Постанова
Іменем України

11 грудня 2018 року

м. Київ
справа № 308/6599/16-к
провадження № 51-6199 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
засудженого ОСОБА_6 ,
потерпілої ОСОБА_7 ,
представника потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_6 , на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2018 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001745, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгорода Закарпатської області, громадянина України, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 червня 2017 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 1 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26 листопада 2015рокузараховано ОСОБА_6 попереднє ув`язнення з 20 травня 2016 року по день набрання вироком законної сили у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
Вирішено питання процесуальних витрат і речових доказів у провадженні та задоволено цивільний позов.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2018 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.
За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку, ОСОБА_6 засуджено за те, що він, 20 травня 2016 року, близько 11.00 год., перебуваючи поблизу будинку № 11 по вул. Володимирській в м. Ужгороді, побачивши раніше йому знайому ОСОБА_7 , підійшов та напав на неї з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, штовхнувши потерпілу у груди та завдавши удар рукою, стиснутою в кулак, в ділянку обличчя, після чого схопив за волосся та почав смикати, заподіявши потерпілій ОСОБА_7 легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, заволодів майном останньої на загальну суму 2253 грн.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження без участі потерпілої, яка не надавала заяву про розгляд без її участі, а тому було порушено право ОСОБА_6 ставити питання потерпілій. Крім того, вважає, що місцевим судом покладено в основу вироку недопустимі та неналежні докази. Стверджує, що апеляційний розгляд був проведений з порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Позиції інших учасників судового провадження
В запереченні на касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 , потерпіла ОСОБА_7 зазначає про її необґрунтованість, просить касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Під час касаційного розгляду засуджений ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу захисника та просив її задовольнити, скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Потерпіла ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_8 під час касаційного розгляду просили касаційну скаргу захисника через її необґрунтованість залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 без зміни.
Прокурор вважав за необхідне касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
При цьому згідно зі ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змістуст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок відповідає вимогам ст. 374 КПК України. Суд першої інстанції навів у вироку формулювання обвинувачення, визнане доведеним, із зазначенням місця, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення.

Відповідно до вимогст. 370 КПК України суд обґрунтував вирок на тих доказах, які було розглянуто в судовому засіданні.

Як убачається з змісту вироку суду першої інстанції, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.187 КК України доводиться показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка повідомила, що ОСОБА_6 спочатку штовхнув її руками в область грудної клітки, потім вдарив кулаком в голову. Після цього засуджений забрав у неї телефон та з місця вчинення злочину пішов.

Дані показання є чіткими, послідовними, узгоджуються з іншими доказами, зокрема із показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 працівників поліції, які одразу прибули за викликом на місце вчинення злочину та побачили потерпілу ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_6 , який побачивши працівників поліції одразу почав втікати та на вимогу про зупинку не реагував і на якого вказала потерпіла ОСОБА_7 , як на особу яка застосувавши насильство щодо неї, яка заволоділа належним їй мобільним телефоном. Показаннями свідка ОСОБА_13 , яка повідомила, що чітко бачила, як 02 червня 2017 року, близько 11.00 год., по вул. Володимирській у м. Ужгороді, засуджений завдав один удар потерпілій кулаком в область голови, потім почав тягати її за волосся та відібрав у неї телефон.
Крім того, досліджені судом процесуальні докази у провадженні повністю підтверджують та доповнюють показання потерпілої ОСОБА_7 та безпосередніх свідків події.
Таким чином, суд оцінив у сукупності показання потерпілої, свідків, висновки експертизи та інші письмові докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими та в своїй сукупності доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, його винуватість доведена поза розумним сумнівом. Критичну оцінку окремих доказів належним чином вмотивовано.
Виходячи з положень ст. 187 ККУкраїни, розбій характеризується нападом, який може бути відкритим або несподіваним для потерпілого (таємним). При цьому напад завжди супроводжується насильством над потерпілим як способом подолання дійсного чи можливого опору з метою заволодіння чужим майном.
Обов`язковою ознакою розбійного нападу є небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, насильство.
Кваліфікація дій ОСОБА_6 ґрунтується на вимогах кримінального закону та роз`ясненнях, які містяться у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності». Зокрема, розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, з урахуванням обставин справи та даних про особу засудженого, ОСОБА_6 судом правильно призначено покарання. Суд урахував, тяжкість вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких, особу засудженого, який раніше не судимий, позитивно характеризується, його ставлення до вчиненого, а також той факт, що він вчинив злочин щодо неповнолітньої особи, що значно підвищує суспільну небезпечність вчиненого, а також думку законного представника та представника потерпілого про призначення максимально суворого покарання, призначив покарання в межах санкції ч. 1 ст. 187 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових правопорушень.
З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.
Під час розгляду кримінального провадження, суди в повній мірі дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками судового провадження своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Усі твердження щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неналежної оцінки доказів, які аналогічні доводам апеляційної скарги захисника, детально та повністю перевірені апеляційним судом, на них надано вмотивовані відповіді, ухвала суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.
Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни судових рішень, колегією суддів не встановлено, а тому підстави для задоволення касаційної скарги захисника відсутні.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 13 лютого 2018 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_9 без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3