Справа № 467/197/19
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2019 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі :

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Арбузинка спільне клопотання начальника Державної установи «Арбузинська виправна колонія № 83» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, засудженого вироком Железнодорожного суду м. Барнаул Алтайського краю за ч.1 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК Російської Федерації із застосуванням ч.1 ст. 62 цього ж Кодексу до 6 років 8 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму, який ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року приведено у відповідність із законодавством України; постановлено вважати засудженим за ч.3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 6 років 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна,-

ВСТАНОВИВ:

Суть питання, що вирішується ухвалою і за чиєю ініціативою воно розглядається

У лютому 2019 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області надійшло спільне клопотання начальника ДУ «Арбузинська виправна колонія (№ 83)» Міністерства юстиції України та заступника голови спостережної комісії при Арбузинській районній державній адміністрації Миколаївської області про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 .

Зокрема, звернення обґрунтоване тим, що він відбув більше 3/4 строку покарання, призначеного вироком суду, за період відбування покарання не допускав порушень вимог режиму утримання, дисциплінарних стягнень не має, працевлаштований, заохочувався за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу.

Таким чином, як вважають автори клопотання, ОСОБА_4 сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Позиція учасників судового провадження

Засуджений внесене стосовно нього клопотання підтримав, просив його задовольнити і наголосив суду, що відбуваючи покарання зробив відповідні висновки щодо учиненого ним злочину, у чому розкаюється.

Захисник засудженого ОСОБА_5 підтримала клопотання, з підстав, що у ньому викладені, просила задовольнити та пояснила, що в судовому засіданні підтвердився факт виправлення та перевиховання засудженого, позаяк, останній протягом усього періоду відбування покарання працював, установлених законом правил відбування покарання не порушував та неодноразово заохочувався.

Прокурор в судовому засіданні посилався на наявність визначених законом підстав для задоволення клопотання, у зв`язку із чим просив його задовольнити.

Мотиви, з яких виходив суд при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався у ракурсі встановлених обставин із даного питання

Суд, у свою чергу, перевіривши доводи і обґрунтованість внесеного на його розгляд клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, керуючись законом, за своїм внутрішнім переконанням, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності і допустимості, і сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, зробив такі висновки.
Зокрема, суд установив, що ОСОБА_4 засуджений вироком Железнодорожного суду м. Барнаул Алтайського краю за ч.1 ст. 30, ч.5 ст. 228.1 КК Російської Федерації із застосуванням ч.1 ст. 62 цього ж Кодексу до 6 років 8 місяців позбавлення волі з відбуванням покарання у виправній колонії суворого режиму.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 грудня 2015 року цей вирок приведено у відповідність із законодавством України і постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч.3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до 6 років 8 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

Строк відбування покарання за вироком та вказаною ухвалою постановлено рахувати з 07 серпня 2014 року, а ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 03 квітня 2017 року ОСОБА_4 зараховано в строк відбування покарання у виді позбавлення волі термін попереднього ув`язнення з 08 серпня 2014 року по 25 лютого 2015 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі згідно із правилами ч.5 ст. 72 КК України.

А це говорить про те, що з урахуванням того, що кінець строку відбування покарання ОСОБА_4 припадає на 21 вересня 2020 року, на момент розгляду цього клопотання він відбув більш ніж строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжких злочин.

Тож, умова, визначена п.3ч.3 ст. 81 КК України, за яким умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисний злочин протягом невідбутої частини покарання, має місце.
Але згідно ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Зокрема, відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.
Водночас, із системного аналізу чинного законодавства можна зробити висновок, що під сумлінною поведінкою розуміють, що засуджений за період відбування покарання сумлінно виконував вимоги режиму утримання у колонії, не допускав порушень, за час відбування покарання поводив себе як у загальній масі засуджених, так і при спілкуванні з представниками адміністрації установи відбування покарань ввічливо, тактовно, виконував законні вимоги представників адміністрації, приймав активну участь у виконанні умов розробленої для нього програми диференційовано-виховного впливу.
Під сумлінним ставленням до праці слід розуміти, що засуджений працевлаштований, самостійно без додаткової мотивації виходить на роботу, належно виконує роботу, бережно ставиться до робочого інструменту, не порушує правил техніки безпеки.
Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.
Тож, у цьому контексті, надаючи оцінку фактичним даним, які свідчать про динаміку виправлення ОСОБА_4 , його поведінку та ставлення до праці, суд виходив із такого.
Зокрема, із матеріалів особової справи засудженого, слідує, що він перебуває в місцях позбавлення волі з 07 серпня 2014 року. За час утримання в СІЗО м. Барнаул Російської Федерації до дисциплінарної відповідальності не притягувався, заохочень не мав. Але з 24 березня 2015 року відбував покарання у виправній колонії № 10 м. Рубцовськ Російської Федерації і за цей час до дисциплінарної відповідальності не притягувався, натомість шість разів заохочувався за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці. Зокрема, за період з 01 липня 2015 року і по 10 жовтня 2016 року мав заохочення у виді права на додаткову посилку чи передачу, а також подяки.
З 21 лютого 2017 року ОСОБА_4 відбуває покарання вАрбузинській виправній колонії № 83, де мав два заохочення за підсумками роботи у ІІ кварталі та IV кварталі 2018 року, а от стягнень з моменту прибуття до установи і до дня розгляду цього клопотання не мав.

Суд, крім цього, установив, що засуджений працевлаштований каменотесом у цеху ручного обробітку граніту і йому нараховувалась заробітна плата за період з квітня по жовтень 2017 року, а також за березень, серпень, вересень та листопад 2018 року.
Перевіряючи ці дані, суд, зокрема, досліджував оригінали актів прийому виконаних робіт та табелі за 2018 рік, відомості про нарахування заробітної плати засудженим,накази про призначення на роботу засуджених до позбавлення волі, наряди та табеля для нарахування заробітної плати засудженим за 2017 рік і прийшов до висновку, що довідки нарахування заробітної плати № 164 від 25.03.2019 року та №6.1/21 від 25.03.2019 року у цілому містять достовірні відомості.
Із такого, суд робить висновок, що ОСОБА_4 працював майже протягом усього часу відбування покарання у Арбузинській ВК № 83, за виключенням березня 2017 року, жовтня і листопада 2017 року, а також квітня липня 2018року та жовтня і грудня 2018 року.
Але як пояснив сам засуджений, він не працював лише в період хвороби та відсутності сировини для виробництва.
Із характеристики засудженого, станом на 24 січня 2019 року, вбачається, що він дотримується вимог техніки безпеки та правил поводження з устаткуванням, до праці ставиться сумлінно, залучається до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово побутових умов та до допоміжних робіт із забезпечення колонії продовольством.
То з урахуванням такого, суд робить висновок, що ОСОБА_4 працював більшу частину періоду відбування покарання в Арбузинській ВК № 83.
У аспекті поведінки засудженого, суд установив, що він дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги, при спілкуванні виявляє повагу. У колі засуджених підтримує рівні взаємовідносини, не конфліктний.
Дбайливо ставиться до майна установи, виконує роботи з самообслуговування. Приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Підготовка до звільнення», бере участь у самодіяльних організаціях, проявляє соціально корисну активність у їх роботі.
При цьому, зз даних про оцінку ступеню виправлення ОСОБА_4 , які містяться у Щоденнику індивідуальної роботи із засудженим, суд робить висновок про позитивну динаміку цього процесу за період відбування ним покарання. Зокрема, станом на січень 2019 року засуджений довів своє виправлення у контексті дотримання вимог режиму відбування покарання, про що, окрім цього, свідчить і відсутність у нього стягнень, поведінки по відношенню до персоналу та до інших засуджених, відношення до праці, дотримання правил санітарії та гігієни.

Стосовно ж попередніх характеристик засудженого, то суд зважає на те, що процес виправлення і перевиховання за своєю природою не може бути одномоментним, а відбувається протягом певного часу з початку відбування покарання.

А тому, на переконання суду, засуджений ОСОБА_4 протягом усього часу відбування покарання демонстрував допустиму, належну і прийнятну поведінку, проявив сумлінне ставлення до праці, без додаткової мотивації, роботу виконував належно, принаймні, протилежного суд не установив.

При цьому, суд брав до уваги не лише період відбування ним покарання в Арбузинській ВК № 83, а й період відбування покарання в місцях позбавлення волі Російської Федерації, де до нього не застосовувались стягнення, у той час, як мали місце заохочення.

Крім того, суд ураховує, що дисциплінарні стягнення до засудженого взагалі не застосовувались, а не є такими, що зняті чи погашені, із чого робить висновок, що він не допускав порушень режиму відбування покарання.

Таким чином, установлені судом фактичні обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та перевиховання, при цьому аналіз його поведінки дає підстави зробити висновок, що він готовий до сприйняття встановлених в суспільстві норм та правил поведінки, так як зробив певні висновки відносно скоєного ним.

Крім того, суд враховував і те, що відповідно до ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Але у цьому випадку, суд установив не лише пасивну форму його поведінки, яка полягала у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, а й її активну форму, як то, участь у житті засуджених, підвищення загальноосвітнього рівня, трудова ініціатива, здобуття професії.
При цьому, засуджений постійно і свідомо брав участь у суспільно корисній праці, сумлінно виконував трудові обов`язки, прагнув до вдосконалення фаху, здобувши професію, дбайливо ставився до ввіреного йому майна.
Отже, на переконання суду, цілі покарання на даному етапі його відбування досягнуті, оскільки засуджений довів своє виправлення, а тому подальше його відбування є недоцільним внаслідок досягнення визначеної законом мети і дострокового виправлення засудженого.
З огляду на таке, визначені законом передумови й підстави умовно-дострокового звільнення засудженого від подальшого відбування покарання наявні і доведені перед судом, що дає підстави прийняти рішення про задоволення унесеного на його розгляд клопотання.
А тому з цих мотивів, керуючись ст.81 КК України, 369, 370, 376, п.2 ч.1 ст. 537, ст. 539 КПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 звільнити від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково на 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців 18 (вісімнадцять) днів невідбутого строку покарання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Ухвала суду, яка набрали законної сили, обов`язкова для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя ОСОБА_1