ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2018 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретарів судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

учасники судового провадження:
прокурор ОСОБА_6

адвокати ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачений ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 07 вересня 2018 року в кримінальному провадженні №0000656 по обвинуваченню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Валя Кузьміна, Глибоцького району Чернівецької області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :
Цим вироком ОСОБА_9 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та виправдано його у зв`язку з відсутністю в його діях складу цього злочину. Запобіжний захід у виді застави скасовано. Заставу в розмірі 50 000 грн. повернуто заставодавцю ОСОБА_10 . Вирішено питання про речові докази по справі. Як встановлено вироком суду першої інстанції, що згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Так, ОСОБА_9 , не маючи згідно закону дозволу, діючи всупереч вимогам наказу МВС України №622 від 21.08.1998 р., яким затверджено інструкцію «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї
Провадження №11кп/822/26 /18 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_11
Категорія ст.263 ч.1 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_12
та вибухових матеріалів», у невстановлений слідством час, у невстановленому місці придбав ручну гранату «РГД-5». 09.11.2017 р. приблизно о 18 год. 10 хв. по вулиці Волзькій, біля будинку №15 у м. Чернівці, працівниками ГУНП в Чернівецькій області зупинено автомобіль марки «Ford», державний реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , під час огляду якого виявлено та вилучено ручну гранату «РГД-5», яку останній без передбаченого законом дозволу придбав, зберігав та перевозив у вказаному автомобілі.
Районний суд, розглядаючи дане кримінальне провадження дійшов висновку, що докази, надані стороною обвинувачення, а саме: рапорт, протокол огляду місця події від 09.11.2017 року, протокол огляду від 10.11.2017 року, протокол відібрання біологічних зразків особи від 17.11.2017 року, висновок експерта № 867 від 20.02.2018 року, висновок експерта №22-В/1042-Х від 10.11.2017 року, відповідно до вимог ст.87 КПК України та ч.5 ст.101 КПК України є недопустимими, а тому по пред`явленому обвинуваченню за ч.1 ст.263 КК України ОСОБА_9 визнав невинуватим та виправдав.
На вказаний вирок суду подана апеляційна скарга прокурором прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 , в якій він просить вирок районного суду щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням Закону про кримінальну відповідальність, а кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_9 за ч.1 ст. 263 КК України направити на новий судовий розгляд в той же суд іншим складом суду.

Посилається на те, що районний суд у ході судового розгляду допустив такі істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Зокрема, виправдовуючи ОСОБА_9 , суд не взяв до уваги докази наявні у кримінальному провадженні. А саме, протокол огляду місця події від 09.11.2017 року, згідно якого по вул. Волзькій біля буд. № 15 в м. Чернівці у рюкзаку ОСОБА_9 виявлено та вилучено ручну гранату «РГД-5», яку останній без передбаченого законом дозволу придбав, зберігав та перевозив у власному рюкзаку. Також зазначив, що проведеною судовою молекулярно - генетичною експертизою № 867 від 20.02.2018 року встановлено, що генетичні ознаки клітин, виявлених і наданих на дослідження змивах з вилученої гранати збігаються між собою з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 . Крім того, вказував апелянт на те, що судом не було взято до уваги показання понятих, які були присутні під час огляду місця події та бачили факт вилучення ручної гранати «РГД-5» з рюкзака обвинуваченого.

