ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1190/19 Справа № 175/442/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2019 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання ОСОБА_5
за участю прокурора ОСОБА_6
обвинуваченого ОСОБА_7
захисник ОСОБА_8
розглянувши 01 квітня 2019 року у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро матеріали провадження № 0001376 від 18 травня 2017 року за апеляційною скаргою прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_9 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року, якою обвинувальний акт щодо,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Велика Костромка Аполстолівського району Дніпропетровської області, там же зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , громадянина України, ІПН НОМЕР_1 , з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку, працюючого генеральним директором ТОВ Українські системи та технології,
обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України, -
В С Т А Н О В И Л А :
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року скасувати у зв`язку з істотним порушенням судом вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Вважає, що обвинувачення сформульовано з додержанням всіх вимог матеріального законодавства зазначено всі елементи складу кожного зі злочинів в доступній для сприйняття спосіб. Зазначає, що повертаючи прокурору обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 , суд в ухвалі взагалі не вказав, які слідчі або інші окремі процесуальні дії необхідно виконати для усунення недоліків, що в свою чергу позбавляє сторону обвинувачення можливості їх виправити та визначити розумний строк для їх усунення, тобто фактично унеможливлює реальне виконання вказаної ухвали. Крім того, в ухвалі міститься посилання суду на те, що органом досудового розслідування не додані матеріали про повернення та виправлення недоліків, зазначених в ухвалі Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року. На думку прокурора, такі вимоги суду є незаконними, оскільки згідно з вимог ст. 291 КПК України, надання суду інших документів, окрім переліку зазначеному у вказаній статті, до початку судового розгляду забороняється.
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що зі змісту обвинувального акту слідує, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 заволодів чужим майном - грошовими коштами місцевого бюджету територіальної громади с. Любимівка Дніпровського району Дніпропетровської області на загальну суму 105279,26 грн., розпорядником яких є Любимівська сільська рада, однак згідно обвинуваченого акту в кримінальному провадженні представництво інтересів потерпілого здійснюватиме саме прокурор, що є суттєвою помилкою, оскільки на з`ясування суті і обсягу обвинувачення, при тому, що кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191 КК України мають матеріальний склад.
Крім того, пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення не відповідає вимогам ст.20 КПК України щодо забезпечення права обвинуваченого на захист, оскільки слідчим при складанні обвинувального акту та прокурором при його затвердженні не дотримано вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України, що виключає можливість здійснення обвинуваченим свого захисту і можливість прийняття судом законного рішення у справі.
В заперечення на апеляційну скаргу, від Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в особі сільського голови ОСОБА_10 , просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін, з посиланням на те, що громада с. Любимівка Дніпровського району Дніпропетровської області,яку представляє Любимівська сільська рада не зазнала ані втрат, ані шкоди від здійснення ТОВ УКРСТАТ реконструкції мережзливної каналізації. Будь-яких претензій щодо виконання ТОВ УКРСТАТ робіт за договором № 21 від 10.03.2017 року за договором № 22 від 10.03.2017 року до ТОВ УКРСТАТ Любимівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області немає.
В заперечення на апеляційну скаргу від захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , просять апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу прокурора задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника які кожен окремо заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам КПК.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає таку невідповідність його вимогам закону та наявність таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Стаття 291 КПК України визначає вимоги до змісту та форми обвинувального акту. Частиною другою цієї статті визначений певний перелік відомостей, які мають бути зазначені в обвинувальному акті, зокрема виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, а також анкетні відомості кожного потерпілого.

Сам обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення особі, підозрюваній у вчиненні злочину.

Відповідно до положень п. 5 ч 2 ст. 291 КПК України та правової позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 24.11.2016 року у справі № 5-328-кс 16 обвинувальний акт має містити обов`язкові три складові: фактичні обставини кримінального правопорушення; правову кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); формулювання обвинувачення.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень п. (а) ч. 3 ст. 6 Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Аналіз змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_7 дає підстави вважати правильним висновок суду першої інстанції про його невідповідність вимогам кримінального процесуального закону, оскільки обвинувальний акт містить посилання на те, що ОСОБА_7 заволодів чужим майном грошовими коштами місцевого бюджету територіальної громади с. Любимівка Дніпровського району Дніпропетровської області на загальну суму 105279,26 грн., розпорядником яких є Любимівська сільська рада. Відповідно до ст. 1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні, представницький орган місцевого самоврядування виборний орган (рада), який складається з депутатів, та який наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення, а тому єдиним органом, який має право представляти інтереси територіальної громади с. Любимівка є Любимівська сільська рада Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Однак ні обвинувальний акт, ні реєстр матеріалів досудового розслідування взагалі не містять відомості щодо потерпілого, що свідчить про недотримання вимог ст. 291 КПК України, що на думку колегії суддів є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що обвинувальний акт не відповідає вимогам кримінального процесуального Кодексу, недоліки якого унеможливлюють призначення судового розгляду.

Рішення суду про повернення обвинувального акту прокурору не суперечить вимогам закону, є обґрунтованим і достатньо вмотивованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає, а наявність обставин, які є підставою для повернення, позбавляють можливості суд першої інстанції належним чином провести судове засідання і прийняти судове рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що колегією суддів Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2018 року, вже повернуто обвинувальний акт прокурору, з тих самих підстав, однак зазначених недоліків зазначених в ухвалі апеляційної інстанції, прокурором усунуто не було.

Таким чином, невідповідність обвинувального акту вимогам закону позбавляє суд в подальшому розглянути кримінальне провадження по суті з дотриманням прав обвинуваченого на адекватний захист, прийняти законне та обґрунтоване рішення у відповідності до закону, а тому колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 331, 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_9 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2019 року, якою обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору як такий, що не відповідає вимогам КПК України залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4