КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/556/2019 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК України Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

підозрюваного ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2018 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_7 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 02 лютого 2019 року, із визначенням застави у межах 1100 (однієї тисячі ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2113100 (два мільйони сто тридцять тисяч сто) грн. 00 коп., щодо
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березне Рівненської області, громадянина України, має вищу освіту, розлученого, працюючого лікарем відділу соціальної експертизи Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Цією ж ухвалою частково задоволено скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 та визнано затримання підозрюваного ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, яке мало місце 05 грудня 2018 року о 21 год. 47 хв. таким, що здійснено за відсутності передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України підстав.
Приймаючи рішення, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, та прийшов до висновку про необхідність застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , які діють в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подали апеляційні скарги.
Захисник ОСОБА_10 в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неповноту судового розгляду, та прийняти законне і обґрунтоване рішення, посилаючись на належні, допустимі і достовірні докази у справі.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про відсутність у даному кримінальному провадженні обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення. Вказує, що судом не перевірено наведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Додає про необґрунтовану відмову слідчого судді у допиті в якості свідка ОСОБА_13 .

Також апелянт зазначає про те, що стороні захисту надані матеріали даного клопотання в неналежному стані. Стверджує, що стороною обвинувачення не доведено того, що грошові кошти в розмірі, що перевищує 3 000 000 грн., відносяться до даного кримінального провадження. Додає про необґрунтовану заборону підозрюваному ОСОБА_8 спілкуватись із іншим підозрюваним ОСОБА_14 .
У підсумку автор апеляційної скарги звертає увагу суду на те, що слідчим суддею не враховано активні і провокативні дії ОСОБА_13 , які, в свою чергу, спростовують позицію сторони обвинувачення про вимагання підозрюваним винагороди.

Захисник ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить ухвалу слідчого судді скасувати, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу адвоката ОСОБА_9 на незаконне затримання ОСОБА_15 , визнати його затримання, на підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, незаконним та звільнити в залі суду. Відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника, просить зменшити розмір застави до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає про відсутність в діях підозрюваного ОСОБА_8 ознак інкримінованого кримінального правопорушення та відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Вказує про недоведеність стороною обвинувачення неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Також адвокат стверджує, що протокол затримання не містить конкретної підстави затримання ОСОБА_8 , як і не містить відомостей про місце його затримання. Вказує, що на час фактичного затримання ОСОБА_8 підстави, передбачені п.1 та 2 ч. 1 ст. 208 КПК України відсутні, а скарга захисника, подана в порядку ст. 206 КПК України, зареєстрована та подана 07 грудня 2018 року, тобто до звернення слідчого з клопотанням про застосування запобіжного заходу.
Далі в апеляційній скарзі захисник вказує про те, що визначений слідчим суддею розмір застави для підозрюваного ОСОБА_8 є завідомо непомірним. Додає про безпідставне посилання слідчого судді на виключність випадку, при вирішенні питання визначення підозрюваному суми застави.
У підсумку автор апеляційної скарги зазначає, що слідчим суддею не враховано міцність соціальних зв`язків підозрюваного, його позитивну особистість, наявність постійного місця роботи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та підозрюваного, які підтримали апеляційні скарги і просили їх задовольнити, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг захисників та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги захисників задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
За результатами апеляційного перегляду ухвали слідчого судді місцевого суду зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.
Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, в провадженні слідчого відділу Оболонського управління поліції ГУ НП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000262, відомості про яке 13.11.2018 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

06 грудня 2018 року, у відповідності до вимог ст. 278 КПК України, ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.
Слідчий слідчого відділу Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 , за погодженням із прокурором Київської місцевої прокуратури № 5 ОСОБА_7 , звернувся доОболонського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2018 року задоволено та застосовано щодоОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 02 лютого 2019 року, із визначенням застави у межах 1100 (однієї тисячі ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2113100 (два мільйони сто тридцять тисяч сто) грн. 00 коп.
Під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, а саме передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції гарантії від безпідставного арешту.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що у рішенні ЄСПЛ у справі «Соловей і Зозуля проти України» останній зазначив, що суд має перевірити не лише дотримання процесуальних норм національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, на підставі якої особу взято під варту.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «К.Г. проти Німеччини» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fох, Campbell and Hartley v. the United Kingdom), п. 32, Series A, № 182).

Як вбачається з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання, на основі наданих стороною обвинувачення матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, детальний перелік яких міститься в клопотанні слідчого.
Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_8 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.
Зважаючи на це, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_8 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив.

Твердження сторони захисту про відсутність у даному кримінальному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, не заслуговують на увагу, оскільки, на переконання колегії суддів, обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами, з яких вбачається, що об`єктивний неупереджений спостерігач міг би зробити висновок про можливе вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення. Такі дані містяться зокрема у заяві ОСОБА_13 про вчинене кримінальне правопорушення, протоколах допиту свідка ОСОБА_13 від 06.12.2018, протоколах додаткового допиту ОСОБА_13 , протоколах за результатами проведення негласних (слідчих) розшукових дій від 30.11.2018, 06.11.2018, протоколах обшуків від 05.12.2019 (06.12.2018), 05.12.2018.

Крім того, всупереч положенням ч. 5 ст. 132 КПК України, апелянтами не надано доказів на підтвердження зазначених обставин, з огляду на засади змагальності сторін, проте стороною обвинувачення обґрунтованість підозри доведена доданими до клопотання матеріалами.
Разом з тим, факт заперечення наявності обґрунтованої підозри не є визначеною законом підставою для її спростування. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України та є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ст.ст. 22, 26 КПК України).

Твердження адвокатів про недоведеність стороною обвинувачення відношення грошових коштів у сумі 3 000 000 грн., до даного кримінального правопорушення, колегія суддів визнає передчасними, оскільки вони стосуються доведеності вини особи, що не є предметом розгляду на даному етапі провадження, як і доводи апеляційної скарги з приводу наявних провокаційних дій ОСОБА_13 , проте підлягають перевірці на досудовому розслідуванні.
Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.
В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).
На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження права ОСОБА_8 на свободу.

Доводи захисників щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.
В сукупності із вищенаведеними обставинами для вирішення справи у відповідності до вимог закону, слідчий суддя врахував дані, які характеризують особу підозрюваного ОСОБА_8 , та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Що стосується тверджень захисників про те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце роботи, позитивно характеризується, то дані обставини не спростовують висновок суду першої інстанції про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення і посилання захисників на відмову у задоволенні клопотання сторони захисту про допит свідка, оскільки допит свідків є правом слідчого судді, а не його обов`язком і здійснюється за наявності для того підстав, що у цьому випадку не мало місця.
Твердження апелянта про те, що стороні захисту надані матеріали даного клопотання в неналежному стані, а саме не прошиті і не пронумеровані, не є визначеною законом самостійною підставою для задоволення апеляційних скарг, за наведених мотивів. З цих же підстав не заслуговують на увагу і посилання сторони захисту на необґрунтованість заборони підозрюваному спілкуватися з іншим підозрюваним ОСОБА_14 .

Що стосується доводів сторони захисту в частині необґрунтованого затримання підозрюваного, то колегія суддів не бере їх до уваги, з урахуванням того, що оскаржуваним судовим рішенням затримання підозрюваного ОСОБА_8 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України, яке мало місце 05 грудня 2018 року о 21 год. 47 хв., визнано таким, що здійснено за відсутності передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України підстав.

Доводи адвоката ОСОБА_9 про необхідність звільнення підозрюваного через задоволення його скарги на незаконне затримання підозрюваного ОСОБА_8 не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки визнання затримання підозрюваного безпідставним не виключає наявність підстав для застосування щодо нього запобіжного заходу, що і мало місце у цьому випадку.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про визначення підозрюваному ОСОБА_8 застави у межах 1100 (однієї тисячі ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2113100 (два мільйони сто тридцять тисяч сто) грн. 00 коп., виходячи з наступного.
Так, відповідно до частини 5 ст. 183 КПК України, передбачено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів мінімальної заробітної плати відповідно.
Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як вбачається з матеріалів провадження, слідчий суддя, при визначенні розміру застави, врахував конкретні обставини кримінального провадження, матеріальний стан підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, з урахуванням вилучених грошових коштів під час обшуку за місцем роботи та проживання підозрюваного, а також під час особистого обшуку, прийшов до висновку про те, що даний випадок є виключним та застосував заставу у розмірі, який забезпечить належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та є співмірним з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками, з чим погоджується і колегія суддів.

Колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що такий розмір застави не здатен забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, та буде порушувати права підозрюваного, підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного та таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.
Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, у зв`язку із чим посилання захисників на неповноту судового розгляду, незаконність та необґрунтованість ухвали слідчого судді, порушення вимог Кримінального процесуального Закону при її винесенні, на переконання колегії суддів, є непереконливими.

Інші доводи апеляційних скарг, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального кодексу України.
За таких обставин, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог ст. 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційних скаргах захисників, колегія суддів не вбачає.
Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.
Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 182, 183, 194, 196, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 08 грудня 2018 року, якою задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Оболонського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_12 , та застосовано щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, тобто до 02 лютого 2019 року, із визначенням застави у межах 1100 (однієї тисячі ста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2113100 (два мільйони сто тридцять тисяч сто) грн. 00 коп., та частково задоволено скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 і визнано затримання підозрюваного ОСОБА_8 таким, що здійснено за відсутності передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 208 КПК України підстав, залишити без змін, а апеляційні скарги захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

___________________ _______________________ ____________________
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4