Справа № 487/4345/17
Провадження № 1-кп/487/170/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2018 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за № 0002596 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, із середньо - технічною освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

11.05.2016 року Центральним районним судом м. Миколаєва за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України до 30 діб арешту зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 304, ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

зі сторони обвинувачення прокурора Миколаївської місцевої прокуратури №1 ОСОБА_4
зі сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

04.07.2017 року приблизно о 03:30 годин ОСОБА_3 , спільно із неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.04.2018 року яких звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки та закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185 КК України, знаходились у дворі будинку АДРЕСА_2 .

Так, знаходячись у вказаний час у вказаному місці ОСОБА_3 спільно із неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , побачили автомобіль ВАЗ-2106 державний номер НОМЕР_1 , й у ОСОБА_3 виник корисливий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації вказаного наміру, ОСОБА_3 запропонував неповнолітнім ОСОБА_6 і ОСОБА_7 проникнути у даний автомобіль та викрасти з нього чуже майно, на що останні погодились.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, діючи спільно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_3 спільно з неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підійшли до автомобіля ВАЗ-2106 державний номер НОМЕР_1 .

При цьому, ОСОБА_3 , за допомогою викрутки, відкрив квартирку передніх пасажирських дверей та відкрив замок автомобіля, після чого проник усередину вищевказаного транспортного засобу. У цей момент неповнолітні ОСОБА_6 і ОСОБА_7 знаходились біля автомобіля та спостерігали за тим, аби ніхто не звернув на них увагу. При цьому, ОСОБА_3 , знаходячись усередині вказаного автомобіля, з салону викрав музичний плеєр CarMP3Player.

Після вчинення зазначених дій, ОСОБА_3 разом з неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Своїми навмисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 200 грн.

Крім того, 04.07.2017 року приблизно о 03:30 годин ОСОБА_3 , спільно із неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.04.2018 року яких звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки та закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185 КК України, знаходились у дворі будинку АДРЕСА_2 .

Так, знаходячись у вказаний час у вказаному місці ОСОБА_3 спільно із неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , побачили автомобіль ВАЗ-2106 державний номер НОМЕР_1 , й у ОСОБА_3 виник корисливий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації вказаного наміру, ОСОБА_3 запропонував неповнолітнім ОСОБА_6 і ОСОБА_7 проникнути у даний автомобіль та викрасти з нього чуже майно, на що останні погодились.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, діючи спільно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_3 спільно з неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підійшли до автомобіля ВАЗ-2106 державний номер НОМЕР_1 .

При цьому, ОСОБА_3 , за допомогою викрутки, відкрив квартирку передніх пасажирських дверей та відкрив замок автомобіля, після чого проник усередину вищевказаного автомобіля. У цей момент неповнолітні ОСОБА_6 і ОСОБА_7 знаходились біля автомобіля та спостерігали за тим, аби ніхто не звернув на них увагу.

Так, знаходячись усередині вищевказаного автомобіля, ОСОБА_3 намагався зірвати колонки фірми «Pioner вартістю 300 грн. Однак, будучи поміченим свідком ОСОБА_9 , коли останній виглянув та крикнув з вікна своєї квартири будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи це, реалізуючи свої умисел, спрямований на викрадення чужого майна, ОСОБА_3 продовжив свої дії, але не довів злочин до кінця, з причин, що не залежали від його волі, не вчинишви усіх дій, які вважав за необхідне для доведення злочину до кінця.

Після вчинення зазначених дій, ОСОБА_3 разом з ОСОБА_10 і ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.

Крім того, 04.07.2017 року приблизно о 03:30 годин ОСОБА_3 , достовірно знаючи проте, що ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.04.2018 року яких звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку зі зміною обстановки та закрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 185 КК України, є неповнолітніми особами, знаходячись у дворі будинку АДРЕСА_2 неподалік автомобіля марки ВАЗ2106 державний номер НОМЕР_1 , запропонував неповнолітнім особам, проникнути у даний автомобіль та таємно викрасти з нього майно, на що останні погодились. Тим самими ОСОБА_3 своєю пропозицією втягнув неповнолітніх осіб у злочинну діяльність.

Реалізуючи вказаний злочинний умисел, діючи спільно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та маючи можливість передбачити їх суспільно-небезпечні наслідки, ОСОБА_3 спільно з неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 підійшли до автомобіля ВАЗ-2106 державний номер НОМЕР_1 , де ОСОБА_3 , за допомогою викрутки, відкрив квартирку передніх пасажирських дверей та відкрив замок автомобіля, після чого проник усередину вищевказаного транспортного засобу. У цей момент неповнолітні ОСОБА_6 і ОСОБА_7 знаходились біля автомобіля та спостерігали за тим, аби ніхто не звернув на них увагу. ОСОБА_3 , знаходячись усередині вказаного автомобіля, з салону викрав музичний плеєр CarMP3Player та намагався зірвати колонки фірми «Pioner». В цей момент із будинку АДРЕСА_2 , їх пробачив мешканець вказаного будинку ОСОБА_9 та завадив довести умисел до кінця.

Після вчинення зазначених дій, ОСОБА_3 разом з неповнолітніми ОСОБА_6 і ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, тим самим завдали потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 200 грн.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, тобто незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинено повторно та ч.1 ст. 304 КК України, тобто втягування неповнолітніх у злочинну діяльність.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину визнав та визнав всі фактичні обставини, які йому пред`явлено в обвинуваченні, а також пояснив, що він точної дати не пам`ятає, можливо, 04.07.2017 року приблизно о 22:00 години, на вул. 3 Слобідської в м. Миколаєві він зустрівся зі своїми знайомими ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Потім, вже була ніч, вони вирішили піти погуляти на вул.. Соборна. По дорозі помітили автомобіль ВАЗ, він раптово вирішив викрасти майно із вказаного автомобіля, оскільки були потрібні гроші, запропонував хлопцям та останні погодились. Хлопцям він сказав, щоб вони сіли поруч з автомобілем та дивились щоб ніхто не йшов. У нього при собі були рукавички та викрутка, після чого він викруткою відчинив автомобіль через кватирку та заліз в салон, звідки викрав музичний плеєр, потім відчинив задні двері автомобіля та вийшов з машини. Потім він намагався зняти задні колонки, але у нього це не вийшло, а після того, як вони почули що хтось кричить із вікна, побігли в бік вул. Чкалова, де через деякий час, біля магазину, були затримані. Проте, що ОСОБА_11 та ОСОБА_12 є неповнолітніми йому було відомо, запропонував їм вчинити злочин, оскільки вони шукали де знайти гроші.
У вчиненні злочинів щиро розкаявся.
Такі показання обвинуваченогоОСОБА_3 , надані без будь-якого примусу, у зв`язку з чим суд вважає їх послідовними, логічними, такими, що підтверджують правильність розуміння ним змісту встановлених обставин кримінального правопорушення, їх добровільність та істинність їхньої позиції.
А за такого, такі показання обвинуваченого, визнаються судом належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами на підтвердження встановлених судом фактичних обставин.
Суд вважає, вину ОСОБА_3 у вчиненні кримнального правопорушення за ст. 304 ч.1 КК України доведенною, а кваліфікацію його дій вірно.
Що стосується обвинувачення ОСОБА_3 за ч.2 ст. 185 КК України,тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючими ознаками: вчинене повторно та за попередньою змовою групою осіб та ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, тобто незакінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж) з кваліфікуючою ознакою вчинено повторно, суд приходить до наступного:

Згідно зі ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини КК України.
Пункт 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочин проти власності» роз`яснює, що у разі вчинення декількох посягань на власність перший злочин за відсутністю інших кваліфікуючих ознак належить кваліфікувати за частиною першою відповідної статті, а інший, як вчинені повторно - за іншими частинами відповідних статей КК України.
В розумінні положень статті 185 КК України, крадіжка - це таємне викрадення чужого майна.
Частиною 2 вищевказаної статті передбачено, що кваліфікуючими ознаками крадіжки є: повторність та вчинення крадіжки за попередньою змовою групою осіб.
Повторність крадіжки відповідно до примітки 1 до ст. 185 КК України має місце як тоді, коли крадіжка вчинена після крадіжки, так і тоді, коли вона вчинена після злочинів, передбачених статтями 186, 189-191 КК або статтями 187,262 КК України.
Дії ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 КК України орган досудового розслідування кваліфікуючою ознакою вказує повторність (а також за попередньою змовою групою осіб) посилаючись на те, що ОСОБА_3 має не зняту та непогашену законом порядку судимість за вироком суду від 11.06.2016 року, яким йому призначене покарання на строк до 30 діб арешту зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік.

Згідно ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені відповідно до ст. 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробування не було скасоване з інших причин, передбачених законом.
Відповідно до роз`яснень в п. 9 Постанови Племуму Верзовного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» іспитовий строк обчисляється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст. 75 КК України.
Отже, встановлений судом іспитовий строк у ОСОБА_3 закінчився 11.06.2017 року, до вчинення злочинів у пред`явленому обвинуваченні у даному кримінальному провадження, рішень про звільнення ОСОБА_3 від призначеного покарання з випробування або про направлення його до відбування останнього не ухвалювалось.
Отже стороною обвинувачення не надано доказів вчинення ОСОБА_3 двох або більше злочинів. Посилання на передачу до суду обвинувального акту відносно ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, відповідних доказів прокурором не надано. При цьому суд враховує, що вчинення нового злочину особою та, відповідно, її винуватість у скоєному може визнати виключно суд у порядку, визначеному законом, доки вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, особа відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 2 ст. 2 КК України та ч. 1 ст. 17 КПК України вважається невинуватою. Наведені норми чинного законодавства закріплюють один із основоположних принципів кримінального судочинства презумпцію невинуватості, відповідно до якого ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні злочину, а також підданий кримінальному покаранню, інакше як за вироком суду й у порядку, визначеному законом.
Зазначене кореспондується з позицією Конституційного Суду України, згідно з якою сам факт порушення кримінальної справи щодо конкретної особи, затримання, взяття під варту, пред`явлення їй обвинувачення не можна визнати як кримінальну відповідальність, оскільки особа не несе кримінальної відповідальності, доки її не буде визнано судом винною у вчиненні злочину і вирок суду не набере законної сили (Рішення від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99).
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні від 22 квітня 2010 року у справі «Фатуллаєв проти Азербайджану» зазначив, що презумпція невинуватості, втілена в п. 2 ст. 6 Конвенції, є одним із елементів справедливого кримінального судочинства, що забороняє передчасне висловлювання як самим судом, так і представниками інших органів влади думки, що особа, яка «обвинувачується у кримінальному злочині», є винною до того, як це доведено в законному порядку. ЄСПЛ послідовно дотримується підходу, відповідно до якого принцип презумпції невинуватості порушується, якщо судове рішення або твердження офіційної особи щодо особи, яка обвинувачується в скоєнні злочину, схиляє до думки про те, що вона винна до того, як її винуватість була встановлена в законному порядку. Аналогічні порушення було констатовано у справах «Шагін проти України», «Грабчук проти України» та інших.
За наведених обставин кваліфікуюча ознака повторність підлягає виключенню з обвинувачення, а дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою - за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні злочину доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 185 КК України - як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене за попередньою змовою групою осіб.
Крім того, згідно з обвинувальним актом, дії ОСОБА_3 строною обвинувачення кваліфіковані за епізодом від 04.07.2017 року за ч.3 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України, як незакінчений замах на відкрите викераденн чужого майна, вичнений повторно.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб; грабіж - це відкрите викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка у свою чергу усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення.
Ці склади злочинів відрізняються за способом їх вчинення, а також слід виходити зі спрямованості умислу винної особи.
Так, суд вважає, що умисел обвинуваченого був спрямований саме на таємне викрадення чужого майна, а не відкрите, про що свідчать дії обвинуваченого як під час таємного викрадення з того ж самого автомобіля ВАЗ 2106 державний номер НОМЕР_1 , в той же самий день музичного плеєру CarMP3Player, що встановлено судом, так і під час вчинення замаху на викрадення колонок з автомобіля, а саме: намагання вчинити злочин непомітно для інших осіб, а також дії обвинуваченого після вчинення злочину та усвідомлення ним того, що його дій були помічені іншою особою, припинив дії щодо заволодіння чужим майном, залишив в автомобілі майно, яке намагався викрасти та покинув місце вчинення злочину.
Інших доказів, які б свідчили про відкритість викрадення чужого майна ОСОБА_3 матеріали кримінального провадження не містять, та їх не було здобуто під час судового розгляду кримінального провадження.
У відповідності до ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Тлумачення усіх сумнівів щодо доведеності вини особи на користь такої особи визначено і ч.4 ст.17 КПК України.
Таким чином, аналізуючи вище наведені докази в їх сукупності, та з урахуванням роз`яснень вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку про перекваліфікування дії ОСОБА_3 з ч.3 ст. 15 ч.2 ст.186 КК України на ч.3 ст. 15 ч.2 ст.185 КК України, як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, оскільки стороною обвинувачення не доведено поза розумними сумнівами наявність вини ОСОБА_3 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна, з дотриманням вимог ч.3 ст. 62 Конституції України щодо неможливості обґрунтування обвинувачення припущеннями.
Отже, відповідно до ч.3 ст. 337 КПК України, з метою ухвалення справедливого судового рішення, захисту прав ОСОБА_3 та його основоположних свобод, суд вважає правильною зміну правової кваліфікації кримінального правопорушення.
Призначаючи покарання обвинуваченомуОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочинів, який віднесено законом, відповідно до ст. 12 КК України, до категорії тяжких злочинів (ч.1 ст. 304 КК України) і злочинів середньої тяжкості (ч.2 ст. 185 КК України, ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України).
Обставиною, що пом`якшує покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданих збитків, шляхом повернення викраденого майна потерпілим.

Обставин, що обтяжують покарання не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд також враховує особу обвинуваченого то, що він раніше судимий, на обліку МОНД з діагнозом: синдром залежності від опіїдів, каннабіноїдів, на обліку в МОПЛ і ОНД не перебуває, характеризується негативно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів ОСОБА_3 є покарання у вигляді позбавлення волі, з застосуванням правил ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Між тим, з урахуванням ступені тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_3 злочинів, конкретних обставин їх вчинення, наслідків вчиненого, даних про його особу, суд вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробування, відповідно до ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, яке є достатнім для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення.

Питання щодо речового доказу вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.1 ст. 304 КК України і призначити йому покарання:

за ч.1 ст. 304 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

за ч. 2 ст. 185 КК України у виді 2 років позбавлення волі;

за ч. 3 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворого, призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання з іспитовим строком на 2 роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти наОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Речові докази: музичний плеєр CarMP3Player, який переданий на зберігання потерпілому ОСОБА_8 залишити в розпорядженні останнього, печатки оранжевого кольору та дві викрутки, які зберігаються в камері зберігання речових доказів Завослького ВП ГУНП знищити.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1