ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 663/1761/17 Головуючий в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/258/19 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
У Х В А Л А
іменем України
19 березня 2019 року

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000600 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 26 листопада 2018 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
засуджено за ч.1 ст.286 КК України на 2 роки обмеження волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та з покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік виконувати реально.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 у відшкодування матеріальної шкоди 5334, 64 грн., моральної шкоди - 20000 грн., витрат на правову допомогу - 2500 грн..

Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

в с т а н о в и л а:

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за те, що він 13.05.2017 року близько 12 години 30 хвилин, рухаючись по вул. Незалежності в м. Скадовську в східному напрямку, зі швидкістю 65,9-68,9 км/год. біля перехрестя із вул. Балтазарівською, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, зневажив безпекою дорожнього руху, при виникненні небезпеки для подальшого руху, негайних заходів для зменшення швидкості не вжив, чим порушив вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, а також продовжуючи рух уперед запізно розпочав гальмування та внаслідок чого допустив зіткнення із мопедом «Хонда Діо» без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у попутному напрямку по вул. Незалежності та зупинився перед перехрестям із вул. Балтазарівською. Внаслідок зіткнення ОСОБА_9 заподіяно тілесне ушкодження: закритий перелом акроміального паростка правої лопатки, яке за критерієм тривалого розладу здоров`я відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вказані наслідки знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з грубим порушенням зі сторони водія ОСОБА_8 п.12.3,12.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, а також у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км/год.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , не погоджується з висновками суду першої інстанції з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. З цих підстав просить повторно дослідити довідку №2/14-253 від 20.03.2018 року КЗ «Скадовська центральна лікарня» та показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .. В обґрунтування своїх доводів указує, що медичною довідкою не підтверджено наявність у потерпілої тілесних ушкоджень в день дорожньо-транспортної події і відомості, вказані в ній суперечать висновку судово-медичної експертизи, але судом першої інстанції вказаному доказу не було надано належної оцінки. Також судом першої інстанції не надано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо обставин вчинення ДТП та дотримання обвинуваченим безпечної швидкості під час керування транспортним засобом. Крім того, апелянт не погоджується з рішення суду про цивільний позов, зокрема, в частині стягнення з обвинуваченого витрат за користування потерпілою послугами таксі та виплат за надання медичних послуг в розмірі 3416,64 грн., вказуючи, що дані витрати невмотивовані. Вказує, що, встановлюючи розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої потерпілій у сумі 20 000 грн., суд першої інстанції не вмотивував своє рішення та не навів розрахунків, які використав для розрахунку виплат у відшкодування вказаної шкоди. Зазначає, що витрати на правову допомогу у сумі 2500 грн. не підтверджені жодними розрахунками цих витрат. З цих підстав просить скасувати вирок суду першої інстанції та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

У запереченнях представник потерпілої ОСОБА_12 - захисник ОСОБА_13 вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить її залишити без задоволення, а вирок щодо ОСОБА_8 без зміни.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце апеляційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду апеляційної інстанції, а також про обов`язкову участь потерпілої, її представника, обвинуваченого в апеляційному розгляді, не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, доводи захисника ОСОБА_7 , яка підтримала свої апеляційні вимоги, просила їх задовольнити, думку прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вироку без зміни, у дебатах сторони залишилися на своїх попередніх позиціях, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або із порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувались судом першої інстанції, виключно, якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_7 заявила клопотання про повторне дослідження доказів, зокрема, довідки №2/14-253 від 20.03.2018 року КЗ «Скадовська центральна лікарня» та показаній свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , яким на її думку, судом першої інстанції не дано належної оцінки.

Враховуючи, що стороною захисту не наведено будь-яких обґрунтувань, які б вказували та те, що докази сторін обвинувачення та захисту були судом першої інстанції досліджені не повністю або з порушеннями, колегія суддів вважає, що підстави для повторного дослідження доказів та задоволення клопотання сторони захисту відсутні.

Зі змісту апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 вбачається, що її доводи фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та встановленими судом обставинами кримінального провадження у судовому рішенні.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який він засуджений, за встановлених та викладених у вироку обставин, та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.286 КК України, обґрунтовані дослідженими під час судового розгляду доказами, яким дано належну оцінку, і відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 , не визнаючи себе винним, не заперечував той факт, що він, керуючи автомобілем, вчинив наїзд на перешкоду у вигляді мопеду марки «Хонда Діо», що рухався попереду під керуванням ОСОБА_12 , яка впала з мопеду.

Стверджував, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини потерпілої ОСОБА_12 , яка почала різке гальмування. При цьому тілесні ушкодження потерпіла не отримала.

Ці заперечення ОСОБА_8 проти обвинувачення, а також доводи наведені захисником в апеляційній скарзі, є непереконливими, вони були предметом перевірки в судовому засіданні та спростовуються детально наведеними у вироку доказами.

Потерпіла ОСОБА_9 показала, що 13.05.2017 року близько 12 годин 30 хвилин керувала мопедом, що рухався по вул. Чапаєва зі швидкістю 30-35 км на годину. Наближаючись до перехрестя, ввімкнула сигнал повороту наліво. У цей час почула звук, характерний для набрання високої швидкості іншим транспортом. Зрозуміла, що водій намагається здійснити обгін. Після цього прийняла рішення зупинитися для того, щоб автомобіль, що рухався по лівій стороні, обминув її транспортний засіб. Однак відбулося зіткнення, тому що водій автомобіля рухався на великій швидкості, та, як з`ясувалося, був у нетверезому стані, вона особисто від нього чула запах алкоголю, коли він відкривав двері швидкої допомоги. Вона отримала тілесні ушкодження, тривалий час лікувалася, витрачала кошти на ліки, їй були спричинені фізичні і душевні страждання. Обвинувачений ОСОБА_8 винним себе не визнав і намагався завести суд в оману, щоб уникнути кримінальної та цивільно-правової відповідальності. Понесла витрати на правову допомогу, яка могла б бути меншою, якби суд не здійснив багато судових засідань, які не відбувалися з причини ухилення обвинуваченого від явки до суду та заявленням безпідставних клопотань.

Обставини, за яких сталася дорожньо-транспортної пригоди, крім показаній потерпілої, підтверджуються іншими доказами.

Зокрема, даними слідчого експерименту від 20.07.2017 року, під час якого перевірялися показання потерпілої ОСОБА_9 , які повністю узгоджуються з її показаннями, наданими в ході судового розгляду, а саме згідно траєкторії руху мопеду, вона керувала мопедом ближче до середини дороги, почала перестроювання, подавши сигнал повороту та почала гальмування за 13,6м зі швидкістю 35 км/год до місця зупинки, де стався наїзд. (т.1 а.п.28-34)
Висновком судово-медичної експертизи від 29.05.2017 року встановлено, що у потерпілої ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: закритий перелом акроміального паростка правої лопатки, закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, крововилив у м`які тканини голови, садна поперекової-крижової ділянки справа, синець і садно правої кісті, які виникли від дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, могли утворитися у водія мопеду при зіткненні із іншим автомобілем та наступному падінню на тверду поверхню, за давністю утворення відповідають 13.05.2017 року та за тяжкістю дані ушкодження поділяються: закритий перелом акроміального паростка правої лопатки - середньої тяжкості, закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, крововилив в м`які тканини голови - легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, садна поперекової-крижової ділянки справа, синець і садно правої кисті - легкі тілесні ушкодження.
(т.1 а.п.17-18)
З протоколу огляду місця події, схеми до нього від 13.05.2017 та фототаблиці до нього, вбачається, що на перехресті вулиць Балтазарівської та Незалежності в м. Скадовську сталося зіткнення автомобіля «Хюндай» з мопедом «Хонда». Гальмівний шлях спарений 22м по центру проїзної частини, інших гальмівних шляхів не виявлено, транспортні засобі отримали механічні ушкодження.
(т.1 а.п. 4-10)
Зазначена слідча дія проведена за участю водіяОСОБА_8 та понятих, за результатами якої складено протокол із додатками, з дотриманням вимог ст.237 КПК України та обґрунтовано визнано допустимим доказом. Будь-яких зауважень від учасників слідчої дії до змісту протоколу не надходило.

