Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 289/2410/18
Провадження № 1-кп/280/139/19
У Х В А Л А
10 квітня 2019 року м.Коростишів
Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у приміщенні Коростишівського районного суду Житомирської області кримінальне провадження №0000493 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Радомишль Житомирської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який утримується в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань №8»,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 296 КК України,
встановив:
До Коростишівського районного суду Житомирської області відповідно до ухвали Житомирського апеляційного суду від 18.12.2018 у порядку положень ст. 34 КПК України надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 296 КК України.

У судовому засіданні прокурором було подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Прокурор наголосив на тому, що обвинувачений, будучи раніше судимим та перебуваючи на випробувальному терміні, на шлях виправлення не став, обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126, ч. 3 ст. 296 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі до 5 років, продовжив злочинну діяльність, перебуваючи на волі буде переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Потерпілі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні не заперечували щодо задоволення заявленого прокурором клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні поклався на розсуд суду щодо вирішення заявленого прокурором клопотання, захисник ОСОБА_7 заперечував проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт, оскільки обвинувачений має постійне місце реєстрації та проживання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжних заходів та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою судом враховуються положення законодавства, «Конвенції про захист прав людини», а також практика Європейського суду, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, а також враховує конкретні обставини по даному провадженню.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ст.8 КПК України).

Згідно вимог діючого законодавства тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України (ст. 183 КПК України).

Вирішуючи це питання, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в рішенні «Харченко проти України» від 10.02.2011, зокрема в пункті 79 цього рішення зазначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявнику своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Суд, заслухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілих, вважає, що лише такий запобіжний захід спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, виходить, у тому числі, з тих обставин, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто не має постійного джерела доходу, раніше судимий, обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень під час іспитового терміну, кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 мають досить високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом та приходить до висновку, що обставини, на які посилається прокурор у обвинувальному акті та клопотанні, дають достатні підстави суду вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 331, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Продовжити запобіжний захід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді утримання під вартою по 09.06.2019 включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1