Справа № 442/4189/16-к
Провадження № 1-кс/442/1939/2018
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2018 року Слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого від 17 жовтня 2018 року про закриття кримінального провадження, -

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 17.10.2018, якою старший слідчий Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_4 закрив кримінальне провадження №0000129 від 18.01.2016 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, і направити матеріали справи до Дрогобицького ВП ГУ НП у Львівській області для продовження досудового розслідування.

В обґрунтування скарги посилається, зокрема, на те, що при винесенні оскаржуваної постанови, слідчим в порушення вимог ч.2 ст.9 КПК України щодо всебічного дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам, повідомленим заявником та прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав, викладених у скарзі, просить таку задоволити. Доповнив, що вважає оскаржувану постанову слідчого необґрунтованою і такою, що не відповідає встановленій формі. Слідча у своїй постанові посилається на те, що в ході досудового розслідування не здобуто доказів, які б вказували на умисне невиконання службовими особами Управління пенсійного фонду м.Дрогобича та Дрогобицькому районі Львівської області рішення суду. Однак, вважає, що кримінальне провадження не підлягало закриттю, оскільки є чинне рішення суду, яке на сьогоднішній день не виконано. Якщо у діях посадових осіб УПФ м.Дрогобича і Дрогобицького району відсутній склад злочину, то, на його думку, слід було встановити: у чиїх діях, можливо інших посадових осіб, міститься склад згаданого злочину.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив щодо задоволення скарги та пояснив, що слідчим у повному обсязі були виконані вказівки у даному кримінальному провадженні, в результаті чого прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Рішення суду не виконано, оскільки в Державному бюджеті не закладено коштів саме на виплати, передбачені таким рішенням, а тому, на їх думку, немає умисного невиконання рішення суду, відтак відсутній склад злочину у діях посадових осіб особами Управління пенсійного фонду м.Дрогобича та Дрогобицькому районі Львівської області.

Дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст.9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України, орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Судом встановлено, що 18.01.2016 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000129 за заявою ОСОБА_3 про кримінально-каране діяння посадових осіб Управління Пенсійного Фонду України в м.Дрогобич та Дрогобицькому районі за ознаками ст.382 КК України.

Постановою старшого слідчого Дрогобицького відділу поліції Головного управління національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 від 17.10.2018 року закрито вищевказане кримінальне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Встановлено, що згідно постанови Дрогобицького міськрайонного суду від 24.07.2009 року УПФ в м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі Львівської області зобов`язано нарахувати до виплат ОСОБА_6 підвищення до пенсії відповідно до ст..6 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» за період з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з 22.05.2008 по 31.12.2008 з урахуванням проведених виплат, та згідно постанови цього ж суду від 21.12.2011 УПФ в м.Дрогобичі зобов`язано нарахувати ОСОБА_6 державну соціальну допомогу за період з 15.05.2011 по 23.07.2011 включно в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком в розмірі, встановленому ч.1 ст.28 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та провести відповідні виплати.

З показів заступника начальника юридичного відділу Дрогобицького відділу ГУ ПФУ ОСОБА_7 вбачається, що управлінням ПФУ в м.Дрогобичі, в межах повноважень, винесено розпорядження від 14.06.2011, згідно якого ОСОБА_6 проведено нарахування підвищення до пенсії як «дитині війни». Проте, відповідно до ч.7 ЗУ «Про соціальний захист дітей війни» фінансування підвищень до пенсії даної категорії осіб проводиться за рахунок Державного бюджету України, але кошти на рахунки управління для здійснення таких виплат не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.73 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», забороняється використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені законом, а тому виплати згідно рішення суду ОСОБА_6 не проводились.

Пункт 2 ч.1 ст. 284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. У той же час КПК України визначає можливість прийняття такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

У ч.2 ст.382 КК України передбачено відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинене службовою особою.

З об`єктивної сторони невиконання судового рішення може характеризуватися: невиконанням службовою особою вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили; перешкоджанням службовою особою виконанню вироку, рішення, ухвали чи постанови суду, що набрали законної сили. Невиконання судового рішення полягає у невжитті службовою особою, до якої звернуто виконання вироку, рішення, ухвали або постанови суду, що набрали законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання.

Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання. Відмова означає явне, відкрите, висловлене усно або письмово небажання службової особи виконати судове рішення (наприклад, керівник підприємства відверто ігнорує рішення суду про заміну споживачеві придбаного ним неякісного товару на аналогічний товар належної якості). Ухилення - та сама відмова, яка має завуальований характер: службова особа відкрито не заявляє про відмову виконати судове рішення, але діє таким чином, що фактично унеможливлює його виконання.

Перешкоджання виконанню судового рішення передбачає протидію службової особи, наділеної законом певними повноваженнями щодо реалізації вимог, які у ньому містяться, з метою недопущення його реалізації. Така протидія може виражатися у прямій забороні своїм підлеглим виконувати вимоги державних виконавців державної виконавчої служби, погрозі застосувати до певних осіб, у тому числі і службових, насильства, спробі підкупити чи обманути їх з метою недопущення виконання судового рішення.

Суб`єктом злочину може бути службова особа, яка відповідно до повноважень повинна була вчинити дії по виконанню судового рішення або завдяки своїм повноваженням мала можливість перешкодити останньому. Такими службовими особами можуть бути керівники та інші службові особи підприємств, установ, організацій, державні виконавці тощо.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановлені відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. Таке рішення слідчим прийнято на виконання вимог закону, з підстав зазначених у ст.284 КПК України. Оскаржувана постанова відповідає зазначеним вимогам, а також вимогам ст.110 КПК України.

Твердження, на які посилається слідчий в оскаржуваній постанові, повністю узгоджується із зібраними доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, під час проведення досудового розслідування було зібрано необхідний та достатній обсяг інформації, яка дала підстави для прийняття рішення про закриття провадження.

Покликання заявника про те, що слідчим не вчинено дій для всебічного, повного і неупередженого дослідження кримінального провадження, є необґрунтованими.

Таким чином, приходжу до висновку, що оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою, винесеною з урахуванням вимог ст.284 КПК України, зі всебічним урахуванням усіх доказів та обставин справи, твердження скаржника про незаконність оскаржуваної постанови є безпідставними, а відтак у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307, 376 КПК України, слідчий суддя,
постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого від 17 жовтня 2018 року про закриття кримінального провадження №0000129 від 18.01.2016 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до апеляційного суду Львівської області.

Ухвала виготовлена в нарадчій кімнаті.

Слідчий суддя ОСОБА_1