ОСОБА_15 він перший раз побачив у суді і йому ніколи не пропонував купити автомобіль. Вважає, що свідок говорить неправду. Він телефонував до ОСОБА_15 , т.к як номер телефону знайшов у справі. Вони домовилися зустрітися. Наступного дня до нього зателефонувала слідча ОСОБА_16 і сказала, що він погрожує свідку. Після дзвінка ОСОБА_16 ОСОБА_15 відмовився зустрічатися. Вважає себе не винним, так як наміру уганяти автомобіль у нього не було. За кермо автомобіля сів з дозволу власника авто. Просив суд виправдати його.
Не зважаючи на невизнання вини, винуватість обвинуваченого повністю доведена показаннями потерпілого, свідків, зібраними по справі та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.
Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що 13.11.2015 у вечірній час він приїхав до свого товариша на автомобілі на вул. Газопроводну, але товариша не було вдома. Коли він сидів у автомобілі, до нього у автомобіль сів сусід. Вони з ним у салоні автомобіля випили пляшку горілки. Особисто він з автомобіля не виходив, ключі від автомобіля були у нього. Після того, як сусід пішов додому, він хотів зателефонувати до брата, щоб той прийшов і відвіз його додому. ОСОБА_3 декілька разів проходив мимо автомобіля. Тоді він сидів у автомобілі, двері авто були зачинені. Хотів телефонувати до брата, як постукав ОСОБА_3 , говорив «відкрий». Він відкрив. ОСОБА_3 запропонував випити, у нього з собою була пляшка горілки. Скільки вони випили, він сказати не може, так як нічого не пам`ятає. Він швидко оп`янів і заснув. ОСОБА_3 перетягнув його на переднє пасажирське сидіння, сам сів за кермо і поїхав його катати, потім викинув його з костилями в районі газостанції з одним черевиком. Коли ОСОБА_3 катав його у автомобілі, то він запитував у нього, куди той його везе. Але сам він не просив, щоб ОСОБА_3 його возив, бо хотів дзвонити братові. Він прийшов до тями вже вранці, був в одному черевику. Тоді він був на костилях. Він зупинив автомашину і поїхав додому. Будучи вже вдома, зателефонував до поліції. Потім вони стали шукати автомобіль, ОСОБА_3 , бо йому сказали, що він живе у садовому товаристві. Його брат туди ходив, розмовляв з охоронцями, дав їм свій номер телефону. ОСОБА_3 він там не застав. 15.11.2015 охоронці зателефонували і сказали, що ОСОБА_3 приїхав на червоному автомобілі, але швидко і поїхав. Автомобіль приблизно через півроку знайшов сусід, який їхав на дачу. Сусід зателефонував йому та повідомив, що автомобіль стоїть, але з пошкодженнями. Заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, а саме 4118,53 матеріальна шкода, яка полягає у різниці між вартістю автомобіля на момент заволодіння та вартістю на момент його повернення, 4180,00 грн. вартість викраденого майна, а всього 8 298,53 грн. Моральну шкоду оцінює в сумі 5000 грн., так як страждав у зв`язку з відсутністю протягом тривалого часу належного йому майна.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що потерпілий ОСОБА_6 її син. Сину належить автомобіль ВАЗ 2107. У ніч з 13 листопада на 14 листопада 2015 року син не ночував вдома. Він з дому поїхав на автомобілі. Його не було дома 2 ночі, вона думала, що він у співмешканки. В суботу син прийшов додому пішки, у нього не було одного черевика. Вона запитала, де автомобіль. Син сказав, що у ОСОБА_18 , який проживає у садовому товаристві. Вона ще запитала, де автомобіль, нехай повернуть. На наступний день зібралися товариші сина, один з них зателефонував до ОСОБА_18 . Вона взяла телефон і розмовляла з цим ОСОБА_18 . Запитала у нього, чи він угнав автомобіль. ОСОБА_18 відповів, що не він. Також сказав, що він був у автомобілі, грівся там, а ОСОБА_19 його 2 рази витягував. Вона запитала, як ОСОБА_19 може витягувати з 2-ма костилями. ОСОБА_18 відповів, що у ОСОБА_20 руки сильні. Десь у квітні 2016 р. автомобіль знайшли, приблизно через 2 тижні прийшов незнайомий хлопець, спитав, чи знайшовся автомобіль. Вона сказала, що знайшовся, але у ньому відсутні запчастини, також запитала ім`я хлопця. Той сказав, що він ОСОБА_18 . Дізнавшись, що це той ОСОБА_18 , вона сказала, щоб він йшов з двору.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що восени 2015 р. ОСОБА_6 приїхав до її чоловіка на автомобілі ВАЗ-2107. ОСОБА_6 зателефонував до неї, вона вийшла і сказала, що чоловіка немає, що він у рейсі. Після цього пішла до будинку. Бачила, що потерпілий залишився, автомобіль стояв біля двору. Бачила, що вийшов сусід. Вона часто виходила на подвір`ї і бачила, що потерпілий був у стані алкогольного сп`яніння. Він говорив, що випив з сусідом. Потерпілий сидів у автомобілі, який стояв поряд з будинком. Ввечері прийшов ОСОБА_3 , він теж запитав про чоловіка. Вона сказала, що чоловіка немає вдома. ОСОБА_3 попросив винести сірники. Вона винесла, ОСОБА_3 підкурив, а вона пішла до свекрухи, яка живе поряд. ОСОБА_3 залишився біля двору. Приблизно через 1-2 год. вона поверталася, побачила, що ОСОБА_3 сидів у автомобілі з ОСОБА_6 на передньому пасажирському сидінні. Вона до них не підходила, пройшла мимо. Вони їй теж нічого не говорили. Пішла додому. Лягла спати, перед цим включила відеозапис, у них камера встановлена на дорогу. Бачила, що автомобіль потерпілого поїхав. Хто був за кермом, вона не бачила. На другий день ранком до неї зателефонував ОСОБА_6 і запитав, де його автомобіль. Вона відповіла йому, що він на автомобілі поїхав від їх будинку. Він попросив подивитися відеозапис. Вона подивилася відеозапис. Там було видно, що ОСОБА_3 наливав спиртне ОСОБА_6 , потім видно, що ОСОБА_3 перетягував ОСОБА_6 на пасажирське сидіння. Потім завів автомобіль і поїхав. Потерпілий на наступний день сказав, що ОСОБА_3 його викинув у яру і окрім ноги у нього ще боліла і голова. Коли вона йшла до свекрухи, потерпілий був в нормальному стані. Телефон у потерпілого був, адже він до неї телефонував, так як сам вийти не міг. Як ОСОБА_21 потрапив до яру, він не пояснював, а вона не уточнювала. Якби вона була дома і були крики, вона б їх не чула.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що в листопаді 2015 року він працював таксистом, стояв біля кафе «Експрес» на автовокзалі. Під`їхав обвинувачений на автомобілі червоного кольору. Марку автомобіля, він вже не пам`ятає, можливо ВАЗ-2105 чи 07. Обвинувачений підійшов до нього і запропонував купити автомобіль, або запасні деталі зі вказаного автомобіля. Він відповів йому, що він таким не цікавиться. Після цього обвинувачений сів у автомобіль і поїхав. Стояв він біля нього приблизно хвилин 5. На номерний знак він увагу не звернув. Це було вечором, після 20.00 год. Чому обвинувачений підійшов саме до нього, сказати не може. Він впізнав обвинуваченого по фотографіям, які були надані йому співробітниками поліції. Чоловік, що запропонував купити у автомобіль, представився « ОСОБА_18 ». Запам`ятав ім`я того чоловіка, бо його теж звати « ОСОБА_18 ». Обличчя обвинуваченого він запам`ятав. Потім співробітники поліції показали йому 4 фото, і він впізнав обвинуваченого. Вже після обвинувачений дізнався його номер мобільного телефону. Телефонував до нього, погрожував і просив не давати покази. Він говорив, що приїде поговорити, що знає адресу проживання, і що потрібного поговорити. Обвинувачений нервував, говорив на підвищених тонах і він розцінив таку його поведінку як погрозу.
Також, винуватість обвинуваченого підтверджується письмовими доказами, що містяться у матеріалах кримінального провадження № 0000001:
- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.11.2015 потерпілого ОСОБА_6 , у якій він вказує, що в ніч на 14.11.2015 зник його автомобіль марки ВАЗ-2107, темно-червоного кольору держаний номерний знак НОМЕР_1 при невідомих обставинах (а.п. 9-10);
- заявою ОСОБА_6 про надання згоди працівникам поліції на проведення огляду належного йому автомобіля від 18.04.2016 (а.п. 13);
- протоколом огляду місця події від 18.04.2016 території по вул. Електрометалургів, 145 у м. Нікополі. Так, неподалік проїзної частини по вул. Електрометалургів, на узбіччі, виявлено та вилучено автомобіль ВАЗ-2107 червоного кольору без державних номерів. Автомобіль розташований багажником до проїжджої частини, капот до насаджень. В ході огляду встановлено, що двері вказаного автомобіля відчинені, капот відчинено. В ході огляду водійського сидіння, з лівого боку під сидінням виявлено та вилучено фішку помаранчевого кольору «таксі». В ході огляду салону автомобіля під сидінням з лівого боку виявлено та вилучено державний номерний знак НОМЕР_2 . Під час подальшого огляду, під державним номером виявлено та вилучено аркуш паперу на якому мається напис «висновок експертного дослідження № 8197/660 від 24.06.2017» та поліс № АС/3220835. В ході огляду під капотом автомобіля виявлено відсутність акумулятора. Номер кузова автомобіля ХТА 2373. Дублюючий планшет з номерами Y7C7902, НОМЕР_3 , нижче без впізнавальних ознаків 2104 1455, нижче 655 800. Огляд проводився в нічний час доби, при штучному освітленні. Під час огляду застосовано технічні засоби: фотоапарат «Кеnоn» (а.п.14)
- розпискою ОСОБА_6 про отримання автомобіля ВАЗ-2107 червоного кольору без державних номерів; фішки таксі; висновку експерта та страхового полісу (а.п. 16);
- письмовим повідомленням № 27/4-1245-197 від 02.02.2016 в.о. начальника ТСЦ № 1245, про те, що згідно комп`ютерної бази Територіального Сервісного Центру № 1245 станом на 20.01.2016 автомобіль ВАЗ 210700-20, 2006 року випуску, кузов НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.п. 24);
- висновком автотоварознавчої експертизи № 4/12.2-275 від 05.05.2016, відповідно до якого середня ринкова вартість ідентичного автомобіля ВАЗ-210700-20, 2006 року випуску, станом на 14.11.2015 становила 56 147,21 грн. Дійсна ринкова вартість автомобіля ВАЗ-210700-20, р.н. НОМЕР_1 на дату огляду 29.04.2016 складала 52 028,68 грн. (а.п. 32-35);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 02.01.2016, в ході якого свідок ОСОБА_12 впізнала ОСОБА_3 , як чоловіка на ім`я ОСОБА_18 . Впізнає його за формою та рисами обличчя. (а.п. 46-48);
- заявою ОСОБА_12 про добровільне надання працівникам поліції оптичного диску з відеозаписом з камери зовнішнього спостереження (а.п. 49);
- протоколом огляду від 04.01.2016 дискового накопичувача відеоспостереження з камер зовнішнього спостереження, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 за період часу 14.11.2015, який добровільно надала для огляду та вилучення ОСОБА_12 (а.п. 50-51);
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 01.01.2016, в ході якого свідок ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_3 , як чоловіка на ім`я ОСОБА_18 , який 15.11.2015 приїздив на автомобілі марки ВАЗ-2107 червоного кольору до СТ «Дружба-2». Впізнає його за рисами обличчя. (а.п. 56-58);
- DVD-диск з відеозаписом з камери зовнішнього відеоспотереження будинку АДРЕСА_3 . (а.п. 59). Судом, у судовому засіданні, переглянуто відеозапис.
- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15.03.2016, в ході якого свідок ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_3 , як чоловіка, який пропонував придбати автомобіль марки ВАЗ-2107 червоного кольору або запчастини до нього. Впізнає його за сукупними рисами обличчя. (а.п. 64-66).
Таким чином, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення, за яким він обвинувачується.
Хоча обвинувачений ОСОБА_3 зазначає, що він не заволодів транспортним засобом, тобто в його діях відсутній склад злочину, суд враховує наступне.
