Справа № 184/339/19
Номер провадження 1-кп/184/110/19
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження №0001018 від 31.12.2018 року за обвинуваченням:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Орджонікідзе Дніпропетровської області, громадянина України, не одруженого, на утримані дітей не має, з базовою середньою освітою, не працюючого, без місця реєстрації, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 23.03.2006 Орджонікідзевським м/с за ч.3 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік. 26.10.2006 перегляд вироку Орджонікідзевського м/с: іспитовий строк відмінений, направлений в місця позбавлення волі на 3 роки. Звільнився 16.05.2008 умовно-достроково за постановою Павлоградського м/с, не відбутий термін 1 рік 5 місяців 18 днів;

- 19.02.2010 Орджонікідзевським м/с за ст.395 КК України до 1 місяця арешту. На підставі ст.71 ч.1, 72 ч.1 КК України частково приєднано не відбутий строк 1 рік 5 місяців 18 днів по вироку Орджонікідзевського м/с від 23.03.2006 - до відбуття 1 рік 6 місяців 18 днів позбавлення волі. Звільнився 02.09.2011 по відбуттю строку покарання;

- 27.07.2012 Орджонікідзевським м/с за ст.185 ч.2, 309 ч.1, 70 ч.1 КК України до позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст.75 КК України від відбуття покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік;

- 18.02.2014 Орджонікідзевським м/с за ст.185 ч.2 КК України до позбавлення волі строком 2 роки. На підставі ст.71 ч.1 КК Україні частково приєднано не відбутий строк 6 місяців по рішенню суду від 27.07.2012; до відбуття 2 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 23.07.2014 ст.2 ЗУ «Про амністію» від 08.04.2014.

учасники кримінального провадження: - прокурор ОСОБА_4 , потерпіла - ОСОБА_5 , обвинувачений - ОСОБА_3 , захисник - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

30 грудня 2018 року близько 23 години ОСОБА_3 проходив біля будинку АДРЕСА_2 , де з корисливих спонукань в нього виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке знаходиться в квартирі АДРЕСА_3 .

В той же день та час, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна з вищевказаної квартири, ОСОБА_3 за допомогою наявного у нього металевого молотка шляхом застосування фізичної сили демонтував металеву решітку зали кімнати та розбив скло вікна вищевказаної квартири. В подальшому шляхом перелізання через підвіконня вищевказаного вікна, ОСОБА_3 незаконно проник до квартири АДРЕСА_3 .

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна з вищевказаної квартири, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи навмисно, таємно, повторно із корисливих спонукань, переконавшись, що в квартирі ніхто не бачить його протиправних дій, викрав телевізор марки Samsung моделі UE32D4020NW типу UE32D4020, вартість якого, згідно висновку судово-товарознавчої експертизи № 111-19 від 16.01.2019 складає 2 500 гривень і який знаходився в залі кімнаті на тумбі та ковдру, яка для потерпілої не складає ніякої матеріальної цінності, яка знаходилася на ліжку, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 2 500 гривень.

В подальшому ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Під час судового засідання обвинувачуваний ОСОБА_3 свою вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю та надав показання, що дійсно він в ніч з 30 на 31 грудня 2018 року повертався з роботи та проходив по вул. Горького в м.Покров. В одному з будинків, номер якого він не пам`ятає, побачив, що в квартирі першого поверху не горить світло. Він підійшов до вікна, яке було загороджено гратами, смикнув за них, від чого останні відірвались. Потім молотком, який він мав при собі, розбив скло, при цьому подряпавши руки. Після чого він заліз через розбите вікно у квартиру, де побачив плазмений телевізор «Samsung». Взявши покривало, яке знайшов у квартирі, він обгорнув ним телевізор та залишив вказану квартиру через вікно. Тієї ж ночі відніс телевізор у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де продав знайомому за 500 грн., якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

В судовому засіданні обвинувачений просив вибачення у потерпілої та щиро розкаявся у вчиненому.

Покази обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, судом з`ясовано добровільність позиції обвинуваченого у визнанні вказаних обставин, а відтак у суду відсутні будь-які сумніви з цього приводу, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України та наслідки її застосування, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився допитом обвинуваченого, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, визначивши відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України недоцільним дослідженням доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно з ч. 5 ст.9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях "Ірландія проти Сполученого Королівства" від 18 січня 1978 року, "Коробов проти України" від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення "поза розумним сумнівом", така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, доходить висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 "поза розумним сумнівом" в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднаного з проникненням у житло доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 3 ст. 185 КК України.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше судимий за вчинення корисливих злочинів, не має постійного місця реєстрації, не працює, засоби для існування відсутні, у близькому оточенні обвинуваченого перебувають особи з антисоціальною поведінкою, перебуває на обліку у лікаря фтизіатра (інфільтративний туберкульоз верхньої долі лівої легені), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, та знаходиться на обліку Покровського МС філії ДУ «Центр пробації» в Дніпропетровській області.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року у справі № 1-33/2004 покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного; покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги думку прокурора, який вважав, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, думку обвинуваченого та його захисника, які просили застосувати відносно обвинуваченого покарання із застосуванням ст. 75 КК України враховуючи незадовільний стан здоров`я обвинуваченого і потребу в лікуванні, та думку потерпілої, яка при визначенні міри покарання поклалась на розсуд суду, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 3 ст. 185 КК України, що буде необхідним та достатнім для попередження вчинення нових злочинів і для досягнення мети покарання за ст. 50 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України у суду відсутні.

Підстав для застосування ст. 75 КК України суд не вбачає з огляду на позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 19.07.2018 року по справі № 755/6254/17, згідно якої звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням суперечить принципу справедливості покарання і не відповідає його меті - виправленню засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, оскільки після закінчення іспитового строку він знову вчинив злочин проти власності.
Цивільний позов не заявлений.

Вирішуючи питання про процесуальні витрати, суд, виходячи з положень ч.2 ст.124 КПК України вважає, що витрати на залучення експерта, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази, суд вирішує виходячи з положень ст.100 КПК України.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Підстав для його зміни або скасування суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме з 03.01.2019 року.

Речові докази: - телевізор марки Samsung моделі UE32D4020NW типу UE32D4020 та одну ковдру бардового кольору, передані під схоронну розписку потерпілій ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили залишити потерпілій.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 2288 (дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 00 коп.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , застосований у виді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_1