Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1486/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 1 ст. 162 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря: ОСОБА_5 ,
прокурора: ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2018 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Київ, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, має на утриманні трьох малолітніх дітей, не інваліда, раніше судимого: 30.07.1993 року Московським районним судом м.Києва за ст.ст.140 ч.3,17,140 ч.3,140 ч.2,42 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; 13.06.1995 року Дубненським районним судом Рівненської області за ст.ст.140 ч.3,140 ч.2,42,53 КК України до 2 років виправних робіт; 17.07.1997 року Московським районним судом м.Києва за ст.ст.140 ч.3,17,140 ч.3,42,43 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; 03.05.2001 року Московським районним судом м.Києва за ст.ст.140 ч.4,17,145 ч.1,42,43 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 29.11.2005 Голосіївським районним судом м.Києва за ст.186 ч.2 КК України до 4 років позбавлення волі; 10.10.2011 року Голосіївським районним судом м.Києва за ст.ст.190 ч.2,75,76 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки; 15.06.2016 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ст.ст.15 ч.2,185 ч.1,75,76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки; 29.09.2016 року Голосіївським районним судом м.Києва ст.ст.15 ч.2,185 ч.2,71 КК України до 2 років 7 місяців позбавлення волі; проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.345 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
За правилами ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 29.09.2016 року і остаточно для відбування ОСОБА_8 визначити покарання за сукупністю вироків 2 роки 3 місяці позбавлення волі.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 21.11.2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні не обирався, цивільний позов не пред`являвся.
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт.Народичі, Житомирської області, громадянина України, українця, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, не інваліда, раніше судимого: 10.06.2005 року Народицьким районним судом Житомирської області за ст.185 ч.3 КК України до 6 місяців виправних робіт; 25.04.2007 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ст.ст.198,185 ч.3,187 ч.2,396 ч.1,69,70 ч.1 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі; 26.05.2015 року Народицьким районним судом Житомирської області за ст.185 ч.1 КК України до 200 годин громадських робіт; 11.02.2016 року Овруцьким районним судом Житомирської області за ст.ст.185 ч.2,75,76 КК Украни до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік; 22.09.2017 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ст.ст.185 ч.3,71 ч.1 КК України до 3 років 4 місяців позбавлення волі, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_2 ,

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.345 ч.2 КК України і призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
За правилами ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22.09.2017 року і остаточно для відбування ОСОБА_7 визначено покарання за сукупністю вироків 2 роки 1 місяць позбавлення волі.
Строк відбування покарання ухвалено обчислювати з 21.11.2018 року.
Запобіжний захід ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні не обирався, цивільний позов не пред`являвся.

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 визнанні винними та засуджені за те, що 22.10.2018 року ОСОБА_9 було призначено на посаду начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71).
29.12.2017 Наказом №333 начальника Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71) «Про закріплення начальників відділень соціально-виховної та психологічної служби за відділеннями колонії» майора внутрішньої служби ОСОБА_9 було закріплено за відділенням №6 та КДіР.
08.02.2018 року близько 12 години майор внутрішньої служби ОСОБА_9 , перебуваючи у форменому одязі на своєму робочому місці, а саме на території Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71), яка розташована по вул.Білокорицьке шосе, 4, м.Коростень, Житомирської області, та виконуючи свої службові відповідно до Розділу III Посадової інструкції №36 начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71), затвердженої 01.08.2017 року начальником Державної установи «Коростенська виправна колонія (№71) підполковником внутрішньої служби ОСОБА_10 , проводячи щоденний плановий обхід дільниці карантину, діагностики і розподілу, зайшов у спальне приміщення КДіР з метою огляду технічного стану приміщення, виявлення предметів, виробів і речовин, зберігання яких засудженими заборонено, організації робіт з підтриманням належних побутових умов у відділенні, дотримання чистоти і порядку у приміщенні та на прилеглій території, збереження майна відділення, виявив на одному із спальних місць заборонений предмет, а саме мобільний телефон із під зарядним пристроєм, взяв у ліву руку та поклав у зовнішню ліву кишеню своєї форменої куртки, таким чином вилучив даний предмет. Спостерігаючи за діями ОСОБА_9 , засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які на той момент перебували у спальному приміщенні КДіР, підійшли до останнього та наказали повернути вилучений мобільний телефон із під зарядним пристроєм. Виконуючи свої службові обов`язки ОСОБА_9 роз`яснив засудженим, що дані речі відносяться до Переліку предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено та їх дії направлені на повернення вилученого мобільного телефону із під зарядним пристроєм являються незаконними. Після чого, засуджені ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не погоджуючись з такими діями ОСОБА_9 , почали вчиняти злочинні дії направлені на відібрання у останнього вилученого мобільного телефону, а саме ОСОБА_7 став за спиною ОСОБА_9 та почав тримати його за формений одяг в районі спини з метою обмеження його рухів та подолання спротиву їх незаконним діям, а в цей момент ОСОБА_8 схопив двома руками ліву руку ОСОБА_9 , та використовуючи фізичну силу рук, почав її витягати із зовнішньої лівої кишені форменої куртки. Продовжуючи свої злочині дії, засуджений ОСОБА_8 витягнув з кишені куртки ліву руку майора ОСОБА_9 , яка в той момент тримала вище вказаний мобільний телефон із під зарядним пристроєм. Тоді, з метою подолання фізичного спротиву ОСОБА_9 та з метою відібрання вилучених речей ОСОБА_8 за допомогою фізичної сили рук застосував больовий прийом на суглоб кисті лівої руки ОСОБА_9 , у вигляді залому суглобу кисті даної руки всередину, чим заподіяв ОСОБА_9 ушкодження зв`язок лівого променево-зап`ястного суглобу при наявності набряку м`яких тканин кисті з обмеженням рухів в суглоб, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи №39 від 13.02.2018 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. В результаті чого, ОСОБА_9 розжав пальці лівої руки та відпустив мобільний телефон із під зарядним пристроєм. Тоді, засуджений ОСОБА_8 відібрав мобільний телефон із під зарядним пристроєм та вийшов із спального приміщення КДіР, а засуджений ОСОБА_7 припинив тримати за формений одяг ОСОБА_9 і залишився у спальному приміщенні КДіР.
Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_8 , вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України.
Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, ОСОБА_7 , вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.345 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить пом`якшити покарання, оскільки судом при призначенні покарання не враховано пом`якшуючі покарання обставини, а саме те, що на його утриманні перебуває 4 неповнолітніх дітей, які залишилися без годувальника. Просить перерахувати відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк відбування покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області та перебування його в сізо Житомирської УВП (№8) в умовах камерного типу. Дату обчислення основного покарання просить рахувати з 30.04.2017 року.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав свою апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України апелянтом не оскаржується.

Вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не оскаржується.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не було враховано пом`якшуючі покарання обставини слід зазначити, що вони є безпідставними та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім того, згідно ст..50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив злочин проти авторитету органів державної влади, під час відбування покарання, будучи неодноразово судимим за злочини проти власності, не ставши на шлях виправлення. Суд першої інстанції під час розгляду справи в повній мірі встановив та врахував пом`якшуючі покарання обставини щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання судом встановлено - рецидив злочину.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції призначено в межах санкції ч.2 ст.345 КК України, із врахуванням вимог ст.65 КК України. При його визначенні судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Судом враховано особу винного, який є молодого, працездатного віку, зі слів до арешту працював, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей, на спеціалізованих обліках не перебуває, характеризується задовільно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, злочин вчинив в період відбування покарання у виді позбавлення волі, що свідчить про стійкість його протиправної поведінки та не бажання до нормальної адаптації у суспільстві, думку потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання, тому суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення останньогота попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання у вигляді позбавлення волі, з чим також погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Твердження обвинуваченого про те, що суд призначив надто суворе та максимальне покарання є безпідставними, та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду кримінального провадження, оскільки обвинуваченому призначено покарання, яке відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі за сукупністю вироків з урахуванням попереднього вироку.

Наявність на утриманні обвинуваченого чотирьох неповнолітніх дітей не може бути безумовною підставою для призначення більш м`якого покарання, крім того дана обставина була враховано судом першої інстанції при призначенні покарання.

Підсумовуючи викладене слід зазначити, що всі об`єктивні дані, які впливають на вид та розмір призначеного покарання були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з мотивів зазначених в його апеляційній скарзі, немає.

Вважати призначене судом першої інстанції покарання явно несправедливим, та таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, що б могло у відповідності до положень ст. 407, 414 КПК України бути підставою для зміни вироку суду, підстав немає.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу перерахунку терміну відбуття покарання відповідно до ч.5 ст.72 КК України та необхідності строк відбуття покарання рахувати саме з 30.04.2017 року, слід зазначити, що вони є безпідставними, оскільки не грунтуються на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, згідно вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2018 року, обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався, крім того злочин вчинено після скасування 21.06.2017 року ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року.

Згідно вироку суду Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 вересня 2017 року ОСОБА_7 у відповідності до ч.5 ст.72 КК України зараховано у строк відбуття призначеного покарання його перебування у попередньому ув`язненні з часу затримання тобто з 30.04.2017 року по 20.06.2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. (а.с.96)

Перебування обвинуваченого в умовах камерного типу не є само по собі запобіжним заходом у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадження, оскільки в даному випадку злочин обвинуваченим вчинено в установі виконання покарань під час відбуття покарання за попереднім вироком, а запобіжний захід у даному кримінальному провадженні обвинуваченому не обирався.

Підстав для зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 22 вересня 2017 року немає, оскільки даним вироком такий перерахунок вже зроблено.

Апеляційний суд додатково звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення обвинуваченим за ч.2 ст. 345 КК України вчинено 08.02.2018 року. Редакція ст. 72 ч.5 КК України, яка діяла на той час, та продовжує діяти на даний момент, передбачала та передбачає на даний час зарахування строку попереднього ув`язнення чи іншого строку, який відноситься до такого ув`язнення, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі.

Також, враховуючи те, що за правилами ст.71 КК України приєднується не відбуте покарання за попереднім вироком, частину якого ОСОБА_7 відбув 1 р. 6 міс. 22 дні, тому строк відбування покарання обчислюється з дня постановлення вироку, тобто з 21.11.2018 року.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:
Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21 листопада 2018 року щодо ОСОБА_7 за ч.2 ст. 345, ст.71 КК України, - без зміни.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її ухвалення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою - в той же строк з моменту отримання її копії.

Судді: