Справа № 635/6313/18
Провадження №1-кп/635/347/2019
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2019 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

сторона обвинувачення: прокурор ОСОБА_3

сторона захисту: обвинувачений ОСОБА_4

захисник адвокат ОСОБА_5

потерпіла ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Високий Харківського району Харківської області, громадянина України, який має середньо спеціальну освіту, не працює, інвалід ІІІ групи, одружений, раніше не засуджений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

суд вважає доведеним, що 16 липня 2016 року близько 09:30 ОСОБА_4 керував технічно справним скутером «Ровер Елемент 1», на якому рухався з допустимою швидкістю 15 км/год. по проїзній частині дороги вулиці Бульварної (колишня вулиця Радянська) у напрямку вулиці Трудової в смт Високий Харківського району Харківської області та біля будинку № 17 по вулиці Бульварній не вжив негайних заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки керованого ним скутера, допустив наїзд вказаного транспортного засобу на пішохода ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину дороги попереду нього зліва направо відносно напрямку руху зазначеного скутера. Внаслідок вказаної дорожньо транспортної події потерпілій ОСОБА_6 спричинені: поєднана травма лівого гомілкостопного суглобу у вигляді відкритого уламкового перелому дистального метаепіфіза лівої великогомілкової кістки із зсувом з розривом дистального міжгомілкового з`єднання, перелом заднього краю лівої великогомілкової кістки з вивихом стопи к заду, закритий уламковий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки із зсувом, які відносяться до ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Своїми діями обвинувачений грубо порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

п.12.3 «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників об`їзду перешкоди».

Порушення Правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку із спричиненням пішоходу ОСОБА_6 тілесних ушкоджень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений свою провину визнав повністю та щодо обставин вчинення кримінального правопорушення пояснив, що 16 липня 2016 року близько 09:30 він керував скутером на якому рухався по проїзній частині дороги вулиці Бульварної у напрямку вулиці Трудової в смт Високий Харківського району Харківської області та біля будинку № 17 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка переходила проїзну частину дороги попереду нього. Він залишився на місці ДТП, була викликана карета швидкої допомоги, поліція. Визнав вимоги за цивільним позовом прокурора. Також просив застосувати до нього Закон України «Про амністію 2016 року», оскільки він є інвалідом ІІІ групи.

З урахуванням такої позиції обвинуваченого, суд за згодою учасників судового провадження, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої, оголошенням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, при цьому суд з`ясував, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, їх позиція є добровільною і роз`яснив, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 16 липня 2016 року близько 09:30 вона переходила проїжджу частину вулиці Бульварної в смт Високий Харківського району Харківської області та біля будинку № 17 на неї наїхав скутер під керуванням ОСОБА_4 . Обвинувачений залишався біля неї до приїзду карети швидкої допомоги, в подальшому відшкодував спричинену матеріальну шкоду в повному обсязі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні обвинуваченому покарання, необхідного й достатнього для його виправлення та попередження нових злочинів, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які відповідно до ч. 1 п. 1, п. 2 ст. 66 КК України пом`якшують покарання суд визнає щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання суд не вбачає.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він є інвалідом ІІІ групи безстроково, має онкологічне захворювання, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не засуджений, одружений, має постійне місце проживання, де характеризується позитивно, при цьому обвинувачений вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як невеликої тяжкості, провину визнав повністю, тому обвинуваченому необхідно призначити покарання у межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вчинене у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Стосовно заявленого клопотання обвинуваченого про застосування до нього Закону України «Про амністію у 2016 році» суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 85 КК України на підставі закону про амністію або акту про помилування засуджений може бути повністю або частково звільнений від основного і додаткового покарань.

Статтею 86 КК України передбачено, що амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Відповідно до положень п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», який набрав чинності 07 вересня 2017 року, підлягають звільненню від відбування покарання особи, визнані винними у вчиненні необережного злочину, який не є особливо тяжким відповідно до ст. 12 КК України, які на день набрання чинності цим Законом в установленому порядку визнано інвалідами ІІІ групи.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про амністію у 2016 році», його дія поширюється на осіб, які вчинили злочини до дня набрання ним чинності включно, і не поширюється на осіб, які вчинили триваючі або продовжувані злочини, якщо вони закінчені, припинені або перервані після набрання чинності цим Законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 до набрання чинності Закону України «Про амністію у 2016 році» вчинив злочин, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як невеликої тяжкості і на день набрання цим Законом чинності 07 вересня 2017 року в установленому порядку визнаний інвалідом ІІІ групи, безстроково, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 130919 від 24 квітня 2016 року.

Таким чином, ОСОБА_4 відноситься до осіб, які підпадають під дію п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Обставини, передбачені ст. 9 Закону України «Про амністію у 2016 році», які б виключали можливість застосування амністії до обвинуваченого, судом не встановлені.

Враховуючи, що ОСОБА_4 є особою, на яку поширюється дія Закону України «Про амністію у 2016 році» у зв`язку з тим, що на день набрання чинності цим Законом він в установленому порядку визнаний інвалідом ІІІ групи, злочин вчинений з необережності і не є тяжким або особливо тяжким, а також те, що Закон України «Про амністію у 2016 році» поліпшує становище обвинуваченого, зокрема, передбачає звільнення його від призначеного покарання, суд вважає необхідним клопотання обвинуваченого про його звільнення від відбування покарання на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» задовольнити.

Стосовно вимог за цивільним позовом прокурора про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 2174,22 гривень, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до обвинуваченого, при цьому цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, а якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Враховуючи, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження, вона проходила лікування в умовах стаціонару Комунального закладу охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня», тому суд, на підставі ч. 1 ст. 1206 ЦК України стягує з обвинуваченого на користь фінансового управління Харківської обласної державної адміністрації сума вартості такого лікування у розмірі 2174,22 грн., а позов прокурора задовольняє в повному обсязі.

Витрати пов`язані із проведенням судової автотехнічної експертизи № 912/18 від 23 серпня 2018 року в розмірі 1144,00 гривень, що підтверджені довідкою про витрати на проведення експертизи, відповідно до вимог ч. 2 ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Речові докази по справі відсутні.

Заходи забезпечення провадження не застосовувалися.

Керуючись ст. ст. 373-376 КПК України, п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 200 (двохсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 (три тисячі чотириста) гривень 00 коп., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

ОСОБА_4 на підставі пункту «г» статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від призначеного покарання - звільнити.

Цивільний позов Харківської місцевої прокуратури № 6 повністю задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Фінансового управління Харківської обласної державної адміністрації витрати на лікування потерпілої ОСОБА_6 у розмірі 2174 (дві тисячі сто сімдесят чотири) гривні 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судової автотехнічної експертизи в сумі 1144 (одна тисяча сто сорок чотири) гривні 00 коп.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційну скаргу на вирок можуть подати: обвинувачений, його захисник в частині, що стосується інтересів обвинуваченого, прокурор, потерпілий, його представник у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції, при цьому вирок не підлягає оскарженню в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляція на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1