Інших апеляційних скарг на вирок районного суду від учасників процесу не надходило.
На вказану апеляційну скаргу обвинуваченим ОСОБА_9 подано заперечення, в якому він просить вирок районного суду щодо його виправдання за ст.263 ч.1 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, як необґрунтовану без задоволення. Посилається на те, що з доводами прокурора він не погоджується, оскільки вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на зібраних і перевірених доказах, яким судом було надано відповідну оцінку.
Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який просив апеляцію задовольнити повністю, заслухавши обвинуваченого та його адвокатів, які просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, надавши учасникам судового провадження право виступу з промовою в судових дебатах, а також обвинуваченому останнє слово, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З положень ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим рішенням є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
У свою чергу положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, пред`явленого особі й визнаного судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.
За змістом цієї норми закону в мотивувальній частині виправдувального вироку має бути викладено результати дослідження, аналізу й оцінки доказів у справі, зібраних сторонами обвинувачення та захисту, в тому числі й поданих у судовому засіданні.
Згідно ч. 1 ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення, а також при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 284 цього Кодексу.
Положення статей 62, 129 Конституції України та статей 7, 17, 22 Кримінального процесуального кодексу України визначають основними засадами судочинства у кримінальних справах, зокрема, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін, свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Ця норма-засада закріплена також у міжнародно-правових актах, визнаних Україною: Загальній декларації прав людини (п. 1 ст. 11), Міжнародному пакті про громадянські і політичні права (п. 2 ст. 14), Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 2 ст. 6).
Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, відповідно до якого неприпустимо покладати на підсудного доведення своєї невинуватості, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у Постанові Пленуму № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті.
Пункт 2 статті 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості. В основі цього права лежить принцип, згідно з яким особа, яку обвинувачують у вчиненні кримінального правопорушення, має право на виправдувальний вирок у разі нестачі доказів проти неї і тягар подання достатніх доказів для доведення вини покладається на сторону обвинувачення.
Колегія суддів враховує, що усталена практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (Рішення ЄСПЛ від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» - п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЕСПЛ від 14.08.2008 року у справі «Кобець проти України» - п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 року у справі «Веренцов проти України» - п. 86, «Яллох проти Німеччини»). У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 р. та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 р., «Бочаров проти України» Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Таким чином, здійснюючи судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до вимог ч. 6 ст. 22 КПК України, ч. 3 ст. 26 КПК України, ч. 1 ст. 337 КПК України, оцінюючи досліджені докази з точки зору належності, допустимості та достовірності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не було доведено винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у зв`язку із чим, суд визнав останнього невинуватим та виправдав його за відсутністю в його діях складу вказаного злочину.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.
Частиною третьою статті 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.
Зокрема, апеляційним судом встановлено, що згідно до обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України - у незаконному поводженні зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами, а саме, носіння, зберігання, придбання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу при наступних обставинах.
Так, 09.11.2017 р. приблизно о 18 год. 10 хв. по вулиці Волзькій біля будинку №15 у м. Чернівці, працівниками ГУНП в Чернівецькій області було зупинено автомобіль марки «Ford», державний реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 , під час огляду якого виявлено та вилучено ручну гранату «РГД-5», яку останній без передбаченого законом дозволу придбав, зберігав та перевозив у вказаному автомобілі.
Відповідальність за частиною 1 ст. 263 КК України настає за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
Суб`єктивна сторона злочину характеризується умисною виною.

Так, із рапорту ст. інспектора - чергового Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_13 (т.1, а.п.22) вбачається, що 09.11.2017 року о 18 год. 23 хв. надійшло повідомлення зі служби «102» про незаконне поводження з вогнепальною зброєю, бойовими припасами і вибуховими речовинами. А саме, що 09.11.2017 року о 18 год. 21 хв. за адресою: м. Чернівці, вул. Руданського, буд.11, в авто Форд (джип) сірого кольору та БМВ Х-5 чорного кольору, невідомі особи перевозили зброю і що вказані автомобілі рухалися по вул. Руданського. Заявник анонімний. Зазначене звернення було скероване на відпрацювання. 09.11.2017 року о 20 год. 07 хв. дані транспортні засоби були затриманні по вул. Волзькій працівниками спецпідрозділу КОРД.

Протоколом огляду місця події від 09.11.2017 року (т.1, а.п.23) було встановлено, що з рюкзака, який знаходився в автомобілі марки «Ford», державний реєстраційний Республіки Литва « НОМЕР_1 » виявлено та вилучено ручну гранату «РГД-5».

Протоколом огляду від 10.11.2017 року з фототаблицями до нього (т.1, а.п.50-61) було підтверджено те, що предметом огляду були запал та корпус до гранати «РГД-5», після чого із запала зроблено змив та відібрано сліди схожі на кров, а згодом упаковано в поштовий паперовий пакет.

З висновку експерта № 22-В/1042-Х від 10.11.2017 року (т.1, а.п. 96-105) вбачається, що надані на дослідження предмети являються запалом УЗРГМ-2 до ручної осколкової гранати РГД-5 та корпусом осколкової гранати РГД-5, які є частинами одного пристрою ручної гранати РГД-5 і відноситься до категорії бойових припасів, вибухових пристроїв та виготовлені промисловим способом і які є придатними для здійснення вибуху.

Разом з цим, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо недопустимості такого доказу, як протокол огляду місяця події.

Так, як було встановлено районним судом та підтверджено апеляційним судом при перегляді справи, що така слідча дія, як огляд місця події була розпочата слідчим 09.11.2017 року о 18 год. 10 хв. та закінчена о 18 год. 40 хв. Однак, повідомлення надійшло на «102» та зафіксоване у рапорті ст. інспектора - чергового Чернівецького ВП ГУНП в Чернівецькій області ОСОБА_13 09.11.2017 року о 18 год.21 хв. В подальшому воно було опрацьоване тільки о 20 год. 07 хв. 09.11.2017 року, тобто огляд місця події проводився до моменту повідомлення про вчинення злочину.

Стороною обвинувачення до матеріалів кримінального провадження не було долучено жодного об`єктивного доказу надходження та фактичного існування станом на 09.11.2017 року заяви чи повідомлення про вчинення або підготовку до вчинення злочину, передбаченого ст.263 ч.1 КК України.
Крім того, як встановлено апеляційним судом та вірно зазначено у рішенні районного суду, що огляд автомобіля марки «Ford» державний реєстраційний номер Республіки Литва НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_9 та вилучення предметів, були проведенні слідчим в порушення вимог ст.ст.233,237 КПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України огляд проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Проте на час проведення даної слідчої дії інформація про подію кримінального правопорушення була відсутня та співробітниками поліції фактично був проведений обшук. Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.
Обшук регулюється положеннями ст. 234 КПК України та може здійснюватися на підставі ухвали слідчого судді.
Відповідно до ч. 3 ст. 233 КПК України слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді.
Однак, в матеріалах справи відсутнє будь-яке рішення суду про надання дозволу на проведення обшуку, а також протокол обшуку автомобіля, яким керував обвинувачений. Крім цього, на момент фактичного проведення обшуку співробітниками поліції була відсутня будь-яка інформація про вчинення ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
В Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) було зазначено, що будь-яке втручання в приватне життя повинно бути виправданим як таке, що здійснюється «згідно із законом» і є «необхідним у демократичному суспільстві» задля досягнення однієї або більше законних цілей, що в ньому наводяться. Тобто Європейський суд з прав людини підтверджує необхідність наявності законної підстави для проведення від імені держави дій, пов`язаних з втручанням в приватне життя. Так само ЄСПЛ зауважує, що втручання в приватне життя людини повинно бути виправдане, тобто проводитися в тому разі, коли всі інші дозволені законом засоби збирання доказів вичерпані.
Виходячи з перелічених вище підстав, колегія суддів вважає, що проведений огляд місця події є незаконним. Тому складений за його наслідками протокол огляду місця події від 09.11.2017 р., під час якого було вилучено ручну гранату в автомобілі ОСОБА_14 не може бути визнаний належним та допустимим доказом.
Також в матеріалах кримінального провадження наявний висновок експерта № 867 від 20.02.2018 року (т.1, а.п.71-84), згідно якого встановлено, що у наданих на дослідження змивах слідів крові не виявлено, але виявлені клітини з ядрами. Генетичні ознаки клітин, які були виявлені у наданих на дослідження змивах (об`єкти №№2,3), збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 .

Однак при допиті ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції було підтверджено те, що ручну гранату працівники поліції знайшли в його рюкзаку, яка знаходилася між його особистими речами та брудною білизною після тренування.

Окрім того, як вбачається з протоколу відібрання біологічних зразків у ОСОБА_9 від 17.11.2017 року ( т.1, а.п. 64-65), останній вказав, що в момент його затримання 09.11.2017 року працівники поліції прокололи йому долоню правої руки, коли вона була в кайданках, чим викликали кровотечу і, що без його дозволу могли відібрати зразки крові для того, щоб нанести їх на гранату, щоб сфальсифікувати докази по справі.

