МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 480/2074/16-к
Провадження № 1-кп/480/160/18
Вирок
Іменем України

15 листопада 2018 року Миколаївський районний суд Миколаївській області в складі

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ;

прокурора ОСОБА_3 ;

потерпілого ОСОБА_4 ;

представника потерпілого ОСОБА_5 ;

обвинуваченого ОСОБА_6 ;

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 січня 2016 року за № 0000016 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоукраїнка Березнегуватського району Миколаївської області, громадянина України, не працюючого, з середньою-технічною освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

встановив:

Судом визнано доведеним, що01.01.2016 в ранковий час (більш точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлено), ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння біля кафе Рубін, розташованого по вул. Миру у с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області, де вступив у конфлікт з ОСОБА_4 . В ході конфлікту виникла штовханина, під час якої ОСОБА_6 не втримав рівновагу, впав на землю, потягнувши при цьому за собою ОСОБА_4 . У цей момент, коли ОСОБА_4 та ОСОБА_6 після штовханини впали на землю 5-й палець лівої кисті ОСОБА_4 потрапив до ротової порожнини ОСОБА_6 , який вкусив ОСОБА_4 за вказаний вище палець, чим спричинив ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді рани 5-го пальця лівої кисті, перелому дистального відділу середньої фаланги цього ж пальця, які відносяться до категорії середньої ступені тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров`я.
Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та надав суду такі показання. Так, обвинувачений ОСОБА_6 , повідомив суду щодо події яка розглядається, то це був новий рік; усі випивали у тому числі і ОСОБА_8 . Люди збиралися йти до ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ) додому. У цей час ОСОБА_11 та ОСОБА_12 спілкувалися. Після цього ОСОБА_6 сказав на адресу ОСОБА_11 «Та який він тато» та вилаявся. Після цього у ОСОБА_6 та ОСОБА_4 почалася сварка. ОСОБА_4 схопив ОСОБА_6 за куртку та вони обидва впали. Після цього ОСОБА_6 бачив у ОСОБА_4 зчесану долонь. За палець ОСОБА_6 ОСОБА_4 не кусав; звідки взялися тілесні ушкодження йому невідомо.

У судовому засіданні також заслухано показання потерпілого, а також свідків обвинувачення.

Потерпілий ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. 01 січня 2016 року він разом з дружиною пішли поздоровити дочку до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області, яка там працювала. У цей час ОСОБА_4 зустрів свого сина ОСОБА_13 , з яким стали розмовляти. У їх розмову втрутився ОСОБА_6 , який почав ображати потерпілого ОСОБА_4 та смикати за одяг. ОСОБА_6 потягнув ОСОБА_4 за одежу; ОСОБА_4 впав та у цей момент його рука потрапила до рота ОСОБА_6 , який почав гризти палець ОСОБА_4 ; рука ОСОБА_4 була у крові. В ході штовханини ОСОБА_6 був під потерпілим ОСОБА_4 , оскільки ОСОБА_4 впав на нього та опинилися обличчям до обличчя, а потім потерпілий опинився боком; ОСОБА_4 обхопив його лівою рукою, яка була під шиєю ОСОБА_6 ОСОБА_4 кричав ОСОБА_6 , щоби той відпустив палець, оскільки потерпілому було боляче та він боявся, що обвинувачений його відкусить. Все це сталося в метрах 50 від бару. Під час вказаної події поруч знаходилася дружина потерпілого ОСОБА_14 та його син ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Весь конфлікт тривав близько 5 хвилин.

