Справа № 524/8033/18
Провадження №1-кп/524/106/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2019 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременчука, громадянина України, українця, повна загальна середня освіта, одруженого, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, інвалідом, учасником бойових дій, ліквідатором аварії на ЧАЕС не являється, працюючого в НВП «Фероліт» на посаді заливальник металу та сплаву, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:
-22.08.2006 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.187; ст.75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;
-12.03.2010 року тим же судом за ч.1 ст.185 КК України до штрафу в розмірі 100 грн.;
-26.10.2010 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст.122; ст.75 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком на 1 рік;
-15.02.2012 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області за ч.1 ст.187 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;
-25.04.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.186; ст.75, 76 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;
-15.06.2017 року Автозаводським районним судом м. Кременчука за ч.2 ст.186; ч.4 ст.70; ст.75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.
Під час судового розгляду встановлено, що відповідно до ухвали суду від 11.01.2019 року строк тримання під вартою обвинуваченого спливає 11 березня 2019 року.
В судовому засіданні судом на обговорення учасників процесу поставлено питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.
Прокурор в судовому засіданні вважав за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого, зазначивши, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України.
Захисник заперечував проти продовження строку тримання під вартою, зважаючи на не доведеність існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України.
Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.
Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, приходить до наступного.
Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Згідно ст..29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.
Наведені Конституційні гарантії права на свободу та особисту недоторканість поєднується з такими ж вимогами статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), яка відповідно до вимог частини 1 статті 9 Конституції Україниратифікована 17 липня 1997 року Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположним свобод людини (1950 року), Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції».
У пункті 1 статті 1 цього Закону зазначено, що Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обовязковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського Суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, а статтями 13, 17 Закону України «Про визнання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права» та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.
Так в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Ілійков проти Болгарії" вказано, що суворість передбаченого покарання є суттєвим моментом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. У справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року вказано, що особлива якість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСП у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року).
З огляду на те, що до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою завершити судове провадження не виявляється можливим, оцінюючи суспільну небезпечність та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, має не зняті та не погашені у встановленому порядку судимості, злочин у якому обвинувачується вчинив щодо особи похилого віку та в період іспитового строку за попереднім вироком, його стан здоров`я, сімейний стан, матеріальне становище з метою запобігання ризикам, що передбачені ст..177 КПК України, а саме запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд вважає недостатнім застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу та вважає необхідним продовжити обвинуваченому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Керуючись ст. 331, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 60 днів, а саме: до 25 квітня 2019 року включно.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Заперечення проти ухвали може бути включене до апеляційної скарги на судове рішення.

СУДДЯ: