Ухвала
іменем України

14 травня 2019 року

м. Київ
справа № 686/12626/17

провадження № 51-2018 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0007419 та № 10006684,

встановив:
За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2018 року, залишеним без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та жителя АДРЕСА_1 ,

засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі КК) у виді позбавлення воліна строк 1 рік 6 місяців; за ч. 2 ст. 185 КК у виді позбавлення воліна строк 2 роки; за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення воліна строк 5 років; за ст. 198 КК у виді арештуна строк 4 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Зараховано ОСОБА_5 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 22 жовтня 2018 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду та вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
За вказаними судовими рішеннями засуджено також ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак ці рішення щодо них у касаційному порядку не оскаржуються.
За обставин, установлених судом першої інстанції та детально викладених у вироку, ОСОБА_5 19 листопада 2016 року близько 01:00 на пішохідній доріжці неподалік перехрестя вулиць Свободи та Шевченка в м. Хмельницькому відкрито викрав у раніше незнайомого йому ОСОБА_9 мобільний телефон вартістю 750 грн.

Крім того, ОСОБА_5 ,перебуваючи 04 березня 2017 року близько 22:00 у квартирі АДРЕСА_2 та 14 квітня 2017 року близько 04:00 у приміщенні кафе «Буфет-24» на вул. І. Франка, 16 у м. Хмельницькому, повторно таємно викрав майно ОСОБА_10 на загальну суму 3365 грн і майно ОСОБА_11 загальною вартістю 3314 грн відповідно.
Також ОСОБА_5 17 березня 2017 року близько 23:30 неподалік будинку №49 на вул. Володимирській у м. Хмельницькому та 11 квітня 2017року близько 23:30 неподалік зупинки громадського транспорту «Хмельницькводоканал» на вул. Водопровідній у м. Хмельницькому повторно відкрито викрав у раніше незнайомого йому ОСОБА_12 майно загальною вартістю 2885 грн та у ОСОБА_13 мобільний телефон вартістю 218,02 грн відповідно.
Крім того, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особа, справу щодо якої виділено в окреме провадження, за попередньою змовою між собою, а ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ще й повторно, 24 березня 2017 року близько 03:30, перебуваючи в недобудованому приміщенні неподалік зупинки громадського транспорту «Педагогічна академія» на вул. Проскурівського Підпілля в м. Хмельницькому, застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, що виразилося в заподіянні ударів по тілу потерпілого ОСОБА_14 , відкрито викрали його майно загальною вартістю 729,63 грн.
Також ОСОБА_5 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою 25 березня 2017 року близько 21:00 неподалік будинку №4 на вул. І. Франка в м. Хмельницькому, застосувавши до ОСОБА_15 насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, повторно відкрито викрали належне йому майно загальною вартістю 3589,62 грн.
Разом з тим, ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за попередньою змовою між собою 19 квітня 2017 року близько 05:30 неподалік будинку № 28 на вул. Проскурівській у м. Хмельницькому повторно відкрито викрали належне ОСОБА_16 майно загальною вартістю 729,63 грн
Крім того, ОСОБА_5 , не даючи заздалегідь обіцянки на збут майна, завідомо одержаного злочинним шляхом, проте достовірно знаючи, що ОСОБА_8 06 квітня 2017 року близько 06:00 у приміщенні піцерії «МакСмак» таємно викрав у ОСОБА_6 мобільний телефон, який14 квітня 2017 року близько 13:00 передав йому на привокзальній площі ст. «Хмельницький» (вул. Проскурівська, 92) і цього ж дня близько 13:20 здав цей телефон до відділення «Ломбарду «Заставно кредитний дім» на вул. Проскурівській, 107 у м. Хмельницькому, отримавши за нього 3000 грн.
У касаційній скарзі захисник просить на підставі, передбаченій п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК, змінити постановлені щодо ОСОБА_5 судові рішення і пом`якшити обраний йому захід примусу. Аргументуючи свою вимогу, зазначає, що суди повною мірою не врахували всіх даних про особу засудженого та пом`якшуючої покарання обставини, а саме щирого каяття. Крім того, вказує, що суди здійснили посилання на погашену судимість, проігнорувавши таким чином постанову колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 27 вересня 2018 року у справі № 51-336 км 17.