Висновками автотехнічних експертиз від 26.07.2017 року та 14.08.2018 року, встановлено, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно здатний виявити, він негайно повинен вжити заходів для зниження швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників рух об`їзду перешкоди, У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 60 км на годину.
Дорожні умови та дорожньо-транспортна ситуація в цілому в ранній стадії розвитку, при під`їзді транспортних засобів до даної ділянки дороги були сприятливими для руху. Тому характер належних дій водіїв полягав лише у необхідності здійснення руху в межах смуги свого руху, зі швидкістю, що не перевищувала встановлені обмеження формального характеру 60 км/год. У результаті розрахунків встановлено, що протяжності сліду гальмування від автомобілю, які плавно переходять у сліди зносу виявлених при огляді місця пригоди автомобіля «Хюндай» відповідає швидкість автомобілю на початку гальмування 65,9…68,9 км/год. Характер належних дій водія автомобіля «Хюндай» р/н НОМЕР_1 ( ОСОБА_8 ) та наявність у нього технічної можливості полягає у виконанні ним вимог п.п.12.3, 12.4 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «Хюндай» повинен був діяти відповідно до вимог п.п.12.3 Правил дорожнього руху України. У вказаній дорожній ситуації, згідно наданих слідством вихідних даних, водій автомобіля «Хюндай» ( ОСОБА_8 ) мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортній пригоді шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. Оскільки автомобіль «Хюндай» здійснював рух із смуги зустрічного руху, а водій мопеду знаходився в смузі свого руху, то розгляд дій водія мопеду при подальшому розвитку ситуації безпредметний та водій мопеду в розглянутій ситуації не мав технічної можливості односторонніми діями не допустити настання даної події.
(т.1 а.п. 36-38, т.2 а.п.37-40)
Висновками цих експертиз спростовуються твердження сторони захисту про те, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини потерпілої ОСОБА_9 ..
Висновки автотехнічних експертиз не викликають будь-якого сумніву у своїй об`єктивності, науковості, обґрунтованості, базуються на дослідженні даних отриманих як під час досудового розслідування, так і судового розгляду за участю потерпілої та обвинуваченого з метою перевірки його позиції захисту, згідно вихідних даних отриманих при складанні протоколу огляду місця події за участю водія ОСОБА_8 та слідчих експериментів за участю потерпілої ОСОБА_9 та обвинуваченогоОСОБА_8 , атому у суду не було підстав для визнання цих доказів неналежними та недопустимими, як на це вказує сторона захисту.

Доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до незгоди з показаннями потерпілої ОСОБА_9 , за участю якої проведено слідчий експеримент, а також висновками автотехнічних експертиз.
Викладені докази узгоджуються між собою щодо фактичних обставин порушення ОСОБА_8 правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, тому суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги ці докази при ухваленні вироку, у зв`язку із чим у суду не було підстав ставити під сумнів їх належність, допустимість та достовірність.

Аналіз наведених доказів переконливо свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 мав технічну можливість уникнути настання даної події, виконуючи вимоги пунктів п.п.12.3,12.4 Правил дорожнього руху України, згідно яких, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Недотримання ним таких правил безпеки дорожнього руху призвело до наїзду на мопед, який рухався попереду під керуванням ОСОБА_12 , що спричинило потерпілій середньої тяжкостітілесні ушкодження.
Врахувавши всі обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку позиції захисту обвинуваченого ОСОБА_8 про його невинуватість, як і наведеним у вироку показанням свідків захисту - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про те, що водій автомобіля «Хюндай» - ОСОБА_8 рухався по дорозі зі швидкістю 50 км/год., за 20-25м помітив, що попереду рухається мопед під керуванням жінки, яка була без шлему, мопед різко загальмував і ОСОБА_8 намагався уникнути зіткнення та став направляти автомобіль в сторону, але його задньою частиною зачепило мопед та відбулося зіткнення, при огляді місця пригоди їх не було, перебували в лікарні, на які є посилання захисника в апеляційній скарзі, і обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать встановленим обставинам кримінального провадження та наведеним вище доказам.
При цьому суд врахував, що свідок ОСОБА_10 є братом обвинуваченого ОСОБА_8 , свідок ОСОБА_11 перебуває в дружніх стосунках зобвинуваченим, а тому вони є зацікавленими особами, та правильно розцінив це, як їх намагання допомогти ОСОБА_8 уникнути кримінальної та цивільно-правової відповідальності.

Посилання захисника на те, судом не дано оцінки довідки, виданої КЗ «Скадовська центральна районна лікарня» №15-03-18 від 16.03.2018 року щодо стану потерпілої ОСОБА_9 на момент звернення до лікарні, наданої стороною захисту, позбавлені підстав, оскільки відповідно до вимог ст.ст.84, 85 КК України медична довідка не є процесуальним джерелом доказів, а тому не має значення для висновків суду.

У матеріалах провадження наявний висновок судово-медичної експертизи від 29.05.2017 року, відповідно до якого у потерпілої ОСОБА_9 виявлено як легкі, так і середньої тяжкості тілесні ушкодження, який є процесуальним джерелом доказів, а тому є належним та допустимим доказом відповідно до вимог ст.ст.84, 85, 86 КПК України і за своїм змістом відповідає вимогам ст.ст.101,102 КПК України.

Інших доводів щодо необґрунтованості ухваленого судового рішення та неповноти судового розгляду, апелянтом не наведено. В апеляційній скарзі не викладено жодних інших вимог щодо незгоди з рішенням про доведеність винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому злочині, не надано будь-якої оцінки іншим доказам, якими вмотивовано судове рішення.

Тому доводи захисту про те, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини потерпілої, слід визнати голослівними.

Колегія суддів вважає, що зібрані та дослідженні у провадженні докази є достовірними, належними, допустимими і достатніми, які у своїй сукупності викривають ОСОБА_8 у вчиненні злочину, якими спростовуються твердження сторони захисту про недоведеність його вини у вчиненні інкримінованого злочину.

