Дата документу 19.12.2018 Справа № 334/7724/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/281/18 Головуючий в 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 334/7724/17
Категорія ст. 185 ч. 1 КК України Доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2018 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Запорізької області у складі суддів:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в апеляційному порядку, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0004927 відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, з середньою освітою, який немає на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі ст. 89 КК України раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України;

за участю прокурора ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2018 року,

в с т а н о в и л а:

в апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій обвинуваченого та доведеність вини ОСОБА_6 , вважає, що вирок відносно нього підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, який передбачений ст. 65 КК України, п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя 13.02.2018 ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст.185 КК України та засуджено до 1 року обмеження волі та на підставі ст.ст. 75,76 КК України та звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік. Проте санкцією ч. 1 ст. 185 КК України такий вид покарання як обмеження волі не передбачений.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції повинен був призначити ОСОБА_6 одне із покарань, що передбачені санкцією ч.1 ст.185 КК України, а саме штраф від п`ятдесяти до ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Оскільки приписами ст.ст. 403, 421 КПК України погіршення становища обвинуваченого, за межами строків на апеляційне оскарження, не допускається, а судове рішення, відповідно до ст.370 КПК України, повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, вважає, що ОСОБА_6 має бути призначено покарання, яке передбачене санкцію ч.1 ст.185 КК України у вигляді ста годин громадських робіт.

Просить вирок Ленінського суду м. Запоріжжя від 13.02.2018 відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині призначення покарання - змінити у зв`язку із неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність. Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст.185 КК України до покарання у вигляді ста годин громадських робіт.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; в судових дебатах: прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого, у тому числі і в останньому слові, який просив вирок суду залишити без зміни; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора, який брав участь у провадженні, підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2018 року ОСОБА_6 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у вигляді 1 року обмеження волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 1 (один) рік, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно зі змістом оскаржуваного судового рішення, 9 листопада 2017 року ОСОБА_6 близько о 10.35 год., знаходячись у торговому залі магазину ТОВ «ТРАШ №12», який розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Звенигородська 14, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно з корисливих мотивів, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з полиці магазину пляшку віскі «Jameson» об`ємом 5л вартістю 323,20 грн. без урахування ПДВ.
Заволодівши вказаною продукцією, ОСОБА_6 , сховавши її під власну куртку, пройшов касову зону, направився до виходу та покинув місце вчиненого кримінального правопорушення.
В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_6 магазину ТОВ «ТРАШ №12» було завдано матеріальні збитки на суму 323,40 грн. без урахування ПДВ.

ВинуватістьОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин вказаних у вироку суду першої інстанції, підтверджується показаннями самого обвинуваченого в судовому засіданні, де він повністю визнавав себе винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, а тому, враховуючи позицію обвинуваченого та відсутність заперечень з боку інших учасників судового провадження, місцевий суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин провадження, які ніким не заперечувалися.

Судом першої інстанції діїОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України.

Доводи прокурора про те, що районний суд неправильно призначив покарання у виді обмеження волі, є обґрунтованими з огляду на наступне.

На підставі ч.1 ст. 185 Кримінального Кодексу України таємне викрадення чужого майна (крадіжка) - карається штрафом від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років.

В порушення вказаних вимог, вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2018 року ОСОБА_6 визнано винним за ч.1 ст. 185 КК України та засуджено до 1 року обмеження волі та на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з прокурором про те, що районний суд не мав права призначати обвинуваченому ОСОБА_6 даний вид покарання.

Разом з тим, враховуючи вимоги закону, колегія суддів вважає, що вимоги прокурора про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у вигляді ста годин громадських робіт замість обмеження волі, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, є необґрунтованими, оскільки, керуючись вимогами п. 4 ч.1 ст. 408 КПК України про те, що суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого, колегія суддів звертає увагу прокурора на те, що апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень призначити обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді ста годин громадських робіт (тобто погіршити становище останнього, шляхом скасування вироку суду першої інстанції і ухвалення свого вироку), так як в апеляції прокурор просить вирок суду тільки змінити, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, тобто просить апеляційний суд постановити судове рішення у формі ухвали.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів позбавлена процесуальних можливостей в цьому випадку задовольнити апеляційну скаргу прокурора шляхом зміни вироку, оскільки реальне призначення більш м`якого покарання, замість звільнення від відбування більш суворого покарання погіршить становище обвинуваченого, а відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 408 КПК України, апеляційний суд змінює вирок лише у випадках, коли при цьому не погіршується становище обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13 лютого 2018 року відносно ОСОБА_6 , скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції в іншому складі суддів.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді: