Провадження № 11-сс/4808/83/18
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2018 року м. Івано-Франківськ
Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2018 року про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Вважає ухвалу слідчого судді незаконною, оскільки її винесено з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на встановленні органом досудового розслідування обставини, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, тяжкість кримінального правопорушення та передбачене законом покарання за це діяння, наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказує, що слідчим суддею при вирішенні питання про обрання запобіжного не взято до уваги факт перебування підозрюваного ОСОБА_8 більше трьох місяців у розшуку після оголошення підозри, що свідчить про те, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не зможе забезпечити адекватного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередження вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Також вважає, що слідчим суддею неналежним чином виконано вимоги ст. 178 КПК України щодо врахування та оцінки всіх обставин. Зазначає, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, буде недостатнім для забезпечення запобігання відповідних ризиків. Таким, на його думку, є особисте зобов`язання, враховуючи репутацію підозрюваного та тяжкість злочину. Вказує, що застосування особистої поруки є неможливим, оскільки не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених обов`язків та зобов`язуються у разі необхідності доставити його на першу вимогу, а застосування домашнього арешту є недоцільним, бо він не має постійного місця проживання в м. Івано-Франківську, є особою «ромської національності» та веде «кочовий спосіб життя». Вважає, що за таких обставин, обов`язки, зазначені в ухвалі слідчого судді, підозрюваним не можуть бути виконанні, та можливе настання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2018 року у задоволенні клопотання відмовлено, застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю на строк до 09 січня 2019 року з покладенням відповідних обов`язків.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому злочину. Прокурором доведено наявність ризиків, які не зменшилися та які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, ОСОБА_8 не з`являвся до органів досудового розслідування і був затриманий співробітниками поліції. В той же час підозрюваний є неповнолітнім. Дійшов висновку, що під час розгляду клопотання по суті в судовому засіданні не доведено, що не можливо обрати інший, більш м`який запобіжний захід. Враховуючи вагомість наявних доказів про можливу причетність підозрюваного до кримінального правопорушення, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважав, що у відповідності до ч.4 ст. 194 КПК України щодо підозрюваного необхідно обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків. Такий запобіжний захід надасть змогу забезпечити адекватне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Обрання запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, на думку слідчого судді, в даному випадку буде неефективним з огляду на те, що істотною відмінністю цього запобіжного заходу від особистого зобов`язання є те, що реалізація особистої поруки передбачає менше обмеження прав і свобод підозрюваного, обвинуваченого, ніж інші запобіжні заходи, зокрема особисте зобов`язання. Обрання запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим з огляду на те, що підозрюваний не має місця постійної роботи, є неповнолітнім і такий запобіжний захід , як застава буде завідомо непомірним для нього, а обрання домашнього арешту є неможливим з огляду відсутності постійного місця проживання підозрюваного. В той же час слідчий суддя вважав, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як найбільш обтяжливого запобіжного заходу, в даному конкретному випадку є неприйнятним. Слідчий суддя, враховуючи юний вік неповнолітнього, особливості і гнучкість психіки підлітків, тяжкість інкримінованого злочину, відсутність судимості, вважає, що запобігти ризикам на стадії досудового розслідування можливо і без тимчасової ізоляції підлітка від суспільства.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу, з мотивів викладених у ній, вважає, що є всі підстави застосувати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 вважають апеляційну скаргу прокурора безпідставною, а тому просили ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, обговоривши доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурора необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі висловив свою незгоду з видом застосованого до ОСОБА_8 запобіжного заходу особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю, вважає, що відносно підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В той час, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про необхідність застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю, з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 2 ст. 492 КПК України затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 37 Конвенції про права дитини затримання чи тюремне ув`язнення дитини здійснюється згідно з законом та використовується лише як крайній захід і протягом якомога більш короткого відповідного періоду часу.

Так, в суді першої інстанції долученими до клопотання копіями доказів підтверджено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, - відкритого викрадення чужого майна (грабежу), групою осіб, поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент заподіяння, за обставин викладених у повідомленні про підозру (а.п. 20-21).

Також, сукупність відомостей, які містяться в клопотанні та долучених до нього доказах дали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

В той час, із змісту ухвали слідчого судді вбачається, що сторона обвинувачення не навела переконливі доводи того, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю відносно ОСОБА_8 буде недостатнім та не забезпечить запобігання відповідному ризику.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя, обравши запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю, в повній мірі взяв до уваги відомості, що були в матеріалах клопотання відносно особи підозрюваного, та оцінюючи їх в сукупності з іншими доказами, які підтверджували заявлені стороною обвинувачення ризики, зробив висновок по вирішенню клопотання.

Суд апеляційної інстанції вважає, що встановлені під час розгляду клопотання слідчого обставини давали підстави слідчому судді дійти висновку, що підозрюваний не порушуватиме покладених на нього процесуальних обов`язків у разі застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю.

Обставини, на які вказує в апеляційній скарзі прокурор, належним чином враховано слідчим суддею та оцінено їх в сукупності з іншими даними. Більше того, суд апеляційної інстанції не вважає їх такими, які вказують на те, що підозрюваний порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки, а також, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю є недостатнім та не забезпечить запобігання відповідним ризикам.

За таких обставин, враховуючи те, що тяжкість злочину та передбачене законом покарання за цей злочин не можуть служити виключними підставами для запобіжного ув`язнення, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя, з огляду на необхідність обрання запобіжного заходу, обумовленого підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 186 КК України, його обставини, наявні ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, недоведення стороною обвинувачення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти цим ризикам, інші обставини, які враховуються згідно з ст. 178 КПК України, мав всі підстави для висновку про необхідність застосування запобіжного заходу саме у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу, що не порушує прав обвинуваченого, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку передбаченому КПК України.

Керуючись ч. ч. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 37 Конвенції про права дитини, ст.ст. 376, 176-178, 181, 183, 194, 198, 404, 407, 419, 422, 492 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Івано-Франківської місцевої прокуратури ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 грудня 2018 року про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання із застосуванням електронних засобів контролю залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5