Згідно Примітки № 1 до статті 289 КК України під незаконним заволодінням транспортним засобом у цій статті слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз. Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування, а якщо заволодіння відбувається під час руху транспортного засобу, - з моменту встановлення контролю над ним.
Посилання обвинуваченого ОСОБА_3 на те, що він користувався автомобілем ВАЗ-2107 з дозволу та по проханню потерпілого, суд вважає безпідставним, враховуючи наступне.
Як пояснив у суді потерпілий він не давав своєї згоди на керування автомобілем ОСОБА_3 та нікуди підвезти себе не просив. Вказану обставину у своїх поясненнях фактично підтвердив і обвинувачений вказавши, що потерпілий хапав його за шию та виштовхував з автомобіля.
Також, як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.11.2015, потерпілий ОСОБА_6 звернувся до Нікопольського ВП з заявою, у якій вказав, що в ніч на 14.11.2015 зник його автомобіль марки ВАЗ-2107, темно-червоного кольору держаний номерний знак НОМЕР_1 при невідомих обставинах (а.п. 9-10). Вказана обставина, також спростовує твердження обвинуваченого про надання потерпілим дозволу на керування належним йому автомобілем. Вказані відомості в заяві, як первинному джерелі інформації про вчинення обвинуваченим злочину, заслуговують на особливу увагу, оскільки заява була фактично написана через досить незначний проміжок часу з моменту незаконного заволодіння автомобілем, що переконливо свідчить про об`єктивність викладеної в ній інформації.
Як встановлено розглядом провадження, показання допитаних свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_15 повністю узгоджуються з показаннями потерпілого ОСОБА_6 щодо обставин незаконного заволодіння транспортним засобом потерпілого обвинуваченим ОСОБА_3 .
Суд приймає до уваги покази свідка ОСОБА_15 , який надав суду чіткі та послідовні показання з приводу відомих йому обставин. Судом встановлено, що неприязних стосунків між вказаним свідком та обвинуваченим не було і на даний час не має, тому на переконання суду покази свідка ОСОБА_15 є допустимим доказом і у суду відсутні сумніви в достовірності цих показів.
Також, показання потерпілого ОСОБА_6 є логічними та послідовними і у суду нема підстав для сумніву в їх достовірності.
У суду не має підстав не довіряти свідкам, потерпілому, а їх показання в силу ст. 84 КПК України є джерелом доказу, які можуть бути покладені в основу вироку.
Також судом встановлено, що потерпілий ОСОБА_6 , і дана обставина підтверджується як показами самого потерпілого, так і показами обвинуваченого, в вечірній час 13.11.2015 перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, тому в силу свого стану не міг дати свідомий дозвіл на керування транспортним засобом, тим більше особі, яка з ним спільно вживала алкогольні напої.
Пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 про те, що він залишив автомобіль і що у вказаному автомобілі залишився потерпілий, у суду викликають сумнів.
Суд не приймає пояснення обвинуваченого про те, що він залишив потерпілого у належному йому автомобілі і вважає, що дані покази обвинуваченого надані з метою уникнути відповідальності за вчинення злочину. А крім того показання обвинуваченого повністю спростовуються показами потерпілого у справі, який категорично наполягав на тому, що саме ОСОБА_3 підсів до нього у автомобіль, скориставшись безпорадним станом внаслідок захворювання ніг та вживання алкогольних напоїв, викинув його з автомобіля і таким чином заволодів належним йому автомобілем, що останній неодноразово приходив до нього і просив змінити покази та забрати заяву з поліції про угон автомобіля, підкинув йому на подвір`я документи на автомобіль, а саме: технічний паспорт та водійські права, які знаходилися у належному йому автомобілі. Підстав не довіряти потерпілому у суду немає.
Крім того, судом було оглянуто відеозапис з камер зовнішнього спостереження, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , де видно, як ОСОБА_3 спочатку сидів на передньому пасажирському сидінні, а потім перетягнув потерпілого з водійського сидіння на пасажирське, при цьому потерпілий жодним чином не допомагав у цьому переміщенні, що свідчить про відсутність згоди потерпілого на таке переміщення.
В обвинувальному акті слідчим зазначено, що діями ОСОБА_3 потерпілому ОСОБА_6 заподіяно реальні збитки, визначені експертним дослідженням, а саме відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 4/12.2-275 від 05.05.2016 на суму 4 118,53 грн., яка полягає у різниці між вартістю транспортного засобу на момент незаконного заволодіння ним (56 147,21) та вартістю на момент його повергнення (52028,68), тобто виходячи з вартості транспортного засобу
Суд вважає таке формулювання помилковим виходячи з наступного.
Як встановлено судом, автомобіль був знайдений 18.04.2016 на вул. Електрометалургів, біля буд. 145 в м. Нікополі, тобто більш ніж через півроку після його угону. При цьому автомобіль був пошкоджений. Разом з тим, ні в ході досудового розслідування, ні в суді не було встановлено, де саме знаходився автомобіль весь цей час. Хоча ОСОБА_3 відразу після написання заяви потерпілим співробітниками поліції перевірявся на причетність до цього злочину, автомобіль у нього знайдений не був. Відсутні й достовірні докази того, що ОСОБА_3 продав комусь зазначений автомобіль або розпорядився ним іншим чином (подарував, передав в оренду, тощо). Тому суд вважає недоведеним, що саме діями ОСОБА_3 потерпілому були завдані реальні збитки.
Враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним виключити з обвинувачення формулювання «… чим спричинив потерпілому реальних збитків, відповідно до автотоварознавчої експертизи № 4/12.2-275 від 05.05.2016 на суму 4 118,53 грн., яка полягає у різниці між вартістю транспортного засобу на момент незаконного заволодіння ним (56 147,21) та вартістю на момент його повергнення (52028,68)».
Таким чином, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 289 КК України як незаконне заволодіння транспортним засобом.
При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є злочином середньої тяжкості.
Також суд враховує обставини справи; особу винного, який відповідно до ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості (а.п. 85), не працює, розлучений, на утриманні має неповнолітню дитину, сина ОСОБА_4 , 2009 р.н. Має постійне місце проживання, за місцем проживання обвинувачений характеризується посередньо (а.п. 90), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.п. 86-87).
Обставини, що пом`якшують покарання, судом не встановлені.
Обставинами, що обтяжують покарання суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, що передбачено п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України.
Враховуючи всі зазначені обставини, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті, за якою кваліфіковані його дії, у виді обмеження волі.
Разом з тим, зваживши на обставини справи, віктимну поведінку самого потерпілого, який почав вживати алкогольні напої з незнайомим йому чоловіком, враховуючи, що з моменту вчинення злочину пройшов значний час, але щодо обвинуваченого більше підозр у вчиненні кримінальних правопорушень не висувалось, що він обвинувачується у вчиненні одного злочину, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства, тому вважає можливим застосувати щодо нього ст. 75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, поклавши обов`язки, передбачені п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.
Приходячи до такого висновку, суд враховує поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яке охоплює повноваження суду (його права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.
Вирішуючи цивільний позов, суд враховує наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно - небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.
Потерпілим ОСОБА_6 у кримінальному провадженні заявлено цивільний позов, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь спричинену матеріальну шкоду в розмірі 8 298 грн. 53 коп. (різниця між вартістю транспортного засобу на момент незаконного заволодіння ним та вартістю на момент його повернення - 4 118,53 грн.; вартість викраденого майна 4 180,00 грн.) та моральну шкоду в сумі 5 000 грн.
В обґрунтування позову потерпілий вказує на наступне. Так, автомобіль йому був повернений, але у розкуроченому стані, а саме з автомобіля знято акумулятор, розбито замок запалювання та замок багажника, пошкоджено водійські двері та бампер. З автомобіля викрадено наступне майно: запасне колесо, домкрат, аварійний знак, магнітофон з колонками, вогнегасник, аптечку, чохли з сидіння, ремінь генератора, трос буксирувальний, злито 20 л бензину та два нових задніх колеса замінено на старі. В результаті злочинних дій ОСОБА_3 йому заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевному болі та стражданнях, пов`язаних з незаконним заволодінням та пошкодженням належного йому майна.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 та представник потерпілого ОСОБА_7 просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилалися на обставини, викладені в позові.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, пояснюючи вказану обставину тим, що він свою вину не визнає.
Вирішуючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 128 КПК України, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково, чи відмовляє в ньому.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Позов ОСОБА_6 про відшкодування 8 298,53 грн. майнової шкоди в судовому засіданні підтверджений лише його поясненнями. Так, судом встановлено, що транспортний засіб автомобіль ВАЗ 210700-20, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , яким незаконно заволодів ОСОБА_3 повернено потерпілому ОСОБА_6 . Що стосується викраденого майна, то суд звертає увагу на ту обставин, що потерпілий ОСОБА_6 звертався до поліції з заявою з приводу незаконного заволодіння належним йому транспортним засобом. Потерпілий не звертався до правоохоронних органів з приводу викрадення належного йому майна (запасного колеса, домкрата, аварійного знаку, магнітофону з колонками, вогнегасника, аптечки, чохлів з сидіння, ременя генератора, тросу буксирувального, бензину та два нових задніх колеса замінених на старі). Що стосується викрадення акумулятора, розбитого замка запалювання, замка багажника, пошкодження водійських дверей та бампера, то суду не надано доказів того, що це сталося з вини обвинуваченого ОСОБА_3 .
Доказів того, що майно з автомобіля викрадено обвинуваченим, або ж з його вини суду не надано, а тому суд вважає позов потерпілого недоведеним і в його задоволенні необхідно відмовити.

За загальним правилом, встановленим ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, в тому числі заподіянням шкоди здоров`ю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка його заподіяла.
Згідно зі ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка заподіяла моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи питання про обґрунтованість цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, пред`явленого потерпілим до обвинуваченого, суд погоджується із доводами потерпілого про те, що внаслідок скоєння злочину стосовно нього, йому була спричинена моральна шкода. Наслідки скоєння злочину безперечно пов`язані зі стресом, вимушеною відмовою від звичного способу життя, позбавлення можливості реалізації життєвих планів.
Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення і т.д.) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).
З урахуванням викладеного, суд вважає адекватним змісту законодавчих норм, судовій практиці і обставинам даного кримінального провадження розмір грошової компенсації моральної шкоди потерпілому рівний 5 000 грн., що підлягають стягненню з обвинуваченого, вважаючи таку суму розумною і справедливою сатисфакцією.
Строк дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання по цьому кримінальному провадженню скінчився. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
Речові докази:
- автомобіль марки ВАЗ 2107 червоного кольору без державного номеру, фішку таксі, висновок експерта № 8/97/660 від 24.06.2014, страховий поліс № АС/3220835, що передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити потерпілому ОСОБА_6 ;
- два державні номери 692-71 НА (квитанція № 002703), які передані на зберігання до камери схову Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити.
- DVD-R диск з відеозаписом з камер відеоспостереження з території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , який долучено до матеріалів провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
Також суд вважає необхідним стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати на залучення експерта при проведенні автотоварознавчої експертизи, згідно довідки, на суму 1 055 грн. 52 коп., оскільки відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі винесення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
На підставі наведеного, керуючись ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченню за ч. 1 ст. 289 КК України і призначити покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.
На підставі п 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 в період випробувального терміну періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Строк дії запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні скінчився.
Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.
В задоволенні цивільного позову про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.
Позов потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 5 000 (п`ять тис.) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави у відшкодування процесуальних витрат на залучення експерта-товарознавця 1 055 (одна тис. п`ятдесят п`ять) грн. 52 коп.
Речові докази:
- автомобіль марки ВАЗ 2107 червоного кольору без державного номеру, фішку таксі, висновок експерта № 8/97/660 від 24.06.2014, страховий поліс № АС/3220835, що передані на зберігання потерпілому ОСОБА_6 - залишити потерпілому ОСОБА_6 ;
- два державні номери 692-71 НА (квитанція № 002703), які передані на зберігання до камери схову Нікопольського ВП ГУНП в Дніпропетровській області - знищити.
- DVD-R диск з відеозаписом з камер відеоспостереження з території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , який долучено до матеріалів провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору. Сторони кримінального провадження мають право отримати копію вироку у суді.

Суддя: ОСОБА_1