Постанова

Іменем України
11 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 694/515/16-к

провадження № 51- 3983 км18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000493, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше відповідно до ст. 89 Кримінального кодексу України (далі КК) не судимого,
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 309 КК.

ОСОБА_8 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Вербівка Городищенського району Черкаської області, мешканця АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз 22 вересня 2011року за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки три місяці, звільненого 1 липня 2014 року на підставі ст. 7 Закону України Про амністію в 2014 році,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст.186 КК до покарання у виді громадських робіт на строк сто двадцять годин; за ч. 2 ст. 345 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки; за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк шість місяців. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначеного ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.
За цим же вироком ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 345 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2017 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишено без змін.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зараховано ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк їх попереднього ув`язнення з 30 червня 2016 року по 16 лютого 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 20 січня 2016 року о 15 годині 30 хвилин проходячи біля кіоску Донер Кебаб, що розташований поблизу будинку № 15 по вул. Добровольського в м. Черкаси відкрито, умисно з корисливих мотивів заволодів майном що належить малолітньому ОСОБА_9 , а саме грошовими коштами в сумі 160 гривень, з місця вчинення злочину зник, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому на вказану суму.
Крім того, 17 лютого 2016 року приблизно о 17 голині 00 хвилин ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, напроти будинку № 22 по вул. Кримського в м. Звенигородка Черкаської області, неподалік від дитячого навчального закладу Малятко, усвідомлюючи те, що до них підійшов працівник поліції старший інспектор Звенигородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області майор поліції ОСОБА_10 , який на підставі п. 3 ч. 10 ст. 62 Закону України Про національну поліцію представився, показав своє службове посвідчення та мав намір припинити правопорушення, пов`язане з вживанням наркотичних засобів шляхом ін`єкції, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, умисно, по черзі почали наносити ОСОБА_10 чисельну, не встановлену в ході досудового розслідування кількість ударів руками та в подальшому ногами у взутті, коли останній перебував у положенні лежачи на землі. При цьому не звертаючи уваги на неодноразове повідомлення їх про службове становище та перебування на посаді працівника поліції ОСОБА_10 , підриваючи авторитет правоохоронних органів, в результаті чого, заподіяли останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, контузії лівого ока, забійної рани з крововиливом на верхній губі, синців на повіках лівого ока, на лобі справа, на грудній клітці справа, в правій і лівій скроневих ділянках, на шиї, садно на спинці носа, які згідно висновку експерта №05-901/88 від 17 березня 2016 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Крім того, у невстановлений слідством день та час, за невстановлених обставин ОСОБА_7 незаконно придбав наркотичний засіб опій ацетильований, який в подальшому зберігав при собі в шприці ємкістю 2,5 мл для власних потреб без мети збуту.
Приблизно о 13 годині 15 хвилин 22 лютого 2016 року біля Звенигородського відділу Укрпошти, розташованого по вул. Енгельса, 131 в м. Звенигородка Черкаської області ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного і наркотичного сп`яніння, був затриманий працівниками поліції та доставлений до Звенигородського ВП ГУНП в Черкаській області, під час проведення його особистого огляду в правій зовнішній кишені куртки було виявлено та вилучено одноразовий шприц ємкістю 2,5 мл, частково наповнений рідиною коричневого кольору, яка згідно з висновком експерта № 2/268 від 24 лютого 2016 року є особливо небезпечним наркотичним засобом опієм ацетильованим, масою 0,0708 грам.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції (далі прокурор), посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особам засуджених внаслідок м`якості, просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому зазначає, що при призначенні покарання не враховано повною мірою дані про особу обвинувачених, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, знову вчинили кримінальні правопорушення, у тому числі стосовно працівника правоохоронного органу. Окрім того, вказує на те, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), оскільки в ній не зазначено підстави, через які апеляційна скарга прокурора визнана необґрунтованою.

Захисник ОСОБА_6 подала заперечення на касаційну скаргу прокурора, в якому просила залишити її без задоволення.

Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 частково підтримав касаційну скаргу прокурора та просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення касаційної скарги прокурора та просила судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду щодо фактичних обставин вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 309 КК та вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК та кваліфікація їх дій у касаційній скарзі прокурора не оспорюються та не заперечуються.
За змістом касаційної скарги прокурор порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосуваннясвободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Призначаючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання, суд дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК та врахував тяжкість злочинів за їх видом (категорією), які згідно зі ст. 12 КК є злочинами середньої тяжкості, та зважив на індивідуальний ступінь тяжкості вчинених діянь відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК, що визначається характером та ступенем суспільної небезпеки злочинів виходячи з конкретних обставин їх вчинення.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_7 суд врахував обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття за ч. 1 ст. 186 КК, та обтяжують покарання, вчинення злочинів у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, а також дані про особу винного, який в силу ст. 89 КК не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.
При призначенні покарання ОСОБА_8 суд врахував обставини, що пом`якшують покарання, поганий стан його здоров`я, наявність на утриманні матері пенсійного віку, та обтяжують покарання, вчинення злочину в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, а також дані про його особу, який ніде не працює, раніше судимий за вчинення злочинів у сфері обігу наркотичних засобів та проти життя і здоров`я людини, за місцем проживання характеризується добре, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства, з обранням міри покарання ОСОБА_7 в межах санкцій ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 309 КК та призначенням остаточного покарання засукупністю злочинів у виді позбавлення волі на строк три роки; ОСОБА_8 в межах санкції ч. 2 ст. 345 КК у виді позбавлення волі на строк два роки.

Таким чином, призначені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 покарання є співмірними їх протиправним діянням і достатніми для їх виправлення та попередження нових злочинів і не можуть вважатися явно несправедливими внаслідок м`якості чи недостатніми для досягнення мети покарання.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, обґрунтовано погодився з висновком місцевого суду стосовно розміру покарань, призначених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зазначивши, що такі покарання відповідають вимогам ст. 65 КК.
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК.
При цьому, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, у касаційній скарзі прокурором не наведено.
Отже, касаційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, пунктом 4 параграфу 3 розділу 4 Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, Суд
ухвалив:
вирок Звенигородського районного суду Черкаської області від 30 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 16 лютого 2017 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3