КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ
Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року,

за участі: прокурора адвоката ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,
ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_10 , та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю «літ А 9», загальною площею 2002 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_1 , громадянство Туреччини), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.
Враховуючи те, що під час досудового розслідування було встановлено, що в результаті вчинення злочинних дій було неправомірно привласнено майно, оцінюючи в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, приймаючи до уваги те, що наявна сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказане у клопотанні майно може бути доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження. А тому є всі передбачені ст.170 КПК України підстави для арешту, в межах даного кримінального провадження, вказаного у клопотанні майна.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження, у зв`язку з отриманням копії судового рішення лише 04 березня 2019 року, скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання органу досудового розслідування.

Так, автор апеляційної скарги зазначає, що слідчий суддя необґрунтовано наклав арешт на майно, яке не є об`єктом злочину та не перебуває під процедурою досудового розслідування. Крім того, підозра не пред`явлена жодній особі ТОВ «АТА», «КВАЗВР» чи самій ОСОБА_6 , не зважаючи на те, що досудове розслідування триває вже більше 5 років.

На думку адвоката, в матеріалах провадження відсутня відповідна інформація про те, що вищевказана будівля відноситься до незаконно отриманого об`єкту, а тому в даному випадку не може ставитися питання про накладення на нього арешту з метою забезпечення збереження речових доказів, виходячи з того, що при цьому нівелюється мета накладення на них арешту, передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення, а у випадку якщо ухвалу суду було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Оскільки власник майна та його представник присутні під час розгляду клопотання не були, копію оскаржуваної ухвали отримали лише 04 березня 2019 року, подали апеляційну скаргу 07 березня того ж року, то строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості якого 09 квітня 2014 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 00000618, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364-1, ч. 3 ст. 382, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлова будівля «літ А 9», загальною площею 2002 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_2 , громадянство Туреччини) є об`єктом кримінально протиправних дій та відповідно до постанови слідчого від 20 грудня 2018 року визнана речовим доказом.

21 грудня 2018 року слідчий слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_10 , звернувся до Подільського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на нежитлову будівлю «літ. А 9» загальною площею 2002 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, що належить на праві власності ОСОБА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , країна громадянства: Туреччина, шляхом заборони відчужувати, розпоряджатись будь-яким чином зазначеними приміщеннями до постановлення у кримінальному провадженні № 00000618 від 09 квітня 2014 року кінцевого рішення. Крім того, заборонити ОСОБА_6 користуватись, розпоряджатись зазначеною нежитловою будівлею.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року зазначене клопотання було задоволено частково та накладено арешт лише на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю «літ А9», загальною площею 2002 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_1 , громадянство Туреччини), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи частково клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 00000618, про накладення арешту на вищевказану нежитлову будівлю, слідчий суддя дослідивши матеріали, додані до клопотання, оцінив в сукупності надані стороною кримінального провадження докази, прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки як встановлено органом досудовим розслідуванням, в результаті вчинення злочинних дій було неправомірно привласнено майно, яке може бути доказом у кримінальному провадженні.

Такі висновки слідчого судді цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою обставин вчинення та розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій. Арештоване нерухоме майно з великою вірогідністю може бути доказом злочину, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, що підтверджується відповідним процесуальним рішенням, а саме постановою слідчого слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 від 20 грудня 2018 року про визнання його речовим доказам (а.п.13-20). Метою ж арешту майна є забезпечення кримінального провадження, його завданням є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що прямо передбачено ст. 170 КПК України в якості правових підстав застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_6 , з потребами кримінального провадження.

Крім того, матеріали судового провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення чи відчуження майна, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, суд дослідив зазначені обставини та не знайшов у висновках органу досудового розслідування при зверненні з клопотанням про накладення арешту на майно, порушень вимог КПК України та чогось очевидно безпідставного чи довільного.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, відповідно до листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13, у разі подання особами, визначеними у ст. 174 КПК, скарги на ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про арешт майна у зв`язку з необґрунтованістю його накладення, судді судів апеляційної інстанції мають перевірити, чи подавалось цими особами клопотання про скасування цього заходу забезпечення слідчому судді місцевого суду та в разі негативної відповіді на зазначене питання, можуть залишити ухвалу без змін. Іншими словами, з підстави необґрунтованості накладення арешту на майно, особи, перелік яких визначено у ч. 1 ст. 174 КПК, вправі звернутися до слідчого судді суду першої інстанції із клопотанням про скасування ним своєї ухвали (абз. 2 ч. 2 ст. 174 КПК), а уже потім, у разі незгоди з прийнятим рішенням, вправі оскаржити ухвалу про арешт майна в апеляційному порядку згідно зі ст. 309 КПК

Посилання автора апеляційної скарги на те, що ОСОБА_6 не є підозрюваною особою чи по справі,- не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги та відмови у накладенні арешту, оскільки накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів можливо на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, що у цьому випадку і мало місце з огляду на наявність постанови про визнання майна речовим доказом.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що органом досудового розслідування не було доведемо необхідності арешту вказаного майна, колегія суддів вважає непереконливими, оскільки прокурором та органом досудового розслідування доведено необхідність арешту вищевказаного майна, що підтверджується матеріалами провадження.

Інші доводи на які посилається адвокат також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, автором апеляційної скарги не надано та колегією суддів не встановлено.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , навіть з урахуванням усіх викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 26 грудня 2018 року, якою частково задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Подільського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської місцевої прокуратури № 7 ОСОБА_10 , та накладено арешт на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю «літ А 9», загальною площею 2002 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_6 (іпн. НОМЕР_1 , громадянство Туреччини), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000,- залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №11-сс/824/1995/2019 Категорія: ст.170 КПК УкраїниГоловуючий у першій інстанції ОСОБА_11 Доповідач: ОСОБА_1