Обвинувачений ОСОБА_9 , як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції винуватість свою у пред`явленні обвинувачення за ч.1 ст.263 КК України не визнавав. Вказував на те, що дійсно 09.11.2017 року приблизно о 18 год. він із ОСОБА_15 заїхали до таксопарку, що по вул. Головній в м. Чернівці. Кожен їхав на своєму автомобілі. По вул. Волзькій на них напали люди в масках, вибили вікна та витягли з машини, одягнули в кайданки, повалили на землю та почали бити. Він відчув різку біль в долоні правої руки, коли її чимось гострим прокололи, згодом почав кричати, однак ніхто з присутніх на це не реагував. Потім прийшов чоловік до його машини, дістав із заднього сидіння рюкзак ОСОБА_9 та поклав туди гранату. Обвинувачений зробив зауваження з цього приводу, однак йому знову почали наносити удари. Згоди на проведення огляду свого автомобіля ОСОБА_9 не надавав. Десь через 40 хв. запросили понятих та пояснили, що буде проводитися обшук його автомобіля. В присутності понятих працівник поліції знову дістав його рюкзак з автомобіля та провів у ньому обшук, де вилучив гранату, яка була між його особистими речами та брудною білизною після тренування. Протокол огляду місця події він не підписував, оскільки працівники поліції не вносили до протоколу його зауваження та заяви щодо вчинених ними порушень на місці події.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що дійсно 09.11.2017 року приблизно о 18 год. він привіз ОСОБА_9 до таксопарку, звідки обвинувачений поїхав на своєму автомобілі за ним. Після чого їм заблокували дорогу працівники поліції, витягнули їх з автомобілів, одягнули в кайданки та почали їх бити. Через деякий час до автомобіля ОСОБА_9 підійшов чоловік у цивільному одязі, дістав із заднього сидіння рюкзак, почав його оглядати та поклав туди гранату, а потім поклав рюкзак назад в автомобіль. Через деякий час запросили понятих та повторно в їхній присутності провели огляд автомобіля ОСОБА_9 та його рюкзака. ОСОБА_15 лежав на землі обличчям до автомобіля обвинуваченого і бачив як все відбувалося. Після цього їх відвезли у відділ поліції. Ухвали суду щодо обшуку автомобіля їм не оголошували та не надавали.

Свідок ОСОБА_16 суду підтвердив, що він був свідком затримання обвинуваченого 09.11.2017 року о 18 год. на території таксопарку по вул. Головній, що в м. Чернівці та бачив як обвинуваченого витягували працівники поліції із сірого автомобіля, а згодом повалили на землю та наділи кайданки. Невідомий чоловік, який був одягнутий у цивільному одязі оглядав автомобіль та сумку обвинуваченого, яку взяв із салону автомобіля. Обвинувачений кричав, що йому щось в сумку підкидають. Свідок в той час знаходився на відстані 15 метрів за парканом біля альтанки, що на території дитячого будинку для сиріт та межує з територією таксопарку. Працівники поліції майже постійно наносили удари обвинуваченому, який лежав на землі в кайданках. Після побаченого він втік, так як злякався.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 в суді підтвердили, що вони були понятими 09.11.2017 року приблизно о 18 год. 40хв. по вул. Волзькій в м. Чернівці під час проведення обшуку працівниками поліції автомобіля марки Форд, де в сумці, яка була на задньому сидінні вказаної машини знайшли між особистими речами обвинуваченого гранату. Обвинувачений заявляв, що дана граната йому не належить, так як її йому підкинули. Після чого був складений протокол, де вони розписалися в якості понятих.

Сторона обвинувачення не спростувала жодним чином вищезазначені обставини, надані обвинуваченим та свідками по справі, а тільки формально посилалася на докази винуватості ОСОБА_9 за ч.1 ст.263 КК України, які наявні в матеріалах кримінального провадження.

На думку колегії суддів, районний суд обґрунтовано не прийняв висновок експерта № 867 від 20.02.2018 року, як достовірний та беззаперечний доказ винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а також визнав інші докази недопустимими, а саме : протокол огляду місця події від 09.11.2017 року, протокол огляду від 10.11.2017 року, протокол відібрання біологічних зразків особи від 17.11.2017 року, висновок експерта № 22-В/1042-Х від 10.11.2017 року, рапорт, які були надані стороною обвинувачення.

З доводами апеляційної скарги прокурора щодо ненадання правової оцінки висновкам експертів в кримінальному провадженні судом першої інстанції, колегія суддів не може погодитись, оскільки, вони підтверджують те, що вилучений предмет є вибуховим пристроєм, але не доводять винуватості ОСОБА_9 в інкримінованому йому злочині.
Докази невинуватості ОСОБА_9 , на які посилається сторона обвинувачення, були перевірені судом першої та апеляційної інстанції, згідно ст. 94 КПК України.
Таким чином, районний суд, розглядаючи кримінальне провадження, в межах висунутого ОСОБА_9 обвинувачення та дотримуючись вимог КПК України, обґрунтовано дійшов висновку, що стороною обвинувачення в судовому засіданні не було доведено те, що ОСОБА_9 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що доводи прокурора викладені в апеляційній скарзі щодо вчинення ОСОБА_14 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому йому слід відмовити в поданій апеляції, а вирок районного суду слід залишити без змін.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -
У Х В А Л И Л А:
Вирок Першотравневого районного суду м. Чернівців від 07 вересня 2018 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора прокуратури Чернівецької області ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_12

Судді підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом: суддя ОСОБА_12