Справа № 364/830/17
Провадження № 1-кп/364/2/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2019 року, Володарський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурорів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Володарка обвинувальний акт у кримінальному провадженні, щодо обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Яблунівка, Білоцерківського району Київської області, працює головою Ставищенської районної організації профспілки працівників науки та освіти України, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 21 лютого 2013 року близько 08 години 00 хвилин, він, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухаючись по проїзній частині вулиці Наумова в с. Василиха, в напрямку смт. Ставище, в порушення вимог п. 2.3б та п. 2.3д ПДР України, не був уважним, не врахував дорожню обстановку, в порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України, при виявленні небезпеки для руху, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, допустив зіткнення передньою лівою частиною керованого ним автомобіля із пішоходом ОСОБА_11 , який рухався в шерензі разом із двома іншими пішоходами йому назустріч в його смузі руху. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень помер у Ставищенській ЦРЛ Київської області. Згідно висновку експерта, смерть ОСОБА_11 настала від внутрішньої травми, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа. Виявлені ушкодження у своїй сукупності, в даному випадку, призвели до настання смерті потерпілого. Усі виявлені ушкодження виникли незадовго до настання смерті, від дії з тупого предмету або при ударі об нього і могли утворитись при ударі автомобілем, що рухався. Виявлені ушкодження у своїй сукупності стосовно до живих осіб мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень як небезпечні для життя під час утворення. Висновком експерта № 97 від 29.05.2013 року встановлено, що в заданій дорожній ситуації слід при заданих вихідних даних, при швидкості автомобіля ВАЗ 2105 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 50 км/год, зупинний шлях автомобіля становить 47,4…65,2 м. В даній дорожній ситуації водій автомобіля марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , рухаючись з допустимою в населеному пункті швидкістю руху, не мав технічної можливості попередити зіткнення з пішоходом, шляхом застосування термінового гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху. В обвинувальному акті зазначено, що у зв`язку з грубим порушенням ОСОБА_7 вимог п. 2.3б, п. 2.3д та 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року, перебувають в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками у вигляді смерті пішохода ОСОБА_11 . Таким чином, ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно ст.22 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне відстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини, вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Ст. 25 КПК України визначено, що прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Допитавши в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, надані стороною обвинувачення та стороною захисту докази, керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 17, 22, 23 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, забезпечуючи відповідно до вимог ст. 321 КПК України здійснення сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, надавши сторонам кримінального провадження можливість подання ними суду доказів, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту їхніх правових позицій, провівши судовий розгляд у відповідності до вимог ст. 337 КПК України лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення, суд приходить до висновку про виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з наступних підстав.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину не визнав, обвинувачення йому зрозуміле, цивільний позов потерпілої не визнає та відмовився надавати покази згідно ст. 63 Конституції України.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Оцінюючи зібрані по справі та досліджені в судовому засіданні докази суд вважає, що його вина є недоведеною.

Потерпіла ОСОБА_9 в судовому засіданні надала показання, що вона є дочкою померлого ОСОБА_11 , зазначивши, що 21.02.2013 року в с. Василиха Ставищенського району Київської області сталась ДТП в якій загинув її батько. Про подію ДТП вона дізналася від свого чоловіка. Прибувши в с. Василиха на місце ДТП її батько був в крові та лежав на землі. Швидка допомога, яка приїхала на місце ДТП госпіталізувала батька до Ставищенської ЦРЛ Київської області. В Ставищенській ЦРЛ їй батько розповів про подію яка сталась, а саме, про обставини ДТП, батько йшов на базар з сусідками, та коли вони побачили автомобіль то зійшли з дороги в сніг. Батькові було 84 роки, 10 днів у ЦРЛ батько був в комі. В машині обвинуваченого була медсестра, яка не надала першу медичну допомогу батькові. На місці ДТП батько лежав на дорозі, а темний автомобіль «жигулі» стояв від батька на відстані приблизно 30 метрів. На місці ДТП батько був при свідомості та повідомив, що він йшов на базар в селі, а автомобіль їхав із села, батько йшов на зустріч руху автомобіля. На автодорозі був сніг, дорога прогорнута, на дорозі був лід, погода була морозною, очевидцем події не була.

Показання потерпілої ОСОБА_9 , не можуть бути взяті судом до уваги на підтвердження обвинувачення щодо ОСОБА_7 , в зв`язку з тим, що очевидцем ДТП вона не була, а прибула на місце події після повідомлення щодо ДТП за участю її батька.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надав показання про те, що в с. Василиха Ставищенського району Київської області проживає його баба ОСОБА_13 , яка разом з іншою сусідкою та дідом ОСОБА_11 йшли по правій стороні автодороги до магазину і на зустріч їм їхав автомобіль, який почало заносити, одна жінка відскочила, а його бабу ОСОБА_13 та діда ОСОБА_11 автомобіль збив. Про подію ДТП повідомила сусідка. На місці пригоди присутнім не був, приїхав в с. Василиха 23.02.2013 року. З дідом ОСОБА_11 не спілкувався. Пошкоджений автомобіль був у передній лівій частині, а саме, крило, стійка, вітрове скло. Медична допомога в ЦРЛ бабі не надавалась та потерпілою ОСОБА_13 не визнавалась. Про подію ДТП йому відомо зі слів його баби ОСОБА_13 , яка була учасником ДТП.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні надав показання, про те, що він є чоловіком потерпілої ОСОБА_9 та 21.02.2013 року приблизно о 08 годині 00 хвилин перевозив дітей на шкільному автобусі до школи. В цей час йому зателефонував ОСОБА_7 та повідомив, що він зачепив батька його дружини автомобілем. Підійшовши на місці ДТП до діда, він повідомив про ДТП, що він йшов на базар і його збив автомобіль. 2 тижні ОСОБА_11 був в комі, а на одинадцятий день ОСОБА_11 помер. На місці ДТП бачив автомобіль де було розбито переднє вітрове скло, з лисуватою резиною на авто. ОСОБА_7 знаходився біля свого автомобіля, швидкої допомоги та поліції ще не було. Із слів ОСОБА_11 йому стало відомо, що він йшов на базар з двома сусідками, на зустріч їхав автомобіль, після чого автомобіль почало заносити на них. Одна жінка відскочила, а ще одну жінку та ОСОБА_11 збив автомобіль. Погодні умови, в день ДТП був сніг, на автодорозі гололід, автодорога була розчищена але була дуже слизькою. Розчищена автодорога на рівні лопати трактора в обидві сторони, а саме, не менше 4 метрів, дана ділянка дороги без поворотів, на узбіччі був сніг, слідів гальмування чи заносу автомобіля видно не було так як йшов сніг.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні надав показання, про те, що він працює сільським головою с. Василиха Ставищенського району Київської області. 21.02.2013 року вранці приїхав на роботу, де йому повідомили що ОСОБА_7 на автомобілі збив ОСОБА_11 . Прибувши на місце ДТП він бачив як лежав на узбіччі ОСОБА_11 , який йому повідомив, що нічого страшного, нікого не треба обвинувачувати, він сам винен. В діда ОСОБА_11 була кров на правій частині обличчя. На місці ДТП стояв автомобіль, біля якого перебував ОСОБА_7 . Вночі пройшов великий сніг, але автодорога була прогорнута, дорожнє покриття було як лід. Жінки, які були із ОСОБА_11 вказали, що вони втрьох йшли посередині дороги, із слів ОСОБА_16 дід йшов з лівої сторони а вони із сусідкою з правої. На місці ДТП був приблизно 10 хвилин. З приводу ДТП як рухались по автодорозі йому повідомила ОСОБА_16 , яка йшла на базар разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні надав показання, про те, що в 2013 році він працював в ДАІ Ставищенського району Київської області та вказав, що виїздив на місце ДТП у складі слідчо-оперативної групи в с. Василиха Ставищенського району Київської області за участю автомобіля марки «ВАЗ» під керуванням ОСОБА_7 . На місці ДТП виконував вказівки слідчого, яка пора року була під час ДТП не пам`ятає та прізвище осіб які були на місці ДТП не пам`ятає через тривалий проміжок часу. На місці ДТП оформляв ДТП слідчий. Він як працівник ДАІ виконував вказівки слідчого. Які були пошкодження не пам`ятає та чи допитував когось особисто не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні надав показання, про те, що він працівник поліції Ставищенського ВП. В 2013 році у складі слідчо-оперативної групи виїздив на місце події, а саме, для оформлення ДТП в с. Василиха Ставищенського району Київської області. Це була зимова пора року, точної дати не пам`ятає. На місці ДТП знаходився автомобіль марки «ВАЗ 2105» чи «ВАЗ 2107» точно не пам`ятає темного кольору. Подробиці не пам`ятає, чи були пошкодження в автомобілі не пам`ятає, чи опитував якихось осіб на місці ДТП також не пам`ятає. Прізвище слідчого який виїздив на місце ДТП не пам`ятає. Чи опитував потерпілого ОСОБА_11 не пам`ятає, але якщо є документ, який підписано ним як працівником поліції то можливо опитував, замірів на місці ДТП не проводив. Встановлював очевидців ДТП.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні надала показання, про те, що вона працює фельдшером ФАП с. Винарівка, Ставищенського району Київської області. 21.02.2013 року ОСОБА_7 підвозив її на своєму автомобілі до роботи. Коли їхали з ОСОБА_7 на автомобілі, на зустріч йшло троє людей. Коли відбулася ДТП був сніг і дуже слизько. В автомобілі вона сиділа на задньому сидінні. На якій відстані вона побачила людей які йшли на зустріч вона не знає. Після ДТП одразу викликала швидку допомогу. Потерпілий йшов посередині між двома жінками на зустріч автомобілю. ОСОБА_7 почав з`їжджати вліво щоб об`їхати людей, а люди, які йшли на зустріч також почали звертати вліво, і ОСОБА_7 почав гальмувати. Дорога була прочищена але вкрита кригою. Час події приблизно 07 годин 00 хвилин.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні надала показання про те, що вона є двоюрідною сестрою потерпілої. Їй відомо що ОСОБА_7 збив батька ОСОБА_9 . Коли везли дітей до школи, їй повідомили що сталась ДТП, після чого поїхали до місцевого фельдшера. Коли привезли фельдшера на місці ДТП були з чоловіком ОСОБА_21 . Потерпілий ОСОБА_11 лежав на землі на узбіччі. При виїзді із села по руху автомобіля то потерпілий був зліва. Ще одну жінку, потерпілу від ДТП завели до сусідів. Погода була сонячною, сніжно, сильно слизько на автодорозі був лід. Дорога яка розчищена якої ширини вона не знає, на місці ДТП чекали приїзду швидкої допомоги ЦРЛ. Залучалась до участі в якості понятої. Подія ДТП була зимою а понятою залучалась влітку. Понятих було троє, крім неї ще ОСОБА_22 , інших не пам`ятає. Експерт щось вимірював, вона з іншими понятими стояла, що саме робили подробиць вона не знає, вчиняли якісь дії з приводу ДТП. При цих діях ОСОБА_7 присутній не був, а також не були присутні жінки, які йшли разом з ОСОБА_11 . Який автомобіль був під час слідчого експерименту їй невідомо. Чи застосовувалась відеозйомка та фотографування вона не пам`ятає. Протокол слідчого експерименту вона прочитала особисто і все що там було записано вірно.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні надала показання про те, що вона залучалась в якості понятої в слідчих експериментах з приводу ДТП за участю ОСОБА_7 . Учасників слідчого експерименту вона не пам`ятає. Слідчий експеримент проводився літом, в якому році не пам`ятає. В документах, які надавались слідчим вона розписувалась. Проводились якісь заміри, підрахунки. Чи показували щось під час проведення слідчих експериментів ОСОБА_24 і ОСОБА_25 вона не пам`ятає, але вони в процес проведення слідчого експерименту не вмішувались. Які заміри робили не пам`ятає. Подробиць проведення слідчого експерименту не пам`ятає. Зауважень до слідчого не було.

Оцінюючи показання свідків, які були допитані в судовому засіданні, суд вважає, що вони не можуть бути взяті судом до уваги, як підтвердження обвинувачення щодо ОСОБА_7 за ст. 286 ч. 2 КК України, а саме, порушення ПДР України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, з врахуванням того, що вони не були очевидцями дорожньо-транспортної пригоди, а саме, як рухався обвинувачений та потерпілий ОСОБА_11 , а подію бачили фактично після того як сталась ДТП.

Експерт ОСОБА_26 в судовому засіданні надав показання про те, що 17.05.2013 року слідчим ОСОБА_27 було направлено постанову про призначення експертизи з вихідними даними по питаннях для проведення експертизи. Відповідно до висновку експертизи № 97 водій не мав технічної можливості уникнути ДТП. Матеріалів, які направив слідчий було достатньо для проведення експертизи. Будь яких клопотань до слідчого у зв`язку з проведенням експертиз ним не направлялось. Щодо дій пішохода в експертному висновку не висвітлювалось так як це є юридичною оцінкою дій пішохода, що виходить за межі компетенції експерта автотехніка.

Експерт ОСОБА_28 в судовому засіданні надала показання про те, що вона склала висновок експертизи відповідно до даних, зазначених в постанові слідчого по ДТП із викладенням відповідей на всі питання слідчого. Стаж роботи експертом 12 років. Слідчим надавались матеріали на 201 аркуші для проведення експертизи, матеріалів було достатньо для проведення експертного дослідження. У висновку експертизи зазначено, що за даних умов у дорожній обстановці що склалась, водій не мав технічної можливості уникнути зіткнення з пішоходом.

Експерт ОСОБА_29 в судовому засіданні надав показання про те, що висновком експерта по ДТП за участю ОСОБА_7 , надано відповіді на питання слідчого відповідно до постанови слідчого про призначення експертизи. Стаж роботи експертом з 2002 року. По справі проводив 2 експертизи, матеріали слідчим надавались на 201 аркуші.

Експерт ОСОБА_30 в судовому засіданні надав показання про те, що висновок експерта підтверджує в повному обсязі, матеріали справи надавались слідчим, в якому обсязі не пам`ятає. Матеріали слідчим надавались ті, що стосувались ДТП за участю ОСОБА_7 . В основу експертизи покладено вихідні дані, які надав слідчий у постанові про призначення експертизи. Всі висновки зазначені у висновку експертизи. Дії водія при діях пішоходів по справі зазначено у висновку експертизи, який він підтверджує.

Факт дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 21 лютого 2013 року близько 08 години 00 хвилин, по вулиці Наумова в с. Василиха, в напрямку смт. Ставище із зіткненням автомобіля марки «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_7 та пішоходом ОСОБА_11 підтверджується протоколом огляду місця ДТП, схемою до нього, фото таблицями (т.2 а.с.99-107).

З протоколу огляду транспортного засобу від 21.02.2013 року (т.2 а.с.108) вбачається, що автомобіль марки ВАЗ 2105, реєстраційний номер НОМЕР_1 отримав пошкодження: розбито лобове скло. Модель шин, малюнок протектора, їх зношеність та пошкодження відповідають вимогам ПДР, без пошкоджень марки, вантаж відсутній, стан рульового управління та стан гальмівних систем робочої та стояночної в справному стані, причіп відсутній, освітлювальні, сигнальні прилади, вітрове і бокове скло, дзеркала заднього огляду в справному стані.

З висновку судово-медичної експертизи (т.2 а.с.114-115) вбачається, що смерть ОСОБА_11 настала від внутрішньочерепної травми, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа. При дослідженні трупа було виявлено наступні тілесні ушкодження: забій головного мозку, крововилив під тверду мозкову оболонку, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів. Усі виявлені ушкодження які призвели до смерті ОСОБА_11 утворились від дії тупого предмета та могли утворитись в результаті дорожньо-транспортної пригоди, при наїзді легкового автомобіля на пішохода в термін та за обставин, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи. Усі виявлені ушкодження у своїй сукупності стосовно мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя під час утворення.

З висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції станом на 21.02.2013 року (т.2 а.с.110) вбачається, що у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено.

З висновку автотехнічної експертизи № 97 від 29.05.2013 року (т.2 а.с.142-144) вбачається, що водій автомобіля «ВАЗ 2105» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_7 у дорожній ситуації, що склалась, з технічної точки зору, повинен був керуватися вимогами п. 12.3 ПДР України, згідно яких: - п.12.3. У разі виникнення небезпеки або перешкоди для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинна негайно вжити заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. Відповідно до п. 1.10 ПДР України (Загальні положення): - небезпека для РУХУ зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її), яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Перешкода для РУХУ - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, шо рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу. Враховуючи викладене вище, та керуючись вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху, водію ОСОБА_7 в момент виникнення небезпеки для руху необхідно було негайно застосувати екстрене гальмування, так як пішохід в будь-який момент міг змінити напрямок свого руху, зупинитися, чого водій не міг передбачити наперед, тому питання можливості об`їзду пішохода не досліджується. Питання про наявність або відсутність технічної можливості у водія ОСОБА_7 попередити наїзд вирішується співставленням зупинного шляху автомобіля «ВАЗ 2105» в умовах даної пригоди із відстанню на якій знаходився керований ним автомобіль від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху. В умовах даної пригоди величина відстані на якій знаходився автомобіль «ВАЗ 2105» д.н.з. НОМЕР_2 від місця наїзду на пішохода у вказаний момент виникнення небезпеки для руху становить 33.3м.

Порівнюючи відстань зупинного шляху автомобіля «ВАЗ 2105» в даних дорожніх умовах із відстанню, на якій знаходився вище вказаний автомобіль від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_7 приходимо до висновку, що водій автомобіля «ВАЗ 2105» д.н.з. НОМЕР_2 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування в заданий момент виникнення небезпеки для руху.

Проведеними дослідженнями встановлено, що водій знаходився в такій дорожній обстановці, що при своєчасному виконанні технічних вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України він не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода.

Згідно висновку експерта № 5-02/361 від 16.09.2015 року, відповідно до терміну «безпечна швидкість» водій, за певних дорожніх обставин, повинен обрати таку швидкість яка йому дає змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах. При цьому в Правилах дорожнього руху не визначено якою саме повинна бути безпечна швидкість за певних умов, а беручи до уваги те, що для кожного водія швидкість руху індивідуальний показник, так як за рівних дорожніх умов кожний водій, враховуючи свої навички керування, водійській стаж, стан здоров`я, стан транспортного засобу може обрати свою швидкість руху, яка буде для нього безпечною і дозволить йому безпечно керувати транспортним засобом, яку визначити експертним шляхом не можливо.

Таким чином, експертним шляхом не можливо встановити чи відповідала швидкість руху, обрана водієм автомобілем «ВАЗ- 2105», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , допустимій за даних дорожніх умов, так як даний показник швидкості є сугубо індивідуальним для кожного водія.

Беручи до уваги покази водія та пасажира, експертний аналіз дорожньо-транспортної ситуації, що розглядається, дає змогу зробити висновок, що пішохід з моменту зміни напрямку руху праворуч, був небезпекою для руху водію автомобіля, а тому, з технічної точки зору, з моменту виникнення небезпеки для руху водій автомобіля повинен був діяти у відповідності до вимог п.12.3 Правил дорожнього руху, тобто у разі виникнення небезпеки для руху, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Таким чином, за заданих дорожніх обставин, з технічної точки зору, беручи до уваги покази водія автомобіля та пасажира автомобіля, водій автомобіля «ВАЗ- 2105», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , повинен був діяти згідно вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху. В свою чергу, беручи до уваги дані слідчого експерименту, зокрема те, що пішоходи рухались в зустрічному напрямку по смузі руху автомобіля, водій автомобіля під час проїзду повз пішоходів повинен був, залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу дотримувати безпечного інтервалу. Таким чином, за заданих дорожніх обставин, з технічної точки зору, беручи до уваги дані слідчого експерименту від 4 липня 2015 року, водій автомобіля «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , повинен був діяти згідно вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху. Для того, щоб встановити чи мав водій автомобіля «ВАЗ-2105» технічну можливість попередити наїзд шляхом застосування термінового гальмування, діючи у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, потрібно порівняти зупиночний шлях автомобіля з його віддаленням від місця зіткнення, в заданий момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля, який вирахувано у дослідній частині висновку експерта. Таким чином, за даних дорожніх умов, за умови руху автомобіля з обраною водієм швидкістю 50 км/ГОД., величина зупиночного шляху автомобіля становить 65,2...47,4 м. Як зазначено у постанові сліди гальмування автомобіля на місці ДТП відсутні. За зазначених умов віддалення автомобіля від місця наїзду в заданий момент виникнення небезпеки для руху водію визначено відповідною формулою. Проведеними розрахунками встановлено, що беручи до уваги темп руху пішохода, згідно показів ОСОБА_31 та показів ОСОБА_14 , водій автомобіля «ВАЗ-2105». реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , не мав технічної можливості попередити наїзд шляхом застосування екстреного гальмування з моменту зміни напрямку руху до наїзду враховуючи покази ОСОБА_14 та покази ОСОБА_9 , лише за умови руху автомобіля зі швидкістю 50 км/год, сповільненням 2,7 м/сек2, з урахуванням темпу руху вказаного ОСОБА_9 , водій мав можливість попередити наїзд на пішохода.

Розглядаючи розвиток дорожньої ситуації, що відповідає даним слідчого експерименту від 4 липня 2015 року, водій автомобіля помітивши пішоходів, що рухаються в зустрічному напрямку, на відстані близько 100 м, наблизившись до них, повинен був враховувати положення пішоходів на проїзній частині та габарити керованого ним автомобіля перед виконанням маневру об`їзду. При цьому необхідно зазначити, що беручи до уваги положення пішоходів на проїзній частині (1.2 м від краю), габаритну ширину автомобіля (1,62 м) та ширину проїзної частини 2,8 м. водій автомобіля, лише забезпечивши безперешкодний проїзд повз пішоходів продовжувати рух, а в разі неможливості безпечного проїзду зупинити керований ним автомобіль, для чого було достатньо відстані в 100 м (зупиночний шлях автомобіля 65,2...47,4 м), тобто виконуючи вимоги п. 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху водій автомобіля мав можливість попередити наїзд на пішохода. Таким чином, беручи до уваги заданий момент виникнення небезпеки та данні слідчого експерименту водій автомобіля «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 мав технічну можливість попередити наїзд на пішохода шляхом виконання вимог п. 13.1 та п. 12.3 Правил дорожнього руху. Враховуючи задані обставини руху автомобіля та пішоходів, за умови зміни напрямку руху пішоходом, перед наїздом, пішохід своїми діями створив небезпеку для руху водію автомобіля. Створюючи своїми діями небезпеку для руху водію автомобіля, пішохід, з технічної точки зору, змушував водія автомобіля діяти у відповідності до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху, тобто зменшувати швидкості аж до зупинки транспортного засобу, застосовуючи гальмування. В свою чергу, за умови положення пішоходів на проїзній частині у відповідності до даних слідчого експерименту, водій автомобіля повинен був діяти у відповідності до вимог п 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху, тобто продовжувати рух забезпечивши повз пішоходів забезпечивши їх безпеку.

Таким чином, з технічної точки зору, за даних дорожніх обставин, за умови зміни напрямку руху пішоходом, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, знаходяться невідповідні, вимогам Правил дорожнього руху, дії пішохода, пов`язані з різкою зміною напрямку руху та створенням небезпеки для руху водію автомобіля. А за умови, руху пішоходів у відповідності до даних слідчого експерименту від 4 липня 2015 року, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, знаходяться невідповідні вимогам п.13.1 Правил дорожнього руху, дії водій автомобіля, пов`язані з недотриманням безпечного бокового інтервалу в процесі об`їзду пішоходів. Експертним шляхом не можливо встановити чи відповідала швидкість руху, обрана водієм автомобіля марки «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , допустимій за даних дорожніх умов, так як даний показник швидкості є сугубо індивідуальним для кожного водія. За заданих дорожніх обставин, з технічної точки зору, беручи до уваги покази водія автомобіля та пасажира, водій автомобіля «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , повинен був діяти згідно вимог п. 12 3 Правил дорожнього руху.

За заданих дорожніх обставин, з технічної точки зору, беручи до уваги дані слідчого експерименту від 4 липня 2015 року, водій автомобіля «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_7 , повинен був діяти згідно вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху.

Згідно висновку експерта № 14219/16-52/6721/17-52 від 20.04.2017 року, з метою відповіді на дані питання було проаналізовано надані матеріли, пояснення учасника та свідків даної пригоди та схему до протоколу огляду місця ДТІІ від 21.02.2013 р. встановлено наступне, автомобіль ВАЗ в кінцевому положенні зафіксований дещо під кутом вправо до поздовжньої осі дороги на відстані 1,3м та 1,1м від лівих коліс автомобіля до лівого краю проїзної частини вул. Наумова в поперечному напрямку; та на відстані 13,0м від умовної лінії електроопори до заднього правого колеса автомобіля ВАЗ в повздовжньому напрямку. Також на схемі ДТП зафіксовано «сліди крові», візуально спостерігаються за межею розчищеної проїзної частини та розташовані на відстані 5,2 м до електроопори №16 в повздовжньому напрямку та дещо лівіше від розташування автомобіля ВАЗ в кінцевому положенні. Слід зазначити, що на схемі ДТП не зафіксована слідова інформація, яка б вказувала на траєкторію руху автомобіля до наїзду на пішохода.

З матеріалів справи вбачається, що дана ДТП сталась в світлу пору доби, в межах населеного пункту на ділянці дороги, яка на момент ДТП була вкрита «вкатаним шаром снігу» частково розчищена від снігу та з обох боків мала навали розгорнутого снігу. Ширина розчищеної частини дороги становила 2,8м. Автомобіль ВАЗ під керуванням водія ОСОБА_7 рухався в напрямку від центра села зі швидкістю 50 км/год. Три пішоходи шеренгою рухалися назустріч автомобілю ВАЗ по розчищеній частині дороги ближче до лівого узбіччя відносно свого напрямку руху. При наближенні автомобіля ВАЗ до пішоходів один з пішоходів відскочив вліво, інші два пішохода почали бігти вправо відносно свого напрямку руху, тобто зліва направо відносно напрямку руху автомобіля ВАЗ. Місце наїзду на пішохода ОСОБА_11 розташоване на відстані 0,5м від лівого краю розчищеної дороги по напрямку руху автомобіля ВАЗ. Для уникнення наїзду водій ОСОБА_7 в момент виявлення пішоходів змістився лівіше відносно свого напрямку руху, а в момент зміни напрямку руху пішоходами застосував гальмування. Контакт автомобіля з тілом пішохода відбувся передньою лівою частиною кузова автомобіля ВАЗ (згідно наявних в матеріалах справи фотознімків пошкоджень транспортного засобу).

В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, дії водія автомобіля ОСОБА_7 регламентуються вимогами п.п. 12.4, 12.3 ПДР України В практиці проведення автотехнічних досліджень під технічною можливістю попередження ДТГІ з боку водія розуміють можливість уникнути зіткнення (наїзду, перекидання, тощо) шляхом зниження швидкості, зупинки ТЗ або маневру.

Згідно чинних методичних рекомендацій, маневр як засіб уникнення ДТП розглядається у випадку об`їзду нерухомої перешкоди або тоді, коли перешкода рухається в попутному чи зустрічному напрямку. Оскільки в постанові про призначення експертизи вказано момент виникнення небезпеки для руху водію автомобіля ВАЗ ОСОБА_7 з «моменту зміни напрямку руху пішохода, який рухався з права па ліво відносно напрямку його руху». Для вирішення питання стосовно технічної можливості уникнути даного наїзду з боку водія ОСОБА_7 шляхом екстреного гальмування керованого ним автомобіля ВАЗ, необхідно визначити величину зупиночного шляху цього автомобіля в даній дорожній обстановці та порівняти її з величиною відстані, на якій цей автомобіль знаходився від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для його руху в даній дорожній обстановці, величина зупиночного шляху автомобіля ВАЗ при швидкості 50км/год повинна була скласти приблизно 48...65м. Віддалення автомобіля ВАЗ до місця наїзду у вказаний в постанові момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_7 , при швидкості руху 50км/год величина віддалення автомобіля ВАЗ у вказаний момент виникнення небезпеки для руху водію ОСОБА_7 до місця наїзду складала не більше 28...33м.

При порівнянні величин зупиночного шляху автомобіля ВАЗ з відстанню від автомобіля до місця наїзду у вказаний в постанові про призначення експертизи в момент виникнення небезпеки для руху водію видно, що в даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 за вказаних слідством обставин зближення ТЗ та пішохода не мав технічну можливість уникнути даного наїзду шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля. В даній дорожній обстановці, водію автомобіля ВАЗ слід було дотримуватись безпечного бокового інтервалу не менше 0,6м. Разом з тим виходячи із умов в даній дорожній обстановці, слід зверну їй увагу, на такі обставини. На розчищеній частині дороги шириною 2,8 м забезпечити розрахований безпечний інтервал з урахуванням характеру руху пішоходів (три чоловіки шеренгою) з технічної точки зору не можливо, оскільки пішоходи вже знаходяться в небезпечній зоні (в смузі руху автомобіля), тобто безконтактний проїзд автомобіля ВАЗ повз пішоходів в даних умовах неможливий.

Тож згідно висновків вказаної експертизи В даній дорожній обстановці, з технічної точки зору, дії водія автомобіля ОСОБА_7 регламентуються вимогами п.п. 12.4, 12.3 ПДР України.

В даній дорожній обстановці водій ОСОБА_7 за вказаних слідством обставин зближення ТЗ та пішохода не мав технічну можливість уникнути даного наїзду шляхом застосування екстреного гальмування керованого ним автомобіля.

Якщо водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_7 побачив пішоходів, що рухаються шеренгою за 100 м, то він мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом виконання вимог п. 12.3 ПДР України в частині зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Також вказаний висновок експертизи стверджено висновком експертизи № 9133/17-52/10666/17-52 від 15.06.2017 року (т.2 а.с.230-235).

Ствердних доказів в судовому засіданні того, що виявлення водієм ОСОБА_7 пішоходів, що рухались шеренгою йому на зустріч відбулось за 100 метрів (чи будь-яку іншу, більшу чи меншу відстань) не надано, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. З врахуванням показань свідків, експертів та досліджених висновків експертів, будь-яких клопотань про проведення повторної чи будь-якої іншої експертизи для усунення протирічь в судових експертизах учасниками не подавались, а вихідні дані у постановах про призначення експертиз щодо обставин ДТП вказані слідчим на підставі зібраних матеріалів кримінального провадження та достовірно не встановлено, та в судовому засіданні не надано та не досліджено, за яку відстань ОСОБА_7 міг побачити пішоходів та уникнути ДТП не порушуючи ПДР України, тому відповідно до висновку експертиз не усунуті припущення можливості уникнути ДТП з порушенням ПДР України ОСОБА_7 з врахуванням відповідно до висновку експертизи № 9133/17-52/10666/17-52 від 15.06.2017 року, оскільки у вказаному висновку експертизи питання визначення технічної можливості у водія ОСОБА_7 уникнути наїзду на пішохода шляхом безпечного об`їзду не вирішувалось та в основу експертного дослідження закладено у вихідних даних, що водій ОСОБА_7 побачив пішохода за 100 метрів до зіткнення, що є припущенням, так як будь-яких доказів в судовому засіданні стороною обвинувачення на підтвердження даної обставини не надано. Окрім того з врахуванням інших висновків експертиз, які спростовують дані обставини, а саме, відстань виявлення водієм ОСОБА_7 пішоходів, які рухались йому на зустріч.

Основним об`єктом доказування у кримінальній справі за ст. 286 КК України є наступні факти: 1. Особа яка притягується до кримінальної відповідальності порушила правила дорожнього руху. Ці порушення знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. 2. Спричинення в наслідок ДТП потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тяжких тілесних ушкоджень чи смерті які знаходилися в причинному зв`язку з ДТП.

Таким чином, суд дійшов висновку, що порушення ПДР України водієм ОСОБА_7 не знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

По справі були призначені та проведені ряд експертиз, які за висновками котрих у водія ОСОБА_7 була відсутня технічна можливість уникнути зіткнення з пішоходом, вказані експертизи були проведені на підставі вихідних даних, наданих слідчим.

З довідок Ставищенської ЦРЛ Київської області (т.2 а.с.237-238) вбачається, що ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

З характеристики (т.2 а.с.236) вбачається, що ОСОБА_7 по місцю проживання характеризується позитивно.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п.п. 18, 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено те, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п.1 цієї статті.

Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення. Недопустимість порушення таких принципів Європейський суд з прав людини засвідчив у справі «Тельфнер проти Австрії» від 20 березня 2001 року та «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 08 лютого 1996 року.

Оцінюючи в сукупності всі наявні в матеріалах справи докази та обставини, що були встановлені під час розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що кваліфікується, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 визнається судом недоведеним, оскільки досудовим слідством не було надано достатніх та необхідних доказів, які б свідчили про вину ОСОБА_7 у скоєнні цього злочину, а тому останнього необхідно виправдати за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПАТ "НАСК "ОРАНТА", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду, та роз`яснити позивачу право звернутися з позовом до суду у порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст. 349, 370, 373,374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_7 визнати невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за відсутністю в його діях складу злочину та виправдати.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ПАТ "НАСК "ОРАНТА", про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Речові докази по справі: автомобіль «ВАЗ 2105» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що знаходиться на зберіганні у ОСОБА_7 дозволити використовувати йому за призначенням.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Володарський районний суд Київської області.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору на підставі п.6 ст.376 КПК України.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі подання апеляційної скарги, якщо вирок не буде скасовано, він набирає чинності після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1