Справа№ 308/9355/18
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2019 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченої ОСОБА_4 ,
потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002282 від 19.07.2018 року, про обвинувачення:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Ужгород, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з повною загальною середньою освітою, непрацюючої, неодруженої, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

18.07.2018 року, приблизно о 22 год. 36 хв., обвинувачена ОСОБА_4 , знаходячись по вул. 8-го Березня в м. Ужгороді біля входу до пабу «Белфаст», будучи обвинуваченою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, на ґрунті неприязних особистих стосунків із ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень, схопила ОСОБА_5 обома руками за волосся, після чого відразу нанесла останній один удар правою рукою стиснутою в кулак в ліве око, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин голови, навколоочної гематоми зліва, ерозії рогівки лівого ока, берліонового помутніння лівого ока, які згідно з висновком експерта № 318 від 02.08.2018 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.
Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,за обставин, викладених у обвинувальному акті, визнала повністю та у вчиненому щиро розкаялася. Пояснила, що 18.07.2018 року, знаходячись по вул. 8-го Березня в м. Ужгороді біля входу до пабу «Белфаст», вона дійсно нанесла удар рукою потерпілій ОСОБА_5 в область ока. Цивільний позов, заявлений потерпілою до неї, визнає частково.
Потерпіла ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердила обставини, викладені у обвинувальному акті. Цивільний позов, пред`явлений нею до обвинуваченої, підтримала повністю та просила позов задовольнити.

Розглянувши матеріали кримінального провадження суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 доведена повністю.

Оскільки прокурор, обвинувачена, та потерпіла не заперечили щодо фактичних обставин справи, враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_4 визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення в повному обсязі за обставин, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги встановлення судом того факту, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин і відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, а також приписи ч. 2 ст. 394 КПК України щодо особливостей апеляційного оскарження, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої, потерпілої, та дослідженням характеризуючих даних про особу обвинуваченої.

Таким чином, оцінивши показання обвинуваченої, які вона надала вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленою із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обставинам, викладеним у обвинувальному акті, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України.

Дії обвинуваченої ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України за кваліфікуючою ознакою умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості, дані про особу винної, яка є молодою з віком, за місцем проживання характеризується посередньо, на спеціальних обліках не перебуває, раніше не судима.

Обставинами, визначеними ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд визнає: визнання своєї вини, щире каяття.

Обставин, визначених ст. 67 КК України, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , судом не встановлено.

За положенням ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, зі змінами від 06.11.2009 року, звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. У пункті 2 вказаної постанови зазначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Враховуючи наведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, за наявністю альтернативної санкції ч. 2 ст. 125 КК України, суд приходить до висновку, що обвинуваченій ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у виді громадських робіт.
Суд вважає, що саме таке покарання буде достатнім, справедливим і необхідним для виправлення обвинуваченої та для запобігання вчиненню злочинів як нею, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
У відповідності до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Положенням п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України визначено, що протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.
До початку судового розгляду потерпілою ОСОБА_5 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок злочину, в сумі 30546 грн., з яких: витрати, що були витрачені нею під час лікування у сумі 546 грн.; моральна шкода у сумі 30000 грн.
Суд вважає, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою ОСОБА_4 потерпілій дійсно була заподіяна, як майнова, так і моральна шкода.
При вирішенні цивільного позову потерпілої про відшкодування майнової шкоди, суд враховує, що факт заподіяння майнової шкоди і винність обвинуваченої стверджено матеріалами кримінального провадження, а тому на підставі ст. 1166 ЦК України позов у частині відшкодування майнової шкоди, а саме витрат на придбання лікарських препаратів для лікування в загальній сумі 546 грн., що підтверджується квитанціями ТОВ «Аверсі» Аптека № 7 від 19.07.2018 року на суму 179 грн. та ТОВ «Ужфарм» Аптека № 18 від 20.07.2018 року на суму 367 грн., слід задовольнити повністю.
Цивільний позов потерпілої у частині вимог про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів тощо.
Як роз`яснено у п. п. 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зі змінами, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазначав позивач, немайнових витрат і з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
За фактичних обставин справи, оскільки тілесні ушкодження потерпіла ОСОБА_5 отримала внаслідок дій обвинуваченої ОСОБА_4 , то вона має право на відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд визнає, що потерпіла безумовно зазнала фізичних і моральних страждань, однак заявлена нею у відшкодування моральної шкоди сума (30000 грн.) є завищеною.
При визначенні обґрунтованості заявленого розміру моральної шкоди на користь потерпілої суд враховує конкретні обставини справи, моральні страждання потерпілої у зв`язку з вчиненням відносно неї злочину, фізичні страждання від перенесеного фізичного болю, а також вік та майновий стан обвинуваченої, поведінку останньої після вчинення злочину, а тому, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди потерпілій належить визначити у сумі 3000 грн., яка є необхідною і достатньою для відновлення нормальних життєвих зв`язків потерпілої.
Процесуальних витрат та речових доказів немає.
Запобіжний захід щодо обвинуваченої не обирався.
Керуючись ст. ст. 129, 349, 368-370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначити їй покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді громадських робіт строком на 150 (сто п`ятдесят) годин.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 546 (п`ятсот сорок шість) гривень у відшкодування витрат на лікування та 3000 (три тисячі) гривень у відшкодування заподіяної моральної шкоди.
У решті вимог цивільного позову ОСОБА_5 відмовити.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 не обирався.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду ОСОБА_1