ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/353/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умовно-дострокове звільнення
від відбування покарання
У Х В А Л А
іменем України
07 травня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

20.08.2015 року Комсомольським районним судом м. Херсона за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 України на 3 роки позбавлення волі та на підстав ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

02.03.2016 року ухвалою Комсомольського районного суду м. Херсона ОСОБА_7 направлено для відбування покарання, призначеного судом, у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Початок строку: 24.06.2017 року, кінець строку: 24.06.2020 року.

в с т а н о в и л а:

Відмовляючи в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, суд першої інстанції послався на те, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване у разі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Засуджений ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних злочинів, зокрема й тяжких злочинів, звільнившись з місць позбавлення волі, на шлях виправлення не став. За час відбування покарання має 2 стягнення та 3 заохочення, не працевлаштований. Наведене свідчить про те, що засуджений своє виправлення не довів і підстави для його умовно-дострокового звільнення від невідбутої частини покарання відсутні.
Не погоджуючись з рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість постановленої ухвали. Свої доводи мотивує тим, що суд не взяв до уваги факт того, що він режим установи не порушує, працевлаштований, має 4 заохочення, а отже сумлінним ставленням до праці довів своє виправлення. Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь засудженого в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно зі ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до сформованої судової практики «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним не є факт відбуття певної частини покарання, а факт доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Судом першої інстанції при розгляді клопотання дотримано зазначених вище вимог закону в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження та наданої характеристики, за весь час відбування покарання в місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_8 до дисциплінарної відповідальності притягувався двічі (сувора догана та ДІЗО-14 діб за грубі порушення), має три заохочення, які датовані починаючи з червня 2018 року. На сьогодні працевлаштований в майстерні установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Дотримується правомірних та ввічливих відносин з персоналом установи.

Зважаючи на те, що висновок про застосування умовно-дострокового звільнення має ґрунтуватися на оцінці поведінки засудженого за весь час відбування покарання, колегія суддів не може прийняти до уваги твердження засудженого ОСОБА_8 про те, що він своєю сумлінної поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи.

27.06.2018 року комісією установи ОСОБА_8 було відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким як такому, що не став на шлях виправлення, а 28.12.2018 року йому також відмовлено в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, як такому, що не довів своє виправлення, і це не свідчить про те, що він довів своє виправлення.

Посилання ОСОБА_8 на позитивну характерству, працевлаштування в майстерні установи, наявність заохочень, не є такими, що доводять факт його виправлення, враховуючи дані про особу засудженого в цілому за весь час відбування покарання, який будучи раніше неодноразово судимою особою за вчинення умисних злочинів, звільнившись з місць позбавлення волі на підставі Закону України «Про амністію», належних висновків для себе не зробив і знову вчинив новий аналогічний умисний злочин проти власності, що свідчить про його стійку схильність до вчинення злочинів та небажання стати на шлях виправлення.

Крім того, 3 заохочення отримані ним напередодні настання пільги, але це не доводить факт того, що він довів своє виправлення.

Наведені вище обставини в їх сукупності, свідчать про те, що засуджений ОСОБА_8 лише стає на шлях виправлення, але не довів його в обсязі достатньому для застосування умовно-дострокового звільнення відповідно до положень ст.81 КК України.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_8 не довів свого виправлення, є обґрунтованим, з яким погоджується і колегія суддів.

Порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги, як про це ставить питання апелянт, колегія судів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2019 року про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2