Справа № 206/516/19
Провадження № 1-в/206/47/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2019року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретареві ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника адміністрації ДУ ІВЦ №133 ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпро клопотання засудженого
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 21.05.2012 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.115, ч.1 ст.185, ст.70,71 КК України до 10 років позбавлення волі. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 року невідбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі згідно ст..82 КК України,
про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,
В С Т А Н О В И В:

25.01.2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся засуджений ОСОБА_5 з клопотанням про умовно-дострокове звільнення посилаючись на те, що він за час відбування покарання довів своє виправлення.
ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання, просив задовольнити.
Представник ДУ ІВЦ №133 у вказаному питанні поклався на розсуд суду.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.
Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи, засудженого, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
В силу ст. 81 КК України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області від 21.05.2012 року за ч ч.1 ст.115, ч.1 ст.185, ст.70,71України до покарання у вигляді 10 років позбавлення волі. Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2017 року невідбутий строк позбавлення волі замінено на обмеження волі згідно ст.82 КК України. Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ ІВЦ №133 має 9 заохочень, стягнення погашені (а.с. 4), характеризується позитивно (а.с. 3), відповідно до довідки про працевлаштування в Ігренському виправному центрі № 133 засуджений ОСОБА_5 у грудні 2017 року, з січня по грудень 2018 року та у січні 2019 року не був працевлаштований (а.с. 15).
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд дійшов висновку, що клопотання ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу. Крім того, об`єктивно даних, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення суду не представлено.
Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_5 був засуджений за умисні тяжкі злочини, після звільнення на шлях виправлення не ставав, обов`язки покладені на нього ст.ст. 75,76 КК України не виконав, що дає суду підстави вважати, що засуджений належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, а його поведінка та ставлення до праці під час відбування покарання на даний момент несе лише формальний характер.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 , на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 Кримінального кодексу України ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом 7 (семи) днів до Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1