Справа № 467/65/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2019 року Слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

Розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 15 лютого 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду з даною скаргою, вказуючи, що постановою слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 21.02.2018 року закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000069 від 15 лютого 2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Свої вимоги мотивує тим, що постанова слідчого є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки рішення слідчого про закриття кримінального провадження прийнято передчасно, без всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин кримінального, висновки слідчого не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, досудове розслідування кримінального провадження за 0000069 від 15 лютого 2018 року не було ретельним, безстороннім і сумлінним, що свідчить про неповноту досудового слідства.

В обґрунтування скарги заявник вказала, що слідчим, під час винесення оскаржуваної постанови, не допитано її, як потерпілу, свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , тому слідчим не було надано правової оцінки всім обставинам кримінального провадження. Крім того, в постанові слідчий посилається на заяву ОСОБА_4 , в якій зазначено, що остання не бажає подальшого досудового розслідування даного кримінального провадження. Однак, ОСОБА_4 , як заявник не зверталася до слідчого з даною заявою.

На підставі викладеного та, оскільки слідчий не проаналізував здобуті докази та обмежившись констатацією відсутності складу кримінального правопорушення, просить скасувати постанову слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 21.02.2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000069 від 15 лютого 2018 року та зобов`язати слідчого допитати свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Адвокат скаржника надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність та у відсутність ОСОБА_4 , вимоги скарги підтримали.

Слідчий в судове засідання не з`явився, хоча і був повідомлений про час та місце слухання скарги, а тому суд на підставі ст.. 306 КПК України проводить розгляд скарги в його відсутність.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 306 КПК України, скарги на рішення слідчого розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими ст. ст. 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень глави 26.

Процесуальна можливість оскарження рішень слідчого та прокурора про закриття кримінального провадження регламентована пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 303 КПК України, при цьому суб`єктами оскарження відповідного рішення слідчого є заявник, потерпілий, його представник, законний представник, а прокурора заявник, потерпілий, його представник, законний представник, підозрюваний, його захисник чи законний представник.

Підстави та порядок закриття кримінального провадження встановлені у ст. 284 КПК України, яка, крім іншого, визначає випадки, коли закриття провадження уповноважений здійснювати слідчий, а коли прокурор. Так, відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9 ч. 1 ст. 284 КПК, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру, а прокурор щодо підозрюваного з підстав, передбачених ч. 1 ст. 284 КПК.

Відповідно до вимог ст.ст. 2, 284 КПК України, закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положення ч. 2 ст. 9 КПК України встановлюють, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, а сам процес доказування полягає доказування у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У п. 111 рішення Європейського Суду з прав людини від 22 лютого 2005 р. у справі «Новоселецький проти України» Суд вказав, що прокуратура є державним органом правової держави, діяльність якого сприяє здійсненню правосуддя, і у випадку недотримання зобов`язань, покладених на цей орган, права, гарантовані Конвенцією, були б позбавлені їх "конкретного та ефективного" сенсу. Одне з таких зобов`язань передбачає те, що сторона, яка постраждала, може сподіватись на уважний та ретельний розгляд її скарг, (див., mutatis mutandis, вищезазначена рішення Суругіу, § 65; також як рішення Руіс Торіа і Хіро Балані п. Іспанії від 9 грудня 1994 року, в серії А № 303 - и 303-В, стор. 12, § 29, та п.п. 29-30, § 27).

Відповідно до практики Європейського Суду розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Отже, відповідно до положень кримінального процесуального законодавства України, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, безпосереднього дослідження та оцінки слідчим доказів, які стосуються цього провадження у сукупності.

Постанова слідчого про закриття кримінального провадження має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам справи, зокрема, в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з відповідною заявою та відповіді на поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав ї законних інтересів учасників процесу.

Між тим, дослідити матеріали кримінального провадження № 0000069 з метою перевірки доводів скарги, слідчий суддя не має можливості, оскільки СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області на виконання ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області від 21 січня 2019 року не надано матеріали кримінального провадження № 0000069.

Як видно із матеріалів скарги, та судом встановленого, що 15 лютого 2018 року ОСОБА_4 звернулась із заявою про вчинення злочину ОСОБА_8 передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

15 лютого 2018 року внесено відомості за заявою ОСОБА_4 до ЄРДР № 0000069 за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 190 КК України.

21 лютого 2018 року постановою слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 закрито кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000069 від 15 лютого 2018 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

На думку слідчого судді, слідчим при проведення досудового розслідування кримінального провадження за № 0000069 від 15 лютого 2018 року не були допитані зазначені скаржником свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , не допитана і скаржник ОСОБА_4 , що призвело до неповноти досудового розслідування.

Із самого тексту оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження не вбачається проведення вищеперелічених слідчих дій та їх наслідки для розслідування кримінального провадження за № 0000069 від 15 лютого 2018 року, не вбачається чи перевірялися слідчим обставини, викладені у заяві ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення, що свідчить про неповноту досудового слідства та про те, що оскаржувана постанова є передчасною. Крім того, посилання слідчого на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України при винесенні оскаржуваної постанови, а саме, що встановлена відсутність події кримінального правопорушення, з наведених вище підстав, є необгрунтованою.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, при цьому вказані обставини щодо не проведення під час досудового розслідування кримінального провадження ряду слідчих дій не спростовані слідчим.

Тому, слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий, не дотримавшись вищевказаних вимог закону, зробив висновки щодо обставин, які, на його думку, обумовлюють закриття провадження в справі, та прийняв рішення про закриття кримінального провадження передчасно, без проведення повного та всебічного досудового розслідування, без належного дослідження обставин кримінального провадження та відповідного аналізу і оцінки даних досудового розслідування, а також за відсутності належного обґрунтування таких висновків.

На підставі викладеного, керуючись ст. 303- 307 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 15 лютого 2018 року, задовольнити.

Постанову слідчого СВ Арбузинського ВП Братського ВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_5 від 21 лютого 2018 року про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 15 лютого 2018 року - скасувати.

Зобов`язати слідчого розглянути клопотання ОСОБА_4 про допит свідків по кримінальному провадженню внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 15 лютого 2018 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги не може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ч.3 ст. 307 КПК України, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

Слідчий суддя

Арбузинського районного суду ОСОБА_1