Справа №243/1768/18
Провадження№1-кп/243/153/2019
У Х В А Л А
І м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2019 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі Слов`янського міськрайонного суду Донецької області клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України. Обґрунтовуючи своє клопотання тим, що на теперішній час ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до злочину середньої тяжкості та передбачає міру покарання у вигляді позбавлення волі строком до 5 років, крім того, вказане кримінальне правопорушення він вчинив в період умовно-дострокового звільнення. Також необхідно враховувати, що ОСОБА_4 вже переховувався від суду в даному кримінальному провадженні. У зв`язку з цим, можливий термін покарання за інкриміноване кримінальне правопорушення, свідчить про наявність ризику повторного переховування ОСОБА_4 від суду. Крім того, достатніми є підстави вважати, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, встановлено, що ОСОБА_4 раніше вже вчиняв злочини, за що був засуджений до позбавлення волі, однак як встановлено досудовим розслідуванням, на шлях виправлення не став, оскільки ним знову вчинено корисливий злочин, крім того стосовно останнього на теперішній час ведеться досудове розслідування Слов`янським ВП ГУНП в Донецькій області за корисливий злочин. До того ж існує ризик впливу на потерпілого та свідків по кримінальному провадженню, оскільки їх ще не було допитано безпосередньо в суді та ОСОБА_4 знає їх місце мешкання, як встановлено з обставин кримінального правопорушення. Вказані обставини свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на його безпідставність.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд вважає, що клопотання прокурора не підлягає задоволення.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований та утримуватись під вартою інакше, як за вмотивованого рішення суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Пунктом с частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (1950 року), нікого не може бути позбавлено волі інакше, як згідно з процедурою, встановленою законом, а також якщо є розумні підстави вважати необхідним запобігання вчиненню особою правопорушення або втечу після його вчинення.

У відповідності до ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Як зазначено у ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою , суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Запобіжні заходи - це заходи забезпечення кримінального провадження, застосування яких супроводжується обмеженням конституційних прав і свобод осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень. Ці обмеження стосуються свободи пересування та вільного вибору місця перебування. Система запобіжних заходів закріплена у ч.1 ст. 176 КПК України.

У відповідності до вимог ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладена у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому суду в разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції (п. 85 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011).

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, однак це не може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, потреби ж досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у реалізацію прав і свобод обвинуваченого, про який йдеться у клопотанні прокурора.

Також враховується: тяжкість злочину, який інкримінується ОСОБА_4 , вік та стан здоров`я обвинуваченого.

Таким чином, прокурором взагалі не мотивоване таке звернення, а перелічені в ньому ризики не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні та не вбачаються з долученого клопотання.

Також, слід зауважити, що посилання прокурора у своєму клопотання на прогнозування ймовірності вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення та вплив на свідків та потерпілу є безпідставним й не може сприйматись судом як об`єктивне та використовуватись при вирішенні клопотання, оскільки воно побудоване на самих лише припущеннях.

Враховуючи вищенаведене, суддя дійшов до переконання про відсутність підстав для обрання ОСОБА_4 найбільш суворого запобіжного заходу у виді взяття під варту внаслідок відсутності фактичних даних, які б свідчили про те, що інші більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належну поведінку обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ст.181 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

При обранні вказаного запобіжного заходу, суддя враховує обставини, зазначені у ст. 178 КПК України, а саме те, що підозра у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення є обґрунтованою, обвинувальний акт перебуває на розгляді у суді, судовий розгляд не закінчено, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, раніше притягався до кримінальної відповідальності та був засуджений до реальної міри покарання, схильний до вчинення злочинів, може переховуватись від суду, перебував у розшуку під час судового розгляду кримінального провадження.

За таких обставин суд вважає, що для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України є необхідним застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що з врахуванням особи обвинуваченого, наявна достатність підстав для покладення на ОСОБА_4 обов`язків, визначених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 186, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 392, 395 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 2 КК України - відмовити.

Обрати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 60 (шістдесят) днів до 21 березня 2019 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України наступні процесуальні обов`язки:

1) заборонити йому цілодобово залишати житло за постійним місцем проживання ( АДРЕСА_1 ).

2)прибувати до суду за першою вимогою;

3)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

4) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

Копії ухвали направити начальнику Слов`янського відділу поліції ГУНП в Донецькій області для виконання.

Відповідно до вимог, передбачених ч.4 ст.181 КПК України, орган Національної поліції зобов`язаний негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчого.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань. Крім того в разі невиконання ним вище перерахованих обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала втрачає законної сили через 60 днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1