Свідок ОСОБА_18 , будучи допитаною у судовому засіданні, надала суду такі показання. 01 січня 2016 року вона разом з чоловіком ОСОБА_4 прийшли до бару «Рубін» у с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області привітати свою дочку, яка там працювала. Її чоловік ОСОБА_4 та його син ОСОБА_13 розмовляли на вулиці. У цей час до них підійшов ОСОБА_6 , який почав робити зауваження потерпілому. На що ОСОБА_6 сказали відчепитися, після чого він неодноразово підходив ще. Коли свідок та потерпілий збиралися йти до дому за ними пішов ОСОБА_6 . ОСОБА_6 взяв потерпілого ОСОБА_4 за куртку, послизнувся та впав на спину; ОСОБА_4 теж впав, і підставив ліву руку ОСОБА_6 , і останній впав на цю руку та почав гризти палець. ОСОБА_6 лежав на спині, а ОСОБА_4 полубоком. Потерпілий ОСОБА_4 надавив на щелепу ОСОБА_6 , після чого останній відпустив палець. Свідок все це бачила, а інші особи були на відстані приблизно 30 метрів, поряд з ними нікого не було.

Свідок ОСОБА_19 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. Так, початок 2016 року він відмічав у барі «Рубін» у с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області. Приблизно о 6 годині ранку, більш точно свідок не пам`ятає, але було світло. Свідок стояв приблизно в метрах 30 від бару та розмовляв з ОСОБА_20 , яка стояла лицем до свідка та до подій, та ОСОБА_21 , спиною до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_13 . Свідок почув крик ОСОБА_22 , обернувся та побачив, що на землі лежить ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Що відбулося свідок не бачив, він допоміг людям піднятися та забрав ОСОБА_6 звідти. Також, свідок пояснив, що він, як і обвинувачений ОСОБА_6 перебували у стані алкогольного сп`яніння; також свідок вказує на те, що вживав спиртні напої з усіма.

Свідок ОСОБА_23 , будучи допитаною у судовому засіданні, надала суду такі показання. ОСОБА_23 працює фельдшером. Після свят, десь 3-4 числа, у 2016 році до неї прийшли чоловік та дружина ОСОБА_10 та попросили дати направлення до травматолога був перебинтований палець; вона особисто допомогу не надавала, оскільки ОСОБА_10 поспішали на автобус. У святкові дні лікарня не працювала, якщо комусь потрібна була допомога, то це треба звертатися до Центральної районної лікарні.

Свідок ОСОБА_13 , будучи допитаним у судовому засіданні, надав суду такі показання. Так на новий рік свідок у кафе зустрівся зі своїм батьком ОСОБА_4 . Коли вийшли з бару то свідок зі своїм батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_6 трохи затрималися. ОСОБА_6 обізвав потерпілого ОСОБА_4 у результаті чого вони зчепилися та впали. Свідок ОСОБА_13 майже нічого не пам`ятає з тих подій, оскільки у той час він був у стані сильного алкогольного сп`яніння, оскільки вживав багато спиртних напоїв, у тому числа з батьком 0,7 л горілки на двох та пиво.

На підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому злочині стороною обвинувачення також подано суду письмові докази та документи.

Відповідно до висновку експерта № 21, експертиза проведена на підставі постанови слідчого Миколаївського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області від 06.01.2016, відповідно до якого згідно з представленими документами у ОСОБА_4 малися тілесні ушкодження у виді рани 5-го пальця лівої кисті, переламу дистального відділу середньої фаланги цього ж пальця. Дані тілесні ушкодження утворилися в строк та при обставинах, вказаних у постанові і могли утворитися у результаті укусу зубами людини. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознаками тривалості розладу здоров`я. Утворення вказаних тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту виключається.

З протоколу проведення слідчого експерименту від 14.05.2016 та фото таблиці до нього вбачається, що 14.05.2016 потерпілому ОСОБА_4 було запропоновано прийняти участь у проведенні слідчого експерименту, в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000016, з метою відтворення обстановки та обставин за яких 01.01.2016, біля місцевого бару «Рубін» у с. Радсад Миколаївського району Миколаївської області, ОСОБА_6 спричинив йому тілесні ушкодження в область п`ятого пальця (мізинця) лівої руки, на що останній надав свою згоду та розповів і показав, що 01.01.2016 він разом з дружиною ОСОБА_18 вийшов з місцевого бару «Рубін» у с. Радсад, який розташований в будинку культури, де на вулиці розмовляв зі своїм сином ОСОБА_13 , в цей момент до нього підійшов ОСОБА_6 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив словесну сварку, після чого ОСОБА_4 не реагуючи на сварку, почав відходити від бара в бік вулиці, то ОСОБА_6 пішов за ними та наздогнавши, продовжив словесну сварку, в ході якої ОСОБА_6 схопив ОСОБА_4 , обома руками за одежу та потягнув на себе, в ході чого ОСОБА_6 впав спиною на землю потягнувши за собою ОСОБА_4 , який впав на ОСОБА_6 таким чином, що його ліва рука знаходилась під спиною ОСОБА_6 , а саме: останній придавив її до землі. В ході вищевказаного ОСОБА_6 перехилився на лівий бік та скориставшись тим, що ОСОБА_4 не може вільно рухати обома руками, оскільки ліва рука ОСОБА_4 була придавлена тулубом ОСОБА_6 до землі, схопив обома руками ліву руку ОСОБА_4 та підвівши її до свого рота, схопив щелепами п`ятий палець лівої кисті (мізинець) ОСОБА_4 після чого, щелепами почав здійснювати жувальні рухи, чим спричинив останньому тілесні ушкодження.

Відповідно до додаткового висновку експерта № 928/21-16, експертиза проведена на підставі постанови слідчого Миколаївського ВП Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області від 17 травня 2016 року, у ОСОБА_4 малися тілесні ушкодження у виді рани 5-го пальця лівої кисті, переламу дистального відділу середньої фаланги цього ж пальця. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. Дані тілесні ушкодження могли утворитися при обставинах вказаних ОСОБА_4 під час проведення слідчого експерименту від 14.05.2016 за його участю.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 94 КПК України жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Частиною 10 статті 101 КПК України встановлено, що висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.
Вказані висновки експертів є повними, із наданням чітких відповідей на поставлені запитання, об`єктивними та науково обґрунтованими та такими, що узгоджуються по змісту з іншими доказами у кримінальному провадженні, а тому суд вважає їх належними, допустимими та достовірними, і такими, що доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину.
Згідно з положеннями ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Статтею 94 КПК України передбачено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Так, оцінюючи показання, які судом сприймалися безпосередньо у судовому засіданні, встановлено таке.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_19 , оскільки безпосередній конфлікт він не бачив через те, що стояв спиною до обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілого ОСОБА_4 , а обернувся вже коли почув крик ОСОБА_24 . Також, свідок ОСОБА_19 повідомив суд, що у той день усі вживали спиртні напої, у тому числі і свідок, а тому в суду є сумніви щодо здатності свідка правильно сприймати обставини у той момент та правильність їх відтворення у суді.

Суд також не бере до уваги показання свідка ОСОБА_13 , оскільки він у судовому засіданні повідомив суд, що майже нічого не пам`ятає щодо вказаної події, оскільки перебував у сильному алкогольному сп`янінні.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_23 , оскільки вона безпосередньо при вказаних подіях участі не брала; як фельдшер потерпілого ОСОБА_4 не оглядала, а тому її показання суд вважає не належним доказом у кримінальному провадженні.
Суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_18 та потерпілого ОСОБА_4 , які узгоджуються між собою та з письмовими доказами у кримінальному провадженні. Свідок ОСОБА_18 хоча і є дружиною потерпілого ОСОБА_4 , однак вказані особи були допитані, у порядку передбаченому ч. 2 ст. 352, ч. 1 ст. 353 КПК України та попереджені судом за відповідальність за завідомо неправдиві показання, а тому суд кладе їх показання в основу вироку відносно ОСОБА_6 .
Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 щодо того, що він не кусав палець потерпілого ОСОБА_4 , оскільки це спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_18 , а також додатковим висновком експерта щодо механізму утворення тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_4 .

При викладених обставинах, суд вважає, що дії ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України - умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад.