Перевіривши доводи в касаційній скарзі та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла такої думки.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, кваліфікація його дій у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Згідно з приписами статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Наведених норм права у цьому провадженні суд не порушив.
Зокрема, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд першої інстанції згідно з вимогами ст. 65 КК врахував характер і ступінь тяжкості вчинених корисливих злочинів, дані про особу винного, який виховувався у соціально незахищеній родині, характеризується посередньо та має на утриманні малолітню дитину.
На підставі цих даних у їх сукупності, ураховуючи те, що саме ОСОБА_5 втягнув неповнолітнього на час вчинення злочинів ОСОБА_8 у злочинну діяльність та не зважаючи на досудову доповідь про можливість виправлення ОСОБА_5 без позбавлення чи обмеження волі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення останнього можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства, і призначив йому покарання у виді позбавлення волі в межах, визначених санкціями статей ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 185 , ч. 2 ст. 186 та ст. 198 КК.
Також суд правильно призначив ОСОБА_5 остаточне покарання на підставі положень ст. 70 КК
Доводи в касаційній скарзі про щире каяття засудженого не ґрунтуються на матеріалах провадження за скаргою та на вимогах закону.
У розумінні п. 1 ч. 1 ст. 66 КК щире каяття має полягати в належній критичній оцінці особою свого протиправного діяння, його осуді, жалю з приводу вчиненого, бажанні усунути негативні наслідки чи компенсувати завдану шкоду, а також готовності понести кримінальну відповідальність згідно із законом.
Із судових рішень видно, що суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність такої пом`якшуючої обставини як щире каяття у вчиненому злочині, оскільки хоч ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у судовому засіданні заявили про розкаяння у скоєному, однак ніхто з них за досить тривалий період часу (понад 1 рік), коли здійснювалося провадження у суді першої інстанції, не відшкодував і не намагався хоча б частково відшкодувати заподіянні потерпілим збитки, хоча саме задля досягнення такої мети обвинуваченому ОСОБА_5 було змінено умови запобіжного заходу. Ніхто з них навіть не вибачився перед потерпілими.
Більше того, частково визнавальні показання обвинувачені надали в судовому засіданні лише після представлення прокурором і дослідження судом доказів, які беззаперечно доказують їх винуватість у вчиненні інкримінованих їм діянь та навіть після дослідження вказаних доказів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 намагалися переконати суд у своїй непричетності до вчинення пограбування ОСОБА_16 .
Разом із тим, колегія суддів погоджується з висновком Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 вересня 2018 року у справі № 51-336 км 17, про те, що посилання при призначенні покарання на наявність у засудженого судимості за вчинення аналогічного умисного злочину є помилковим, оскільки засуджений є особою, яка відповідно до ст. 89 КК не має судимості. Проте така помилка не впливає на суть остаточного рішення і не тягне за собою його обов`язкову зміну.
Крім того, з урахуванням вчинення ОСОБА_5 ряду злочинів двох крадіжок та шести грабежів, два з яких із застосуванням насильства саме по собі посилання на погашену судимість не впливає на розмір призначеного засудженому покарання.
Обраний ОСОБА_5 захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Підстав вважати призначене засудженому покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційній скарзі, колегія суддів не вбачає. Таким чином, касаційні вимоги про пом`якшення покарання є неспроможними.
Крім того, аналогічні за змістом доводи щодо надмірної суворості призначеного ОСОБА_5 покарання були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який належно розглянув подані апеляційні скарги засудженого та в його інтересах адвоката ОСОБА_4 і відмовив у їх задоволенні, навівши докладне обґрунтування прийнятого рішення. Ухвала апеляційного суду відповідає положенням ст. 419 КПК.
Істотних порушень норм права, які були би безумовними підставами для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції, не встановлено.
Враховуючи зазначене, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги не вбачає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2018 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 13 лютого 2019 року.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 єва ОСОБА_3