Справа №: 343/435/19
Провадження №: 1-кп/0343/88/19
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 квітня 2019 року м.Долина

Долинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000718 від 24.11.2017 року про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, що має середню освіту, одруженого, на утриманні якого знаходиться неповнолітня дитина, непрацюючого, раніше судимого:

- 29.04.1996 року Личаківським районним судом м.Львова за ст.ст. 86-1, 44, 89 ч.1, 42 КК України (в редакції 1960 року) до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 04.05.1998 року Личаківським районним судом м.Львова за ст.ст. 117 ч.1, 118 ч.2, 42, 43 КК України (в редакції 1960 року) до 6 років 4 місяців позбавлення волі;

- 17.06.2005 року Личаківським районним судом м.Львова за ст.ст. 122 ч.1, 186 ч.2, 70 КК України до 6 років позбавлення волі;

- 22.06.2010 року Личаківським районним судом м.Львова за ст.ст. 142 ч.2, 186 ч.2, 15, 186 ч.3, 186 ч.3, 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

- 27.05.2015 року Апеляційним судом Львівської області за ст. 190 ч.2 КК України до 2 років обмеження волі;

- 09.09.2015 року Шевченківським районним судом м.Чернівці за ст. 190 ч.2 КК України до 1 року 6 місяців обмеження волі; ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 10.02.2016 року на підставі ст. 70 ч.4 КК України, за сукупністю злочинів за вироками Сихівського районного суду м.Львова від 02.03.2015 року та Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.09.2015 року остаточно призначено покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі;

у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 390, ч.4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 , будучи особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі та якій дозволено короткочасний виїзд, не повернувся до місця відбування покарання після закінчення строку виїзду та використав завідомо підроблені документи.

Злочини вчинено за таких обставин:

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 10.02.2016 року засудженому ОСОБА_5 за сукупністю злочинів, за вчинення яких він засуджений до відбування покарання вироками Сихівського районного суду м.Львова від 02.03.2015 року та Шевченківського районного суду м.Чернівці від 09.09.2015 року, призначено остаточне покарання у виді 2 років 6 місяців обмеження волі. 13 жовтня 2016 року засуджений ОСОБА_5 прибув для відбування покарання в Державну установу «Долинський виправний центр № 118», що знаходиться в с.Тростянець Долинського району Івано-Франківської області, де йому було роз`яснено порядок та умови відбування покарання у виді обмеження волі, а також попереджено, що у разі ухилення від відбування покарання його буде притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 390 КК України. Згідно висновку про короткочасний виїзд засудженого від 01.08.2017 року, а також наказу ДУ «Долинський виправний центр № 118» № 288з від 01.08.2017 року, ОСОБА_5 надано дозвіл на короткочасний виїзд за межі виправного центру для проходження стаціонарного лікування в Комунальному закладі Львівської обласної ради «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» в м.Львів з 01.08.2017 року на термін необхідний для лікування. При цьому, відповідно до розписки ОСОБА_5 щодо ознайомлення з правилами поведінки під час короткочасного виїзду від 01.08.2017 року, останній був попереджений про кримінальну відповідальність за неповернення до місця відбування покарання після закінчення строку виїзду. Надалі, після завершення курсу лікування, 04.09.2017 року ОСОБА_5 був виписаний з КЗ ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» та особисто отримав від лікаря ОСОБА_6 виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 898 про перебування в період з 28.07.2017 року по 04.09.2017 року на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі. Однак, ОСОБА_5 усвідомлюючи, що строк короткочасного виїзду закінчився та будучи попередженим про обов`язок повернутися до місця відбування покарання, до ДУ «Долинський виправний центр № 118» не прибув, натомість в нього виник злочинний умисел на використання завідомо підроблених документів з метою приховання незаконного перебування поза межами виправного центру. Відтак, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_5 , маючи оригінал довідки від 07.08.2017 року № 112 про перебування на стаціонарному лікуванні у сьомому відділенні КЗ ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», придбав завідомо неправдиві документи, а саме: довідку від 05.09.2017 року № 244 про перебування на стаціонарному лікуванні у вказаному медичному закладі та виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 912 без зазначеної дати виписки. Крім цього, до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 898 від 04.09.2017 року про перебування ОСОБА_5 на стаціонарному лікуванні у сьомому відділенні КЗ ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» в період з 27.07.2017 року по 04.09.2017 року, яка перебувала у володінні останнього, внесено виправлення про перебування ОСОБА_5 на лікуванні до 04.12.2017 року. В подальшому, за результатами перевірки перебування засудженого ОСОБА_5 у КЗ ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», проведеної працівниками ДУ «Долинський виправний центр № 118» у м.Львів, останній 23.11.2017 року був повернутий до місця обмеження волі та надав працівникам ДУ «Долинський виправний центр № 118», як підставу перебування поза межами місця обмеження волі, виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 898 від 04.09.2017 року та № 912 без зазначеної дати виписки, а також довідку від 05.09.2017 року № 244 про перебування на стаціонарному лікуванні в КЗ ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня», усвідомлюючи, що зазначені документи є підробленими. Відповідно до висновків експерта ВЕП ІСТЕ СБУ в УСБУ в Івано-Франківські області № 28 від 25.07.2018 року, № 23 від 22.06.2018 року та № 24 від 06.07.2018 року, довідка від 05.09.2017 року № 244 про перебування на стаціонарному лікуванні та виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 912 без зазначеної дати виписки виготовлені за допомогою монтажу, засобів оперативної кольорової поліграфії та з підписами від імені осіб, які їх не виконували. Для виготовлення довідки від 05.09.2017 року № 244 використані відтиски прямокутного та трикутного штампів КЗ ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» і відтиски печаток лікарів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з довідки № 112 від 07.08.2017 року, а також сам бланк цієї довідки, які за допомогою комп`ютерно-множильної техніки були скопійовані, змонтовані та роздруковані за допомогою засобів оперативної поліграфії. В аналогічний спосіб для виготовлення штампів та печаток на виписці № 912 були використані зображення штампів КЗ ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня» та печатки лікаря ОСОБА_6 з довідки № 112 від 07.08.2017 року. Крім того, відповідно до висновку експерта ВЕП ІСТЕ СБУ в УСБУ в Івано-Франківські області № 22 від 21.06.2017 року, в графі «дата виписки» виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 898 від 04.09.2017 року має місце факт дописки цифр «12» поверх цифр «09», а першопочатковий зміст рукописних написів у вказаній графі - «04 09 17».
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів при викладених в обвинувальному акті обставинах. При цьому пояснив, що в Долинській ЦРЛ йому було підтверджено діагноз «Псоріаз» і направлено на лікування в шкірвендиспнасер м.Івано-Франківська, де було проведено обстеження і додатково встановлено діагноз «гепатит С». Звідти його направили до КЗ ЛОР «Львівська обласна інфекційна клінічна лікарня». В червні 2017 року йому було проведено операцію по видаленню жовчного міхура. На лікуванні він знаходився до вересня 2017 року, але позитивних результатів не було. Лікар ОСОБА_6 сказав йому тиждень почекати і повторно пройти курс стаціонарного лікування. Щоб продовжити лікування йому потрібна була довідка від ОСОБА_6 , якого на той час на роботі не було. Тому він взяв попередню довідку і в магазині, де виготовляють ксерокопії, йому зробили підроблену довідку. 23 листопада 2017 року до нього приїхали працівники виправного центру, з якими він зустрівся біля лікарні, хоча на той час вже був виписаний і він їм все розповів. Він розуміє, що вчинив неправильно і щиро розкаюється у вчиненому, однак до вказаних дій його спонукала важка ситуація зі здоров`ям, оскільки хвороба прогресувала і він був готовий на все, щоб лікуватися. Наміру тікати і переховуватися він не мав, на слідстві сам все добровільно і детально розповів, тому просить його суворо не карати.

Так як обвинувачений в судовому засіданні свою вину визнав повністю та дав суду показання, аналогічні пред`явленому обвинуваченню, які відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, за згодою всіх учасників судового розгляду і у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, суд обмежив обсяг досліджуваних доказів в даному кримінальному провадженні, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого, сумнівів у добровільності та істинності позиції якого в суду немає, та дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого.

Оцінюючи зібрані в даному кримінальному провадженні докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 390, ч.4 ст. 358 КК України, знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження та підтверджується, поза розумним сумнівом, комплексом достатньо переконливих, чітких, неспростовних і узгоджених між собою доказів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 слід кваліфікувати за ч.2 ст. 390, ч.4 ст. 358 КК України, оскільки він, будучи особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі та якій дозволено короткочасний виїзд, не повернувся до місця відбування покарання після закінчення строку виїзду та використав завідомо підроблені документи.

Обираючи покарання ОСОБА_5 , суд враховує тяжкість вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, суд відносить рецидив злочинів, а до пом`якшуючих покарання обставин його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він одружений, має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здобув середню освіту, на обліку в КЗ ЛОЗ «ЛОМЦП та ТУ» та Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, хворіє гепатитом С з помірною активністю, відбував покарання в Державній установі «Долинський виправний центр № 118», де за час відбування покарання характеризується негативно, звільнений від відбування покарання за ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 10.02.2016 року згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.03.2019 року як такий, що відбув покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд також керується вимогами ст. 65 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» і виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Згідно з ч.2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».
При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує наявність вищеназваних обтяжуючої та пом`якшуючих обставин та з урахуванням особи обвинуваченого, стану його здоров`я, його суб`єктивного відношення до вчиненого, вважає, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому йому слід обрати покарання в межах санкцій ч.2 ст. 390 та ч.4 ст. 358 КК України, за якими його визнано винним, обравши йому остаточне покарання у виді обмеження волі.
Дане покарання, на думку суду, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів і відповідає не тільки тяжкості вчинених злочинів, обставинам справи, але й його особі та меті покарання.

З довідок Українського науково-дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України встановлено, що загальна сума витрат на проведення експертиз у даному кримінальному провадженні № 22 від 21.06.2018 року, № 23 від 22.06.2018 року, № 24 від 06.07.2018 року та № 28 від 25.07.2018 року становить 13 442,00 грн. Дану суму слід стягнути з обвинуваченого в дохід держави, оскільки відповідно до ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368,370,373,374 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винним тапризначити йому покарання:
- за ч.2 ст. 390 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;
- за ч.4 ст. 358 КК України у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.
Згідно з ч.1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави 13 442,00 грн. (тринадцять тисяч чотириста сорок дві гривні) відшкодування витрат, пов`язаних з наданням експертних послуг.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого у вигляді особистого зобов`язання залишити без зміни до набрання вироком законної сили.

Речові докази в кримінальному провадженні: виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 898 від 04.09.2017 року на хворого ОСОБА_5 (з ознаками зміни дати виписки на 04.12.17), видану КЗ ЛОР «Львівська обласна комунальна інфекційна лікарня», виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 912 на хворого ОСОБА_5 , видану КЗ ЛОР «Львівська обласна комунальна інфекційна лікарня», довідки № 112 від 07.08.2017 року та № 244 від 05.09.2017 року на хворого ОСОБА_9 зберігати при матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Долинський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: