УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/17086/18

Провадження №: 1-кс/755/6244/18

"13" листопада 2018 р.

м. Київ

слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання клопотання слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві ОСОБА_5 про арешт майна у рамках кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010263 від 06.11.2018, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК У країни, встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

До слідчого судді даного місцевого суду надійшло зазначене клопотання слідчого, яке погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках цього провадження, у зв`язку з здійсненням досудового розслідування у ньому та необхідністю встановлення обставин визначених ст.ст. 2, 91 КПК України при наявності на передумов визначених ст.ст. 132, 170 того ж Кодексу.

Встановлені обставини у ході розслідування цього кримінального провадження органом досудового розслідування та наведені заявником у клопотанні відомості на їх підтвердження щодо доцільності застосування такого типу заходу забезпечення кримінального провадження
Слідчим відділом Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, розслідується кримінальне провадження зареєстроване в ЄРДР за № 0010263 від 06.11.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) визначивши вчинення злочину, як джерело для здобуття коштів, та матеріальних благ для свого існування, діючи з корисливих мотивів, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, часі та місці, вступила в злочинну змову із ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ), з метою вчинення відкритого викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб, під приводом працівників соціальних служб України.

Так, 06.11.2018 близько 13 год. 25 хв. шляхом здійснення дзвінків на стаціонарні телефони, обрали об`єктом свого злочинного посягання мешканця квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_14 , з метою вчинення відкритого викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб. Реалізуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) разом із ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) на орендованому автомобілі приїхали до будинку АДРЕСА_2 , з метою вчинення відкритого викрадення чужого майна поєднаного з проникненням у житло, за попередньою змовою групою осіб. Перебуваючи за вказаною адресою, згідно заздалегідь розподілених ролей вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) разом із ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) направилась до квартири АДРЕСА_1 з метою проникнення до приміщення вказаної квартири під приводом соціальних працівників з метою вчинення відкритого викрадення чужого майна. В цей час, ОСОБА_15 ( ОСОБА_9 ) та ОСОБА_16 ( ОСОБА_13 ) в свою чергу залишились в автомобілі та спостерігали за навколишньою обстановкою, з метою повідомлення ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) про небезпеку у разі викриття їх злочинних дій. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) разом із ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) проникли до приміщення квартири АДРЕСА_1 , після чого повідомивши потерпілому ОСОБА_14 , що вони являються працівниками Пенсійного фонду України, що не відповідає дійсності, чим, ураховуючи положення постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 10 "Про судову практику у справах про злочини проти власності" в чатсині того, що під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище розуміється незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), ввели в оману потерпілого з метою проникнення до його житла. Перебуваючи в квартирі АДРЕСА_1 , в той час, коли потерпілий ОСОБА_14 дістав грошові кошти в сумі 24000 гривень ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), діючи умисно, з корисливих мотивів, користуючись похилим віком потерпілого та неможливістю чинити фізичний опір, шляхом ривка відкрито викрала у потерпілого ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 24000 гривень. Після чого, ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) разом із ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) з місця вчинення злочину зникли на автомобілі, в якому їх чекали ОСОБА_15 ( ОСОБА_9 ) та ОСОБА_16 ( ОСОБА_13 ), однак невдовзі були затримані працівниками поліції.

В подальшому, 06.11.2018 на підставі ч.3 ст.208 КПК під час затримання по АДРЕСА_3 у ОСОБА_15 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході обшуку виявлено та вилучено наручний годинник, мобільний телефон «Iphone 8+», ІМЕІ: НОМЕР_1 .

Враховуючи, що речі, які були вилучені при обшуку мають значення речового доказу у кримінальному провадженні, на підставі викладеного та у світлі норм п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, сторона обвинувачення просить накласти арешт на це майно.

Позиція сторін

Прокурор групи прокурорів прокурор Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у його мотивувальній частині.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення даного клопотання ураховуючи невідповідність вилученого майна критеріям ст. 98 КПК України, порушенням умов вилучення самого майна здійсненого під час обшуку.

В свою чергу, ураховуючи норми ст.ст. 22, 26, 172 КПК України, слідчим суддею, з огляду на фактичні обставини на доводи наведені прокурором та захисником, визнано за можливе провести судовий розгляд клопотання без участі власника майна, та у ракурсі норм частини 1 тієї ж статті, статей 22, 26 зазначеного Кодексу у відсутність.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Слідчий суддя, перевіривши клопотання заявника на дотримання вимог Кримінального процесуального Кодексу України (далі КПК), приходить до наступного.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно ж до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч. 1 ст. 98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тобто, при накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Тотожного висновку дійшов і апеляційний суд м. Києва в ухвалі від 30.05.2017 у справі № 752/4897/17 указавши, що при арешті майна з підстави визначеної п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом та у справі № 757/54015/17-к (ухвала від 11.10.2017), а саме зауваживши, що наявність постанови про визнання майна, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт, речовими доказами у кримінальному провадженні, не встановлює обов`язок слідчого судді або суду у накладенні арешту на вказане майно. При накладенні арешту на майно з даних підстав, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому висновки слідчого судді не залежать від наявності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Дана позиція суду апеляційної інстанції ураховується слідчим суддею, у світлі норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з метою однакового застосування всіма судами кримінального процесуального законодавства та уникнення неоднозначного тлумачення норм права.

При цьому, в силу положень частин 3 та 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі щодо надання тимчасового доступу (п. 5 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються, а не просто вказати їх.

Тобто, посилаючись на певну підстав, як дійсну для арешту майна, автор звернення має довести її реальну наявність, у світлі норм ст.ст. 22, 26, 132 КПК України.

У цій ситуації, сторона обвинувачення указує, що вилучене у ОСОБА_17 майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, що є дійсним у відношенні мобільного телефону у ракурсі фактичних обставин учинення кримінального правопорушення грабежу та того, що, як уважає слідство, на цій стадії, відповідно до розподілених ролей серед співучасників діяння, володілець майна залишався в автомобілі та спостерігав за навколишньою обстановкою, з метою повідомлення ОСОБА_10 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) про небезпеку у разі викриття їх злочинних дій.

Тим самим, це майно може містити у собі, для прикладу, дані про телефонні з`єднання між особами (чотири особи), які підозрюються у грабежі.

Разом з тим, слідчий суддя сприймає критично доводи сторони обвинувачення про відповідність критеріям ст. 98 КПК України іншого майна вилученого у ОСОБА_17 , так як у цій частині цю обставину заявники просто указують у клопотанні, але не подають слідчому судді докази на підтвердження її дійсності.

ЄСПЛ у справі «Ушаков та Ушакова проти України» 18 червня 2015 року указує на те, що Суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Більше того, слід нагадати, що під час провадження на підставі Конвенції неухильно застосовується принцип affirmanti incumbit probatio (той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження).

У ході судового розгляду у ракурсі фактичних обставин учинення кримінального правопорушення грабежу та розподілених ролей серед співучасників говорити про відповідність критеріям ст. 98 КПК України наручного годинника підстав не має.

Щодо доводів захисту про вилучення майна з порушенням норм КПК, то слід відмити, що, згідно ч. 3 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу, а у цій ситуації, з дотриманням критерію «поза розумним сумнівом» факт порушення правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу установлений не був.

З огляду на, що саме з цієї передумови слідчий суддя уважає за доречне дане клопотання задовольнити частково та накласти арешт на мобільний телефон з метою регламентованою п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, однак у арешті іншого майна відмовити, з огляду на недоведеність відповідності іншого майна критеріям ст. 98 того ж Кодексу.

Також, слідчий суддя, у порядку ч. 3 ст. 173 КПК України, яка регламентує, що відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна, уважає за доречне указати, стороні обвинувачення на доцільність повернення майна, у арешті якого відмовлено, володільцю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-29, 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376, 534 КПК України, слідчий суддя постановив:

клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно ОСОБА_18 ( ОСОБА_9 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме мобільний телефон «Iphone 8+», ІМЕІ: НОМЕР_1 .

В іншій частині у задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню на всій території України.

В силу ст. 175 КПК України, негайне виконання ухвали про арешт майна покласти на слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_5 , прокурора Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити учасникам процесу, третім особам, власнику майна, які присутні під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надіслати їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали 16:43 год. 16.11.2018.

Слідчий суддя: ОСОБА_1