Справа № 538/349/19
Провадження № 1-кс/538/167/19
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2019 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:
слідчого судді - ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2
прокурора - ОСОБА_3
розглянувши клопотання прокурора Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000034 від 25.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, -
в с т а н о в и в:
Прокурор Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме на приміщення, за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_4 , у вигляді заборони подальшого використання даного приміщення для заняття гральним бізнесом, в рамках кримінального провадження № 0000034 від 25.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України.
Клопотання мотивує тим, що у провадженні слідчого відділу Лохвицького ВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження № 0000034 від 25.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України, в рамках якого досліджується обставини організації гральних закладів.
14.03.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Лохвицького районного суду Полтавської області було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та зафіксовано факт проведення грального бізнесу з використанням електронної-комп"ютерної мережі, де за допомогою Інтернет-ресурсів бажаючим особам надавався доступ до азартних ігор.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_4 згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об"єктів нерухомого майна належить нерухоме майно, а саме стаціонарний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 .
Зважаючи на вищевикладене, прокурор звернувся з клопотанням про арешт вищезазначеного майна в порядку п. 11 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою заборони або обмеження користування, розпорядженням майном, оскільки дане приміщення використовувалося для вчинення кримінального правопорушення, а також зберегло на собі сліди його вчинення, оскільки в ньому наявні меблі, якими формувалися гральні місця та місце роботи адміністратора, містяться сліди від монтування обладнання, яке використовувалося для вчинення кримінального правопорушення.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити, не заперечував проти розгляду даного клопотання без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питання суддею, відповідно до положень ст. 107 КПК України не здійснюється, в зв"язку з відсутністю клопотання про фіксування кримінального провадження технічними засобами.

Дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Частина 2 ст. 131 КПК України передбачає, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1-6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Як вбачається із матеріалів клопотання, воно не містить жодних доказів, які б підтверджують необхідність накладення арешту на вище вказане майно, як того вимагає ст. 171 КПК України, також не вбачається доказів того, що незастосування арешту призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна, тобто клопотанням не доведено розумності та співмірності обмеження права користування.
Враховуючи те, що судом встановлено, що в даному кримінальному провадженні жодній особі з 25.02.2019 року не повідомлено про підозру по кримінальному правопорушенню, передбаченому ч. 1 ст. 203-2 КК України, стороною кримінального провадження не надано доказів того, що ОСОБА_4 , який є власником вищезазначеного нерухомого майна в подальшому може використовувати приміщення для зайняття гральним бізнесом, оскільки відсутні обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173 КПК України, суд,
у х в а л и в:
В задоволенні клопотання прокурора Лохвицького відділу Лубенської місцевої прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000034 від 25.02.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203-2 КК України - відмовити.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1