Давши належну оцінку дослідженим доказам у їх сукупності, суд, відповідно до встановлених фактичних обставин провадження, обґрунтовано зробив висновок про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні злочину і правильно кваліфікував його дії за ч.1 за ст.286 КК України.

Отже, доводи сторони захисту про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, є такими, що суперечать наведеним доказам.

Підстав для скасування вироку, як про це ставиться питання захисником, колегія суддів не вбачає.

Перевіркою матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про однобічність, неповноту, необ`єктивність чи упередженість дослідження органом досудового розслідування та судом обставин, що могли мати значення для справи. Як убачається з матеріалів провадження, органом досудового розслідування та судом були встановлені та досліджені всі обставини, зокрема, допитані всі особи-очевидці події, показання яких мають істотне значення для висновків суду, перевірена позиція захисту обвинуваченого шляхом допиту потерпілої, свідків - захисту, дослідження висновків відповідних експертиз, яким дано належну оцінку у вироку.

Крім того, після закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань щодо необхідності з`ясування інших невстановлених досудовим розслідуванням обставин учинення злочину, а також про доповнення судового розгляду ні обвинувачений, ні його захисник не заявляли.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону під час проведення досудового розслідування та судового розгляду, в тому числі права обвинуваченого на захист при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розв`язанні клопотань, які могли перешкодити суду всебічно й повно розглянути справу або вплинути на його висновки щодо винності ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не виявлено.

Покарання ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ним злочину, даних про його особу та обставини, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Що ж до доводів апелянта про необґрунтованість сум стягнення у відшкодування моральної та матеріальної шкоди, витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_12 , то колегія суддів виходить із наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я є найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ч.1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з вимогами ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Зокрема, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення) з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин.

Частиною 5 ст.1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як установлено судом, ОСОБА_8 кермував транспортним засобом, відтак здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки.

Вирішуючи питання по суті позовних вимог ОСОБА_12 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., суд першої інстанції правильно встановив наявність правових підстав для відшкодування їй моральної шкоди.

Так, судом враховано характер неправомірних дій ОСОБА_8 , тяжкість наслідків вчиненого злочину, обставини завдання такої шкоди, що призвели до завдання потерпілій різного ступеня тілесних ушкоджень, зокрема, середньої тяжкості тілесних ушкоджень, а також причинно-наслідковий зв`язок між таким злочинним діянням обвинуваченого та спричиненими наслідками у вигляді моральної шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_9 .

Такий висновок відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, слід зазначити, що виходячи із положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості. Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

Вказівки апелянта про необхідність розрахунків мінімальних заробітних плат при встановленні розміру сум завданої моральної шкоди особі не узгоджуються з вищевикладеною позицією судової практики та вказівка судом у вироку таких мотивів прийнятого рішення не є підставою для скасування вироку суду в цій частині.

Не приймаються до уваги і доводи сторони захисту про те, що у відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілої враховано витрати за послуги таксі та придбання ліків і медичні послуги в сумі 3416, 64 грн.

Положеннями ст.175 ЦПК України врегульовано форму і зміст позовної заяви, що узгоджено з вимогами ст.128 КПК України щодо цивільного позову у кримінальному провадженні. Це стосується викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, доказів, якими підтверджується кожна обставина.

Перевіркою матеріалів встановлено, що позовна заява потерпілої ОСОБА_9 в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону, зокрема, в ній викладено всі обставини щодо витрат, понесених потерпілою та суми, які підлягають відшкодуванню із доданими чеками та квитанціями щодо вказаних матеріальних витрат. (т.1 а.п.50-58)

Тому доводи сторони захисту про те, що потерпіла не надала доказів на підтвердження понесених нею витрат на транспортні послуги та витрат на лікування, слід визнати безпідставними.

Що стосується доводів апелянта про невмотивованість висновку суду про задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу у сумі 2500 грн., то апелянтом не наведено підстав для скасування ухваленого судового рішення, в апеляційній скарзі виражено незгоду із встановленим грошовим розміром витрат, який підлягає відшкодуванню. Під час прослуховування аудіозапису судових засідань підтверджено лише факт незгоди сторони захисту з заявленими позовними вимогами потерпілої в цій частині, жодними нормативно-правовими висновками апелянтом законність вимог та обов`язковість їх виконання судом в цій частині не підтверджено.

Рішення суду про стягнення витрат на правову допомогу відповідає вимогам ст.120 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Тому, зважаючи на доводи сторони захисту та заявлені вимоги, підстави для задоволення апеляційної скарги захисника відсутні.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Новотроїцького районного суду Херсонської області від 26 листопада 2018 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: (підписи)
З оригіналом згідно

Суддя Херсонського апеляційного суду ОСОБА_2