При призначенні обвинуваченому покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується посередньо; до складу його сім`ї входить дружина, донька дружини та теща; на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Відповідно до досудової доповіді, наданої на запит суду, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є середній; ризик небезпеки для суспільства, у тому числі, для окремих осіб оцінюється як середній.

Обставин, які пом`якшують покарання не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин що пом`якшують та обтяжують покарання.
На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, суд вважає, що для попередження вчинення нових злочинів ОСОБА_6 , а також для виправлення обвинуваченого, йому слід обрати покарання у виді обмеження волі у межах, передбачених санкцією статті Кримінального кодексу України, із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України.

У кримінальному провадженні заявлений цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 892 грн. 44 коп., моральної шкоди у розмірі 10000 грн. 00 коп., а також витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. 00 коп.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з положеннями ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказів на підтвердження того, що ліки, квитанції на придбання яких долучені до цивільного позову, дійсно були призначені ОСОБА_4 , для лікування рани пальця та перелому дистального відділу середньої фаланги пальця, суду не представлено.
Також, суд звертає увагу і на те, що до цивільного позову додано квитанції від 30.12.2015, у той час, як предметом цього судового розгляду є подія, яка сталася 01.01.2016.

До цивільного позову також долучено дві копії договору доручення. Суд не бере до уваги вказані документи, оскільки зі змісту вказаних договорів не можливо встановити які саме послуги надавалися, у якому обсязі та на яку суму.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги потерпілого у цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги цивільного позову про стягнення моральної шкоди, суд дійшов такого.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Частиною 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України).

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її спричинила.

Вирішуючи питання щодо наявності спричинення потерпілому моральної шкоди та визначення розміру шкоди, що підлягає стягненню на користь цивільного позивача, суд враховує роз`яснення пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж постанови пленуму роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4).

У судовому засіданні встановлено, що шкода потерпілому ОСОБА_4 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого ОСОБА_6 .

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із вимог ст. ст. 23, 1167 ЦК України, та роз`яснень, що викладені в п. 9 постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та бере до уваги те, що потерпілий ОСОБА_4 поніс моральні страждання через необхідність лікування, наразі відчуває біль у руці та і наслідки цієї події і досі його переслідують, суд дійшов висновку про задоволення позову потерпілого ОСОБА_4 , але в меншому розмірі ніж він просив у позовній заяві, і вважає суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000 гривень такою, що відповідає засадам розумності, зваженості, достатності, співмірності, виваженості та справедливості, з урахуванням обставин при яких було спричинено моральну шкоду ОСОБА_4 , з оцінкою ступеня та обсягу моральних та фізичних страждань потерпілого, що відповідає характеру і обсягу душевних страждань потерпілого, характеру немайнової втрати, її тривалості і неможливості відновлення, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках потерпілого, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, враховуючи те, що відшкодування моральної шкоди не може бути засобом збагачення, а також з огляду на дані про особу обвинуваченого, у тому числі його сімейний та майновий стан.
Щодо витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються, у тому числі з витрат на правову допомогу.

Витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження (ч. 2 ст. 120 КПК України).

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Таким чином, якщо ОСОБА_4 понесені витрати на правову допомогу, що документально підтверджено, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат.

На підтвердження витрат на правову допомогу представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 надала довідку про те, що ОСОБА_4 сплатив 3000 гривень 00 копійок гонорар адвокату ОСОБА_5 , у відповідності до договору про надання правової допомоги від 15 січня 2016 року, 16.02.2016.

За таких обставин, суд не бере до уваги довідку адвоката про отримання грошових коштів, а тому вважає, що належних доказів на підтвердження того, що потерпілим ОСОБА_4 понесені витрати на правову допомогу, суду не представлено, а тому підстави для стягнення з обвинуваченого вказаних витрат відсутні.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальних витрат у кримінальному провадженні не має.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.
Керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України,-
ухвалив:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки:
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 3000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому і прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1

15.11.2018