ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/842/18 Справа № 175/419/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2018 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001967 щодо
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянина України, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , проживаючого у садовому товаристві «Південне», ділянка АДРЕСА_2 ,
який вчинив суспільно-небезпечного діяння, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 та першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року,
за участю:
секретаря ОСОБА_8 ,
прокурора ОСОБА_9 ,
особи, щодо якої застосовуються примусові заходи медичного характеру ОСОБА_5 ,
законного представника ОСОБА_10 ,
захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_12 від 23 квітня 2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру задоволено. Застосовано до ОСОБА_5 за вчинення у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Згідно ухвали суду ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечного діяння, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України, за таких обставин.
28 жовтня 2017 року приблизно о 09 годині 30 хвилин знаходився біля дачної ділянки № НОМЕР_1 у садовому товаристві «Південне», розташованому на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, де у зазначений час побачив сусіда по садовому товариству «Південне» ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у нього склалися довготривалі неприязні стосунки, і в цей час у нього виник умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .
Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 підбіг до ОСОБА_13 та з мотивів особистої неприязні, діючи умисно, наніс сокирою, яку мав при собі, один удар по правій руці потерпілого. У результаті цих умисних дій підозрюваного ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи 5-ї п`ясної кістки правої кисті, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

В апеляційній скарзі захисник в інтересах ОСОБА_5 просить ухвалу скасувати в частині застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом та застосувати щодо ОСОБА_5 заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Обґрунтовуючи заявлені вимоги, захисник посилається на суворість оскаржуваного рішення та невідповідність зазначених судом обставин фактично встановленим під час судового розгляду. На переконання адвоката, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 не бачили моменту спричинення тілесних ушкоджень потерпілому та необґрунтовано залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_10 , яка була очевидцем події. Поряд із цим, суд не дослідив обставину завдання тілесних ушкоджень потерпілому та проведення досудового розслідування за цим фактом. Також, захисник вказує на те, що в основу судово-психіатричної експертизи було покладено лише свідчення потерпілого та не враховано показання представника ОСОБА_5 - ОСОБА_10 . Окрім того, адвокат зазначає, що суд взагалі не досліджував обставини події та не врахував, що ОСОБА_5 також було спричинено тілесні ушкодження, та порушено його право на недоторканість житла, і пошкоджено майно. При цьому, твердження суду про агресивість ОСОБА_5 , з позиції суду, свого підтвердження під час судового розгляду не знайшло.
В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу змінити, виключити з її мотивувальної частини посилання на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_5 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги, прокурор посилається на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту. На переконання прокурора, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст. 19, 23, 24 КК України, посилався на наявність умислу, мети та мотиву, тоді як згідно з висновком експертизи ОСОБА_5 не міг віддавати собі звіт у своїх діях та керувати ними.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 підтримав, проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту заперечував; ОСОБА_5 , його представника та захисника, які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, та підтримали апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали провадження й обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.
В силу вимог ч. 1 ст. 505 КПК України, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру підлягають встановленню, зокрема, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння або кримінального правопорушення.
Колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції правильно встановив обставини вчинення ОСОБА_5 , в стані неосудності, суспільно-небезпечного діяння передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, а саме - ч. 1 ст. 122 КК України, навівши при цьому достатні мотиви свого рішення.
Разом із цим, суд помилково посилався в ухвалі на спрямованість умислу, мету і мотив дій ОСОБА_5 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння.
Так, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру, відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, суд, крім іншого, з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння.
Виходячи із передбачених ст. 19 КК України критеріїв, осудною є особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.
Враховуючи зазначене, особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.
Разом з цим, здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, про що йдеться в апеляційній скарзі прокурора, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності.
У випадку вчинення суспільно-небезпечного діяння у стані неосудності можливо вести мову лише про те, чи мало воно місце. В такому разі, умисел, мотив та мета, як вольові ознаки, виключаються, й мають місце лише тоді, коли особа здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.
З огляду на викладені обставини, вважати обґрунтованими висновки суду стосовно наявності в діях ОСОБА_5 умислу та його спрямованості, мети і мотиву дій ОСОБА_5 при вчиненні суспільно-небезпечного діяння, колегія суддів не може та вважає слушними доводи прокурора щодо порушення в цій частині судом першої інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність.
Поряд із цим, судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції допущено істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону.
Так, в силу вимог ч. 1 ст. 512 КПК України, судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 134 КПК України, суд здійснює судовий виклик учасників кримінального провадження, участь яких у судовому провадженні є обов`язковою.
Згідно з ч. 2 ст. 318 КПК України, судовий розгляд здійснюється у судовому засіданні з обов`язково участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Як видно з матеріалів провадження, всупереч вказаним вимогам кримінального процесуального закону, суд розглянув провадження без участі ОСОБА_5 , визнавши його явку необов`язковою, про що також зазначив в оскаржуваній ухвалі.
Ці дії суду першої інстанції чинним на час розгляду клопотання нормам КПК України не відповідають та, в розумінні вимог ст. 412 КПК України, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.
Отже, з урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення, яке перешкодило йому ухвалити законне та обґрунтоване рішення, а тому ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали суду апеляційної інстанції, на підставі ст. 407 КПК України, якою клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 слід задовольнити.
Ухвалюючи своє рішення, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що ОСОБА_5 вчинив, у стані неосудності, суспільно-небезпечне діяння за ознаками ч.1 ст.122 КК України, за таких обставин: 28 жовтня 2017 року приблизно о 09 годині 30 хвилин знаходився біля дачної ділянки № НОМЕР_1 у садовому товаристві «Південне», розташованому на території Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, де у зазначений час побачив сусіда по садовому товариству «Південне» ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у нього склалися довготривалі неприязні стосунки, та підбіг до ОСОБА_13 й наніс йому сокирою, яку мав при собі, один удар по правій руці потерпілого, у результаті чого ОСОБА_5 були заподіяні потерпілому ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи 5-ї п`ясної кістки правої кисті, які за своїм характером відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що зумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Як видно з матеріалів провадження, суспільно-небезпечне діяння ОСОБА_5 вчинив в умовах очевидності, на очах у численних свідків, а тому сумніви щодо його причетності до цієї події у суду відсутні. Також вищенаведені обставини були встановлені судом першої інстанції і в апеляційному порядку не оскаржуються.
З урахуванням обставин провадження, характеру дій ОСОБА_5 та висновку судово-психиатричного експерта №6 від 05.01.2018, колегія суддів вважає за необхідне застосувати щодо нього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психиатричної допомоги із суворим наглядом.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_5 використовував сокиру, якою міг спричинити також й тяжкі наслідки, а тому застосування саме цього виду примусового заходу медичного характеру в такому разі є виправданим, а доводи захисника про необхідність застосування більш м`якого примусового заходу медичного характеру, колегія суддів розцінює як необґрунтовані.
Щодо посилань захисника на те, що дії потерпілого спровокували таку поведінку ОСОБА_5 , то ци обставини на визначення виду примусового заходу медичного характеру не впливають.
Отже, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами захисника та не вбачає підстав для скасування ухвали з наведених ним мотивів.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Дніпропетровської області ОСОБА_7 задовольнити.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2018 року щодо ОСОБА_5 скасувати.
Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Дніпропетровської місцевої прокуратури № 3 Дніпропетровської області ОСОБА_12 від 23 квітня 2018 року про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_5 задовольнити.
Застосувати до ОСОБА_5 за вчинення у стані неосудності суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4