Справа № 206/1460/19
Провадження № 1-в/206/93/19
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2019року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: представника ДУ ІВЦ (133) засудженого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро справу за клопотанням засудженого:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Адамівка Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше судимого, засудженого 27.05.2015 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі (який ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 року змінений в частині покарання), ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2018 року невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі замінено на обмеження волі суд,- В С Т А Н О В И В:

13.03.2019 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернувся з клопотанням засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення посилаючись на те, що він за час відбування покарання довів своє виправлення.
Засуджений ОСОБА_5 підтримав заявлене ним клопотання, просив задовольнити.
Представник ДУ ІВЦ №133 не заперечував проти задоволення клопотання.
Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання.
Розглянувши матеріали клопотання, заслухавши думку прокурора, представника виправної установи, засудженого та захисника-адвоката, суд вважає, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити з наступних підстав.
В силу ст. 81 КК України, особам, які відбувають покарання, у тому числі у виді обмеження волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною працею та зразковою поведінкою довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим: не менше половини строку покарання, призначеного судом за злочин невеликої або середньої тяжкості, а також за необережний тяжкий злочин; не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі; не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання.
В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5 засуджений 27.05.2015 року Криничанським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі (який ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.04.2016 року змінений в частині покарання), ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.06.2018 року невідбуту частину покарання у вигляді позбавлення волі замінено на обмеження волі, відбув 2/3 призначеного строку покарання. Відповідно до наданої адміністрацією установи довідки за час відбуття покарання у ДУ ІВЦ №133 має одне заохочення стягнень не має, характеризується позитивно, працевлаштований на контрагентському об`єкті «Фрост».
Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.
Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходить з того, що умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, при цьому суд враховує не тільки факт відбуття останнім певної частини покарання, а й тяжкість і характер вчинених ним кримінальних правопорушень, поведінку засудженого під час відбування покарання, становлення його на шлях виправлення.
Так, відповідно до ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.
Згідно з вимогами ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності.
Вирішуючи питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, суд повинен перевірити, в тому числі, і факт того, чи довів засуджений своє виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.
При цьому головною умовою прийняття такого рішення є об`єктивна доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Суд дійшов висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є суто формальне. Разом з тим, сумлінне виконання засудженим своїх прямих обов`язків, тобто відсутність стягнень, ще не підтверджує того, що він повністю став на шлях виправлення, така поведінка засудженого не може бути підставою для його умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки лише перебуваючи під пильним контролем з боку працівників установи виконання покарань поведінка засудженого ОСОБА_5 зазнає позитивних змін. До того ж процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, до кінця строку відбуття покарання ще залишається досить тривалий проміжок часу, оскільки його кінець (згідно даних установи відбування покарання) припадає на 30.10.2020 року, а на даний час відбутий проміжок часу є недостатнім терміном для того, щоб твердо впевнитися, що засуджений довів своє виправлення та досяг такого стану, за якого від даної особи не доводиться очікувати вчинення нових кримінальних правопорушень.
Отже об`єктивно даних, які б свідчили про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю поведінкою та зразковим ставленням до праці довів своє виправлення суду не представлено, до того ж сама по собі наявність заохочення у виправній установі не може бути безсумнівним підтвердженням його виправлення.
Крім того, зважаючи на те, що ОСОБА_5 був засуджений за тяжкі злочини, після звільнення на шлях виправлення не ставав, обов`язки покладені на нього ст.ст. 75,76 КК України не виконав, що дає суду підстави вважати, що засуджений належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, а його поведінка та ставлення до праці під час відбування покарання на даний момент несе лише формальний характер.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_5 на даний час не довів своє виправлення, а тому не може бути звільнений умовно-достроково.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81 Кримінального кодексу України ст. 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -
У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення відмовити.
На ухвалу може бути подана апеляція протягом семи днів в Дніпровського апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1